Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

В травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області Територіальний сервісний центр № 5642, Головний сервісний центр МВС, Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПЕКС ЮА» про визнання права власності на транспортний засіб. В позові просить суд визнати за ним право власності на автонавантажувач марки MANITOU MT425СР,1996 року випуску, заводський номер [NUMBER] . В обґрунтування позову вказав, що 09 жовтня 2010 року він придбав у ТОВ «Імпекс Авто» транспортний засіб автонавантажувач марки MANITOU MT425СР,1996 року випуску, заводський номер [NUMBER] , вартістю 22\~700,00 грн, на підставі довідки рахунку № 811151 від 09.10.2010. Після сплати коштів йому було передано вказаний вище транспортний засіб. 30.03.2023 року назва підприємства ТОВ «Імпекс Авто» змінилась на ТОВ «Імпекс ЮА», основний вид діяльності 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля. Коли він звернувся до Головного управління Держспоживслужби в Рівненській області щодо реєстрації придбаного ним транспортного засобу автонавантажувача марки MANITOU MT425СР,1996 року випуску, заводський номер [NUMBER] , отримав повідомлення, що для реєстрації даного навантажувача необхідно звернутися до реєстраційно екзаменаційного підрозділу ДАІ або до їх правонаступників територіального сервісного центру МВС. Після його звернення до територіального сервісного центру № 5642 регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області, йому надано письмове повідомлення про те, що для проведення реєстрації належного йому автонавантажувача в територіальних центрах МВС, йому необхідно подати документи зазначені в п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів, усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, а також сертифікат відповідності або свідоцтво про визнання іноземного сертифікату, виданого уповноваженими органами про те, що вказаний транспортний засіб призначений для експлуатації на вулично дорожній мережі загального користування. Однак після продажу автонавантажувача марки MANITOU MT425СР, відповідач ТОВ «Імпекс ЮА» вручило йому лише довідку рахунок № 811151 та митні декларації на вказаний транспортний засіб. Оскільки на даний час довідка рахунок не вважається правовою підставою для проведення державної реєстрації транспортного засобу, він позбавлений можливості зареєструвати даний транспортний засіб, а отже позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому змушений звернутися до суду з даним позовом. У відзиві наданому відповідачем, Головним сервісним центром МВС, останні просили відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. В обґрунтування вказує, що Відповідно до п. 10 Порядку № 1388 перша державна реєстрація транспортних засобів Україні проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану певної марки (моделі) транспортних засобі та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил та нормативів, що підтверджуються сертифікатом відповідності, виданим згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, або відомостям реєстру сертифікатів затвердження типу і виданих виробниками сертифікатів відповідності колісних транспортних засобів та обладнання. Як вбачається з вантажно митної декларації, ТОВ «ІМПЕКС АВТО» ввезено телескопічний автонавантажувач з вилковим захватом для нерівної місцевості, висота підйому 3,7 м, марка MANITOU тип MT-425СР,1996 року випуску, шасі [NUMBER] , серійний номер [NUMBER] . Відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами), транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. В свою чергу, автонавантажувач (вилковий) відноситься до технологічних транспортних засобів, що не використовуються на дорогах загального користування та підпадають під визначення «великовантажний та інший технологічний транспортний засіб» (абз. 1 п. 2 Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великовантажних та інших технологічних транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 06 січня 2010 року № 8), тобто є технологічним транспортним засобом. Реєстрація вказаного транспортного засобу відповідно до вказаного Порядку № 8 здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці. Постановою Кабінету міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 889 « Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ: регіональний сервісний центр в АРК та м. Севастополі, регіональний сервісний центр МВС в м. Києві, регіональні сервісні центри МВС в областях. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2020 року № 79 «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком до постанови. Вказаною постановою ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України без правонаступництва, а тому територіальні сервісні центри МВС не є та не були правонаступниками реєстраційно екзаменаційного підрозділу ДАІ. Наказом Міністерства внутрішніх справ від 07 листопада 2015 року № 1393 (у редакції наказу МВС України від 24 квітня 2020 року № 354), затверджено Положення про Головний сервісний центр МВС. Згідно з п.4 розділу І Положення ГСУ МВС складається із структурних підрозділів та відокремлених структурних підрозділів регіональних сервісних центрів. Відповідно до п. 1 розділу І Положення про регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Рівненській області (філія ГСЦ МВС), затвердженого наказом ГСЦ МВС від 27 квітня 2020 року № 20, РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській області є відокремленим структурним підрозділом ГСЦ МВС, утвореним на правах філії, без статусу юридичної особи, а тому не має процесуальної правоздатності та дієздатності й не може бути відповідачем по даній справі. Також