Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 березня 2025 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. \~ \~ \~ \~В зв`язку з набранням чинності 25.04.2025 Закону України від 26.02.2025 № 4273-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", Малиновський районний суд міста Одеси перейменовано на Хаджибейський районний суд міста Одеси. Від представника позивача адвоката Карпової О.В. до через систему «Електронний суд» надійшла заява про стягнення судових витрат, в якій вона просить суд стягнути з [PERSON] витрати позивача на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи у розмірі 10000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1211,20 грн. У відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. В судове засідання 17.04.2025 року позивачка та її представник не з`явились.10.04.2025 року представник позивача подала до суду заяву щодо розгляду справи без участі позивача та її представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2\~ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши заяву про стягнення судових витрат, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення увалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України встановлено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. У позовній заяві представник [PERSON] зазначала, що судові витрати позивача складатимуться з витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 21211,20 грн.: оплата судового збору 1211,20 грн.; витрати на правничу допомогу - 20000,00 грн. До закінчення судових дебатів у справі представник відповідача повідомила суд, що докази понесення судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до суду було надано договір про надання правничої допомоги№ 152 від 26.03.2024 року, додаткову угоду №2 від 22.11.2024 року до договору, акт приймання передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 152 від 26.03.2024 року ( 02.04.2025) , додаткову угоди до договору про надання правничої допомоги № 152 від 26.03.2024 року, квитанцію на суму 10000,00грн., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ОД№ 003793. Також в матеріалах справи наявний ордер ВН №1378669 від 19.06.2024 року на ім`я Карпової О.В. на представництво інтересів [PERSON] в суді. На підставі наданих доказів судом встановлено, що 26.03.2024 року між адвокатом Карпової О.В., та [PERSON] був укладений Договір про надання правничої допомоги № 152, предметом якого є захист прав та представництво інтересів клієнта щодо спору про розірвання шлюбу. Правнича допомога відповідно до п. 1.1 договору надається, зокрема, у вигляді консультацій та роз`яснень з юридичних питань, складання позовів, в тому числі зустрічних, заяв, скарг, відзивів клопотань та інших документів правового характеру, здійснення представництва та ведення справ в суді, інші види юридичної допомоги, що не передбачені цим договором, однак є необхідними для його належного виконання. Пунктом 3.1. договору встановлено, що розмір гонорару та порядок його сплати регулюється окремим додатком до цього договору. 22.11.2024 року між Адвокатом Карповою О.В. та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до Договору від 26.03.2024 року про надання правничої допомоги, відповідно до якої за надання правничої допомоги під час розгляду цивільної справи №521/10179/24 в Малиновському районному суді м. Одеси за позовом [PERSON] до [PERSON] клієнт сплачує гонорар у розмірі 10000,00 грн. Отже додатковою угодою до договору передбачено сплату фіксованого розміру гонорару за надання правничої допомоги. 14.05.2024 відповідно до платіжної інструкції №1747604654 [PERSON] було сплачено на рахунок ФОП [PERSON] гонорар у сумі 10000,00 грн. призначення платежу « оплата за послуги згідно договору № 152 від 26.03.2024 , [PERSON] ІПН [NUMBER] ». Під час розгляду справи в Малиновському районному суді м. Одеси інтереси позивача [PERSON] представляла адвокат Карпова О.В. яка дії на підставі свідоцтва про право на здійснення адвокатської діяльності серія ОД № 003793 від 15.05.2019 року. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постановах від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 21.03.2019 у справі № 914/359/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 23.03.2021 у справі № 903/330/20, від 18.11.2021 у справі № 918/370/21, від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21, від 30.11.2021 у справі № 925/331/20, від 19.01.2022 у справі № 910/1344/19, від 03.02.2022 у справі № 910/17183/20 Верховний Суд виходить з того, що коли договір про надання правової допомоги передбачає фіксований розмір гонорару, то акт прийняття-передачі робіт (послуг) або звіт адвоката мож е не містити кількість часу, витраченого адвокатом на надання послуг, фіксований розмір гонорару виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта. В матеріалах справи наявний акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 152 від 26.03.2024 року від 02.04.2025 року 15.03.2024 у справі №521/19179/24 підписаний [PERSON] без зауважень до обсягу та якості наданих послуг. З наданого звіту вбачається, і це підтверджується наявними у справі матеріалами, що адвокатом Карповою О.В. були складені та через підсистему «Електронний суд» подані позовна заява та заява про ухвалення додаткового рішення. Верховний Суд у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 вказав, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Таким чином для розподілу витрат на професійну правничу допомогу за наслідками розгляду справи не має значення відповідно до положень п. 1 ч.2. ст. 137 ЦПК України факт повної оплати обумовленої договором суми гонорару. При цьому зменшення розміру витрат на правничу допомогу на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України допускається за клопотанням іншої сторони. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною 4 цієї статті визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Однією із засад (принципів) цивільного судочинства, встановлених п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є принцип диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Для принципу диспозитивності характерним є визначальний вплив волевиявлення сторін та їх процесуальних ініціатив на результати процесуальної діяльності суду у межах судової справи. Матеріали справи містять клопотання відповідача, в якому він зазначає, щодо сумнівів справжності укладеного договору з адвокатом, а також справжності квитанції про оплату послуг адвоката у розмірі 10000,00 грн. З огляду на принцип диспозитивності суд не може за власною ініціативою та на власний розсуд розцінювати клопотання позивача про залишення заяви про стягнення судових витрат без задоволення як клопотання про зменшення розміру витрат, тим більше, що позивач не просить суд зменшити витрати. З цього приводу суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо розподілу судових витрат, викладену в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц: «Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~саме сторонами,\~права яких\~є рівними,\~як і\~покладення саме\~на кожну\~сторону ризик\~настання наслідків,\~пов`язаних\~із вчиненням\~чи не\~вчиненням нею\~процесуальних дій\~та з\~урахуванням меж\~заявлених вимог\~та заперечень\~та обсягу\~поданих доказів.\~ Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони…» Суд зазначає, що позивач не клопотав про зменшення судових витрат, а також не надав доказів їх не співмірності відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України. Положеннями пункту 6 частини 1 статті 3\~Цивільного кодексу\~України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Виходячи з основної засади цивільного судочинства щодо відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, враховуючи складність справи, пропорційність витрат до обсягу фактично наданих адвокатом послуг, значення справи для відповідача, а також суперечливу поведінку позивача стосовно визначення розумної вартості наданих послуг, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Як вбачається з платіжної інструкції № ТМХ1-6ХН1-К1А7-ТСК4 від 19.06.2024 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 1211,20 грн), тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial