Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

07 березня 2025 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] , за підписом представника [PERSON] , до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] . Дана квартира належить їй на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 148140060 від 05.12.2018р. 21 вересня 2024 року [PERSON] звернулась до диспетчерської служби ТОВ «Аванті+» про те, що у неї з?явилась волога на стелі кухні, в подальшому такі заявки поступали до диспетчерської служби ТОВ «Аванті+» 23 та 24 вересня 2024 року. 24 жовтня 2024 року комісією у складі головного інженера Мазура О.Ц., менеджера житлового будинку [PERSON] , начальника дільниці з експлуатації та ремонту житлового фонду Яковець С.П. в присутності представника потерпілої сторони [PERSON] обстежено квартиру [ADDRESS] , про що складено акт про наслідки затоплення (залиття) житлового приміщення. Згідно із даним актом причиною залиття квартири [ADDRESS] став недогляд за сантехнічним обладнанням, а саме лопнула чавунна каналізаційна труба до унітазу в туалеті, мешканцем квартири [ADDRESS] - відповідачем [PERSON] . Стічні води з тріщини потрапляли на підлогу та через плити перекриття у нижче розташовану квартиру. В подальшому мешканці вищевказаної квартири самостійно замінили відвід труби діаметром 100 мм до загального каналізаційного стояка. Відповідно до висновку експерта № 200 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, для подальшого подання до суду, на підставі договору від 05.11.2024 року встановлено, що розмір матеріальної (майнової) шкоди, завданої внаслідок залиття приміщень квартири [ADDRESS] визначений станом на час проведення експертизи, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали, становить - 33474,00 грн., з ПДВ. Також, за складання даного висновку позивачем було сплачено на рахунок експерта кошти в розмірі 7264,00 грн., даний факт підтверджується рахунком № 122 від 04 листопада 2024 року. Вказує, що при зверненні позивача до відповідача останній відмовляється від відшкодування завданої шкоди та уникає зустрічі із [PERSON] . З огляду на зазначене, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, у розмірі 33474,00 грн. і судові витрати у розмірі 17559,20 грн., що включають в себе витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.; витрати за складання висновку експерта № 200 будівельно-технічної експертизи в розмірі 7264,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9084,00 грн. Ухвалою суду від 10 березня 2025 року\~ відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано строк учасникам справи для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 08 квітня 2025 року о 12 год. 00 хв., яке у зв`язку із першою неявкою відповідача відкладено на 23 квітня 2025 року о 14 год. 00 хв. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, 22.04.2025 року подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, не заперечував проти винесення по справі заочного рішення (а.с.49). Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлялася про дату, час та місце проведення судового засідання за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] ; жодних заяв чи клопотань в суд не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином,\~враховуючи відсутність\~відповідача за\~адресою його\~реєстрації,\~що підтверджена\~матеріалами справи,\~у зв`язку\~з чим\~в судповернулися конверти, у яких зазначено, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.43-43, 47-48), суд вважає відповідача таким, що повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд дійшов висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. З огляду на неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Дана квартира належить їй на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 148140060 від 05.12.2018р. (а.с.23). 21 вересня 2024 року відбулось залиття квартири [ADDRESS] . 24 жовтня 2024 року комісією у складі головного інженера Мазура О.Ц., менеджера житлового будинку Путренкової М.Ю., начальника дільниці з експлуатації та ремонту житлового фонду Яковець С.П. в присутності представника потерпілої сторони [PERSON] обстежено квартиру [ADDRESS] про, що складено акт про наслідки затоплення (залиття) житлового приміщення. Згідно з актом про наслідки затоплення (залиття) житлового приміщення, причиною залиття квартири [ADDRESS] став недогляд за сантехнічним обладнанням мешканцем квартири [ADDRESS] . У даній квартирі [ADDRESS] , де проживає відповідач, [PERSON] , лопнула чавунна каналізаційна труба до унітазу в туалеті. Стічні води з тріщини потрапляли на підлогу та через плити перекриття у нижче розташовану квартиру. В подальшому мешканці вищевказаної квартири самостійно замінили відвід труби діаметром 100 мм до загального каналізаційного стояка (а.с.12). Відповідно до висновку експерта №200 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 18.11.2024 року, складеного судовим експертом Ощипко О.О., розмір матеріальної (майнової) шкоди завданої внаслідок залиття приміщень квартири [ADDRESS] , визначений станом на час проведення експертизи, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали, становить 33474,00 грн. з ПДВ (а.с.15-26). Згідно із частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частина друга статті 383 ЦК України визначає, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Статтею 10 ЖК України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. У відповідності до статті 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до абз. 2 пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частині першій та другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, умовою покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану позивачу, є наявність вини останньої у спричиненні вказаної шкоди. Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Аналогічний висновок зроблено Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 13 листопада 2019 року у рамках розгляду цивільної справи №757/31418/15-ц. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою статті 77 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17. Так, звертаючись до суду із вказаним позовом позивач посилається на акт про наслідки\~затоплення (залиття)\~житлового приміщення від 24 жовтня 2024 року, яким визначено, що причиною залиття квартири [ADDRESS] є несправність водопровідної мережі у квартирі (на кухні прорив труби водопостачання) в квартирі [ADDRESS] , що поверхом вище, яка належить на праві власності відповідачам. Згідно акту про наслідки затоплення (залиття) житлового приміщення, причиною залиття квартири [ADDRESS] став недогляд за сантехнічним обладнанням мешканцем квартири [ADDRESS] . У даній квартирі [ADDRESS] , де проживає відповідач, [PERSON] , лопнула чавунна каналізаційна труба до унітазу в туалеті. Стічні води з тріщини потрапляли на підлогу та через плити перекриття у нижче розташовану квартиру. У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за №927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено. Судом встановлено, що наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачами не спростовані. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про доведеність того факту, що залиття квартири [ADDRESS] сталось з вини власника квартири [ADDRESS] за тією ж адресою, а саме відповідача [PERSON] . Позивач вказує на те, що внаслідок залиття квартири їй було заподіяно майнову шкоду в розмірі 33474,00 грн. На підтвердження завданої шкоди долучено висновок експерта №200 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 18.11.2024 року, складеного судовим експертом Ощипко О.О., відповідно до якого розмір матеріальної (майнової) шкоди завданої внаслідок залиття приміщень квартири [ADDRESS] , визначений станом на час проведення експертизи, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали, становить 33474,00 грн. з ПДВ Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved