Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» 09.12.2024 звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за Заявою-договором від 28.09.2020 № 920239-305 про надання кредиту готівкою на власні потреби у розмірі 79332,54 грн, з яких: 32\~839,79 грн заборгованість по основному боргу, 46\~487,11 грн заборгованість по комісії, 5,64 грн заборгованість по процентах, а також судові витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 28 вересня 2020 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено Заяву-договір № 920239-305 про надання кредиту готівкою на власні потреби. Відповідно до п. 2.1. розділу 1 даного Кредитного договору позичальнику надано кредит в розмірі 49 932,40 грн шляхом перерахування на поточний рахунок Відповідача № [NUMBER] . Відповідно до змісту Кредитного договору та умов Паспорту споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка МАКСИМУМ», кредитування Відповідача здійснювалось на наступних умовах: строк кредитування: 48 місяців; цільове призначення кредиту: на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі (споживчі цілі); розмір процентної ставки за користування кредитом: 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 4,9 % щомісячно. Однак, Позичальником було порушено норми чинного законодавства України та умови Кредитного договору, а саме п. 2, 3 розділу 2 Кредитного договору, Відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань Позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору. Таким чином, через неналежне виконання Відповідачем умов Кредитного договору, станом на 14.11.2024 року, його загальна заборгованість перед Позивачем складає 79 332,54 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 32 839,79 грн, заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені) - 5,64 грн, заборгованість по комісії (в т.ч. прострочені) - 46 487,11 грн, що підтверджується відповідним Розрахунком заборгованості по кредитному договору та Виписками. Повідомленням-вимогою АТ «ТАСКОМБАНК» відповідача повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором та про необхідність її погашення. Однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена. Наявність очевидних ознак неспроможності відповідача належним чином обслуговувати кредитне зобов`язання та/або порушення умов Договору має наслідком виникнення у Банку права вимагати дострокового повернення суми Кредиту, що передбачено, зокрема, нормами ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України. З метою захисту своїх майнових прав позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Скриль Ю.А. Ухвалою суду від 27.12.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов. Відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, або ж клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, ухвала про відкриття провадження разом з позовом та додатками, надсилалися йому за зареєстрованим місцем проживання належним чином і до суду повернулись конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», вважається вручені належним чином. Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Установлено, що 28 вересня 2020 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено Заяву-договір № 920239-305 про надання кредиту готівкою на власні потреби. Відповідач особисто підписав вказану Заяву-договір. Відповідно до п. 2.1. розділу 1 даного Кредитного договору позичальнику надається кредит у розмірі 49 932,40 грн шляхом перерахування на поточний рахунок Відповідача № [NUMBER] . Відповідно до п. 1 розділу 2 Кредитного договору, відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті банку, на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і приєднався до умов Договору. Згідно з кредитним договором та умовами Паспорту споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка МАКСИМУМ», кредитування Відповідача здійснювалось на наступних умовах: строк кредитування: 48 місяців; цільове призначення кредиту: на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі (споживчі цілі); розмір процентної ставки за користування кредитом: 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 4,9 % щомісячно. Згідно з п. 5 розділу 2 Кредитного договору відповідач підтверджує, що ознайомлений зі змістом цієї Заяви-договору, Договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти в обсязі, обумовленому Кредитним договором, які отримані останнім у передбачений Кредитним договором спосіб, що підтверджується відповідними виписками по особовому рахунку. Факт перерахування коштів відповідачу та користування ними підтверджується Випискою по особовому рахунку кредитного договору 920239-305 за період з 28.09.2020 по 14.11.2024. Відповідач в порушення п. 2, 3 розділу 2 Кредитного договору, відповідно до яких зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною, вимоги з повернення кредиту та відсотків за його користування не виконав. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе відповідачем зобов`язань виникли заборгованість за Заявою-договором від 28.09.2020 № 920239-305, яка відповідного до наданого розрахунку станом на 14.11.2024 складає 79 332,54 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 32 839,79 грн, заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені) - 5,64 грн, заборгованість по комісії (в т.ч. прострочені) - 46 487,11 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено судом, відповідачем особисто підписана Заява-договір від 28.09.2020 № 920239-305, який містить відомості про розмір кредиту, розмір встановлених відсотків, строк кредитування, порядок погашення заборгованості, отже сторонами погоджено істотні умови договору, зокрема розмір кредиту, розмір відсотків за користування кредитом, порядок погашення заборгованості тощо. Заява-договір від 28.09.2020 № 920239-305 у встановленому законом порядку відповідачкою не оспорював ся та недійсним не визнавався. Стороною відповідача власних розрахунків заборгованості суду не надано, а також не надано доказів на підтвердження сплати коштів на виконання вказаного кредитного договору. Згідно з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості відповідач станом на 14.11.2024 складає 79 332,54 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 32 839,79 грн, заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені) - 5,64 грн, заборгованість по комісії (в т.ч. прострочені) - 46 487,11 грн. Оцінивши надані суду докази, суд вважає доведеним позивачем розмір заборгованості відповідача за кредитним договором зі сплати основного боргу у розмірі 32 839,79 грн та процентів у сумі 5,64 грн. Щодо позовних вимог про стягнення комісії за Заявою-договором від 28.09.2020 № 920239-305 у розмірі 46\~487,11 грн Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець, на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга\~статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга\~статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (abinitio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipsoiure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (ergaomnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (exofficio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц. Тлумачення частини першої\~статті 203 ЦК України\~свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених\~ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі №613/1436/17. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до п. 1.4 Заяви-договору комісія за обслуговування кредиту становить 4,9% щомісячно, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому з аналізу умов Заяви-договору не вбачається, за які саме послуги встановлена сплата комісії. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення п. 1.4 Заяви-договору в частині нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 4,9%, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21. Ураховуючи викладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають зменшенню на розмір нарахованої комісії у розмірі 46 487,11 грн. Щодо судового збору Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, ураховуючи часткове задоволення позовних вимог 41,4% (79332,54*100:32845,43), вважає стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1003,12 грн (2423*41,4%).

Outcome: partial