Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

У серпні 2024 на адресу суду надійшла указана позовна заява, у якій позивач (з урахуванням заяви від 06.09.2024) просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 5285964566 від 25.11.2022 року у розмірі 327 386,39 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.09.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 90-91). 12 листопада 2024 року на адресу суду від представника відповідача, адвоката Сікорської Ірини Станіславівни, надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 102-109). 18 листопада 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку із проведенням добровільного врегулювання спору з відповідачем, про результати якого сторони, станом на 25.03.2025 суд не повідомляли (а.с. 110-114). Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.03.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 134-136). Аргументи позивача Позов обґрунтовували тим, що 25.11.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем, за допомогою веб-сайту (https://creditmarket.ua) укладено Кредитний договір №5285964566. За умовами договору первинний кредитор взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит у сумі 258195,00 грн., строком на 60 місяців, під 0,01 % процентів річних від суми боргу за договором та щомісячними процентами - 2,49% від суми кредиту. Первинним кредитором виконано взяті на себе зобов`язання у повному обсязі та надано відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, а тому станом на 26.10.2023 у нього утворилась заборгованість у сумі 327 386,39 грн., право вимоги за якою належить позивачу і яка, відповідно до змісту позовної заяви складається із: 258 195,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 8,65 грн. - заборгованості по річним процентам; 24 264,52 грн. - заборгованості по щомісячним процентам. Заперечення відповідача Відповідач з вимогами позовної заяви не погодився, виклавши мотиви незгоди у відзиві на позовну заяву. У відзиві відповідачем зазначено про те, що з наданих позивачем додатків до позовної заяви неможливо встановити отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки відсутні первинні документи, копії меморіальних ордерів чи платіжного доручення на підтвердження перерахування первинним кредитором відповідачу грошових коштів. Крім цього, з наданих позивачем додатків до позовної заяви неможливо встановити дійсний розмір заборгованості, періоди, за які така заборгованість нарахована, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей позов не може бути задоволений, оскільки він є не обґрунтованим, а позовні вимоги - недоведені. Вказує, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Також відповідачем зазначено про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позивача права вимоги до відповідача, оскільки відповідні додатки є нечитабельними. Також у матеріалах справи відсутнє повідомлення про відступлення права вимоги. В судове засідання, призначене на 24.04.2025 учасники справи не з`явились. Представник позивача у змісті позовної заяви просив про розгляд справи без його участі. У прохальній частині позову, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, представник позивача просив про розгляд справи без його участі (а.с. 12). Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими на його зареєстроване місце проживання. Однак, такі повернулися на адресу суду без вручення у зв`язку із відсутністю адресата за указаною адресою. Між тим, неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відтак, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). Представник відповідача, адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, маючи зареєстрований Електронний кабінет у системі ЄСІТС, про час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд», про що свідчать відповідні довідки про доставку. Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формівиключноза допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом (частини перша, четверта та восьма статі 14 ЦПК України). Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділі «Мої справи». Вказана позиція узгоджується із постановами Верховного Суді від 18 квітня 2022 року у справі № 750/3275/21 (провадження № 61-21072св21), від 05 квітня 2023 року у справі №761/14537/15-ц (провадження № 61-11084св22). Частиною 6ст. 128 ЦПК України встановлено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Крім цього, згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Згідно з пунктом 111 Розділу V «Перехідні положення» Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішення Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, особа, яка використовує підсистему «Електронний суд», самостійно несе відповідальність за свій електронний кабінет, направлені йому копії судових рішень вважаються отриманими, про що суду стає відомо з повідомлення про доставлення електронного листа. Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч. 1ст. 223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Крім цього, у прохальній частині відзиву представник відповідача просив про розгляд справи без участі сторони відповідача (а.с. 106, зворот). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 25.11.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем укладено Кредитний договір (індивідуальна частина) №5285964566 (надалі - Договір) (а.с. 3-7). Відповідно до п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених Договором (а.с. 3). Згідно з п. 1.2 Договору кредит надається на таких умовах: сума кредиту - 258195,00 грн.; строк на який надається кредит - 60 місяців; річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,49 % від суми кредиту згідно з графіку платежів. Початковий процент при наданні кредиту визначено у розмірі 5 %, що становить 12295,00 грн. (а.с. 3). Згідно з п. 1.3. Договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту (а.с. 3). Також Договором встановлено графік платежів, у тому числі щодо сплати річних та щомісячних процентів та визначено дату внесення останнього платежу 07.12.2027 (а.с. 3-4). Пунктом 1.4 Договору визначено, що, підписавши цей Договір, позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: отримувач: [PERSON] , код [NUMBER] , рахунок [NUMBER] у АТ «ТАСКОМБАНК», сума -245900,00 грн. Призначення платежу - «Перек. гр. кошт. на погаш. заборг. по КД 1275747820 від 25.11.2021 за рах. кр. кошт. зг КД 5285964566 від 25.11.2022р. та заяви кл. [PERSON] ». Відповідно до п. 2.2. Договору позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором: FS66947136 (а.с. 3-7). Також відповідачем тим же електронним підписом одноразовим ідентифікатором (FS66947136) підписано Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5964566, складовою якого також є графік платежів, а також зазначення про право споживача відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування» (а.с. 9-10). Крім цього, відповідач тим же електронним підписом одноразовим ідентифікатором (FS66947136) 25.11.2022 підписано й повідомлення про відступлення прав вимоги. Підписанням указаного повідомлення відповідач висловила згоду з тим, що: - відступлення прав вимоги Договором відбудеться на користь АТ «ТАСКОМБАНК»; - про факт відступлення прав вимоги позичальника буде повідомлено шляхом направлення СМС-повідомлення на номер мобільного телефону [NUMBER] ; - позичальник визнає АТ «ТАСКОМБАНК» кредитором по Договору - зобов`язується без вимог від АТ «ТАСКОМБАНК», окрім цього повідомлення, без будь-яких інших доказів відступлення до АТ «ТАСКОМБАНК» прав кредитора до Договору виконувати свої зобов`язання по договору на користь АТ «ТАСКОМБАНК» та здійснювати переказ грошових коштів за реквізитами, зазначеними у цьому повідомленні; - на момент підписання цього повідомлення не існує будь-яких взаємних однорідних вимог до ТОВ «ФК «ЦФР», строк виконання яких настав до або в день підписання цього повідомлення (а.с. 11). На виконання умов Договору платник, ТОВ «ФК «ЦФР» (код платника 35725063), відповідно до платіжної інструкції №І270301408 від 25.11.2022, через надавача платіжних послуг платника (АТ «ТАСКОМБАНК») сплатив на рахунок отримувача, Дубіневич Христини Володимирівни, код [NUMBER] , рахунок [NUMBER] у АТ «ТАСКОМБАНК», суму -245900,00 грн. Призначення платежу - «Перек. гр. кошт. на погаш. заборг. по КД 1275747820 від 25.11.2021 за рах. кр. кошт. зг КД 5285964566 від 25.11.2022р. та заяви кл. Дубіневич Х.В.» (а.с. 22). 1 вересня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» укладено договір про відступлення прав вимоги № 01/09/2021 (а.с. 13-19). Так, відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги № 01/09/2021 АТ «ТАСКОМБАНК» отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «ФК «ЦФР», в тому числі і до відповідача за кредитним договором від 25.11.2022 року №5285964566, що підтверджується також витягом з Реєстру прав вимоги від 29.11.2022 року до вказаного вище договору про відступлення прав вимоги (а.с. 20). Зазначене також підтверджується платіжною інструкцією банку №1046998275 від 03.11.2022 щодо сплати суми фінансування за договором про відступлення прав вимоги № 01/09/2021 від 01.09.2021 (а.с. 21). 26 лютого 2023 року АТ «ТАСКОМБАНК», на бланку №143617 надіслало на адресу відповідача ( [ADDRESS] ) повідомлення-вимогу від 24.02.2023 №3830/70.11 щодо дострокового повернення коштів за кредитним договором у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов`язань (а.с. 28-30). Відповідно до указаної вимоги заборгованість по кредиту станом на 24.02.2023 становить 275 881,19 грн. та складається із: 258 195,00 грн. - (256 473,63 грн. - основного боргу та 1 721,37 грн. - простроченого боргу); 6,27 грн. - заборгованості за процентами (1,76 грн. - строкової заборгованості за процентами; 4,51 грн. - простроченої заборгованості за процентами); 0,00 грн. - пені; 17 679,92 грн. - (12 858,12 грн. - прострочених щомісячних процентів за користування кредитом; 4 821,80 грн. - строкових щомісячних процентів за користування кредитом). Позивач вимагав повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також штрафні санкції упродовж 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 днів, з дня направлення банком позивальнику повідомлення. Із розрахунків та виписок по особових рахунках вбачається, що відсотки за Договором нараховувались після пред`явлення вимоги до 26.10.2023. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором та виписок по особових рахунках заборгованість відповідача станом на 26.10.2023 становить 327 386,39 грн., з яких: 258 195,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 23,57 грн. - заборгованості по відсоткам; 69 167,82 грн. - заборгованості по щомісячних процентах за користування кредитом (а.с. 31-51). Оскільки відповідачем в добровільному порядку заборгованість по кредиту не повернута взагалі позивач звернувся до суду з указаним позовом. Оцінка суду Щодо укладення між первинним кредитором та відповідачем кредитного договору Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено статтею 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, відтак акцептуючи пропозицію первинного кредитора відповідач електронними підписами одноразовими ідентифікаторами у Договорі визнав та погодився на запропоновані кредитором умови користування та порядок надання ними грошових коштів. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище Договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом первісних кредиторів підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що відповідач всі умови Договору цілком зрозумів та підтвердив те, що сторони Договору діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов Договору. Оскільки вказаний Договір, який підписаний сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд дійшов висновку про те, що між первісним кредитором та відповідачем як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Щодо доведення факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором У відповідності до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підтвердження укладення договору факторингу і переходу до позивача права вимоги за Договором укладеним первісним кредитором з відповідачем позивач надав суду копії: - Договору про відступлення прав вимоги № 01/09/2021, укладений 01.09.2021 між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» (а.с. 13-19); - Витягу з реєстру прав вимоги до договору про відступлення прав вимоги № 01/09/2021 від 09.09.2021 за 29.11.2022 (а.с. 20); - платіжної інструкції банку №1046998275 від 03.11.2022 щодо сплати суми фінансування за договором про відступлення прав вимоги № 01/09/2021 від 01.09.2021 (а.с. 21). - повідомлення про відступлення прав вимоги, підписаного відповідачем одноразовим ідентифікатором (FS66947136) 25.11.2022 (а.с. 11). Отже, позивачем доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором укладеним між відповідачем із первісним кредитором. Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому аналіз змісту статті 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Тому наявність чи відсутність доказів повідомлення боржника про зміну кредитора у зобов`язанні не є підставою для відмови у задоволенні позову. Разом із цим відповідач у справі на момент укладення Договору був поінформований як про відступлення прав вимоги за Договором на користь АТ «ТАСКОМБАНК» так і про зобов`язання без вимог від АТ «ТАСКОМБАНК», та без будь-яких інших доказів відступлення до АТ «ТАСКОМБАНК» прав кредитора по Договору виконувати свої зобов`язання по Договору на користь АТ «ТАСКОМБАНК» та здійснювати переказ грошових коштів за вказаними відповідачу реквізитами. Тому суд визнає неспроможними доводи відповідача у цій частині. Щодо заявленої суми стягнень Представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 327 386,39 грн., яка, відповідно до змісту позовної заяви складається із: 258 195,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 8,65 грн. - заборгованості по річним процентам; 24 264,52 грн. - заборгованості по щомісячним процентам. При цьому, 258 195,00, грн. + 8,65 грн. + 24 264,52 грн. становить 282 468,17 грн. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Велика Палата Верховного Суду у пункті 91 постанови від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Звернувшись з повідомленням вимогою від 24.02.2023 №3830/70.11 щодо дострокового повернення коштів за Договором протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення, але не пізніше 45 (сорока п`яти) календарних днів з дня направлення повідомлення (26.02.2023) у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач змінив строк виконання такого Договору. Отже, строк виконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором настав 12.04.2023 року. Суд дійшов висновку, що оскільки 24.02.2023 банк пред`явив до позичальника вимогу про дострокове повернення кредиту згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, тому змінив строк виконання основного зобов`язання, а право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося 12.04.2023, у зв`язку з чим суд вважає, що правові підстави для стягнення процентів за кредитом, нарахованих після 12.04.2023 відсутні. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Розрахунок заборгованості за Договором по тілу кредиту та процентах за користування кредитом складено станом на 26.10.2023 року, тобто, після настання нового строку виконання зобов`язання за кредитним договором, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Доводи відповідача, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача судом не приймаються, виходячи з таких мотивів. За пунктом 5.6 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, та п. 62 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 7, виписки з особових рахунків клієнтів є первинними документами і підтвердженням виконаних за день касових операцій. Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 03 квітня 2019 року у справі № 461/10303/15, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 544/4300/16-ц доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Договір відповідачем не оспорювався, судового рішення, яким визнано недійсним кредитний договір в цілому або його частини не надано. А тому суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором у сумі 283 920,03 грн., яка складається із: 258 195,00 грн. - основного боргу; 8,79 грн. - заборгованості за процентами (0,21 + 2,16 + 2,14 + 2,14 + 2,14); 25 716,24 грн. - щомісячних процентів за користування кредитом (6 429,06 х 4). Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 4 910,80 грн. судового збору (а.с. 68, 69). Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 283 920,03 грн., що становить 86,72 % (283 920,03 х 100 % : 327 386,00), а тому судовий збір потрібно покласти на відповідача у пропорційному розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: partial