предметом у даній справі є вимога позивача до відповідача ( ГСЦ МВС) про визнання права власності на об`єкт рухомого майна, а саме: автонавантажувач з вилковим захватом для нерівної місцевості, висота підйому 3,7 м, марка MANITOU тип MT-425СР,1996 року випуску, шасі [NUMBER] , серійний номер 7314МТ425. Зважаючи на те, що у позові йдеться про визнання права власності на транспортний засіб, а між позивачем та відповідачем, ГСЦ МВС, у тому числі його структурними підрозділами не існувало та не існує будь яких цивільно правових відносин, тобто ГСЦ МВС не є особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на транспортний засіб, позивачем до позовної заяви не долучено доказів, які б доводили наявність таких правовідносин, вважає, що позивачем вибрано невірний спосіб захисту порушеного, на його думку, права, який суперечить закону, а тому такі позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. В позовній заяві позивач просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, ГСЦ МВС, в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представники відповідачів, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області Територіальний сервісний центр № 5642 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПЕКС ЮА» в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористались, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надавали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами докази і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 09 жовтня 2010 року [PERSON] придбав у ТОВ «Імпекс Авто», на підставі довідки рахунку серії ДДР № 811151 від 09.10.2010, автонавантажувач з вилковим захватом для нерівної місцевості, висота підйому 3,7 м, марка MANITOU тип MT-425СР,1996 року випуску, шасі [NUMBER] , серійний номер [NUMBER] ( а.с.6). Після сплати коштів автонавантажувач з вилковим захватом для нерівної місцевості, висота підйому 3,7 м, марка MANITOU тип MT-425СР,1996 року випуску, шасі [NUMBER] , серійний номер 7314МТ425 був переданий [PERSON] 30.03.2023 року назва підприємства ТОВ «Імпекс Авто» змінилась на ТОВ «Імпекс ЮА», основний вид діяльності 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля ( а.с.10). Листом від 16 жовтня 2023 року вих. № 17/01-09/4333-23 начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області, що реєстрації автонавантажувач з вилковим захватом для нерівної місцевості, висота підйому 3,7 м, марка MANITOU тип MT-425СР,1996 року випуску, шасі [NUMBER] , серійний номер [NUMBER] , йому було повідомлено відповідно до поданих ним копій документів, оформлених ТОВ «Імпекс Авто», а саме: довідка рахунок ДДР № 811151 від 09.10.2010 року йому необхідно звернутися для реєстрації даного навантажувача до реєстраційно екзаменаційного підрозділу ДАІ або до їх правонаступників територіального сервісного центру ДАІ ( а.с.8). Листом начальника Територіального сервісного центру № 5642 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області від 17 листопада 2023 року № 31/321-17-5642-2023 [PERSON] повідомлено, що для проведення реєстрації належного йому автонавантажувача в територіальних центрах МВС, йому необхідно подати документи зазначені в п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів, усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, а також сертифікат відповідності або свідоцтво про визнання іноземного сертифікату, виданого уповноваженими органами про те, що вказаний транспортний засіб призначений для експлуатації на вулично дорожній мережі загального користування ( а.с.9). Зазначені факти сторонами не заперечуються. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 68 Конституції визначає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» визначається, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Навантажувач\~ машина циклічної дії, що належить до безрейкового долішнього транспорту (технологічних транспортних засобів), обладнана підіймальним механізмом (вантажопідіймачем) і вилами (платформою) або одним із змінних вантажозахватних пристроїв для забезпечення підіймання, транспортування, навантаження та розвантаження, штабелювання та укладання вантажів (п. 3 розд. І Правил охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт, НПАОП 0.00-1.75-15).\~ Навантажувач належить до технологічних транспортних засобів, що не використовуються на дорогах загального користування. Технологічні транспортні засоби (загального призначення)\~входять до Переліку машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, що експлуатуються (застосовуються) на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки (п. 5 додатка 7 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1107, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 р. № 48). Пунктом 7 Переліку машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2021 р. № 77, встановлено, що вантажопідіймальні крани і машини, ліфти, підйомники для підіймання працівників, пасажирські підвісні канатні дороги, фунікулери, ескалатори та пасажирські конвеєри, колиски приводні для підіймання працівників віднесені до групи А. Установою, яка реєструє навантажувачі ( технологічний транспорт, що не підлягає експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування), є Обласне Управління Держпраці. Порядок відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів затверджений ПКМУ від 06 січня 2010 року №8. Підпунктом 2 пункту 2 загальних положень Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 січня 2010 р. № 8 (зі змінами та доповненнями) визначено, що великотоннажний та інший технологічний транспортний засіб (далі - технологічний транспортний засіб) - великотоннажний автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів, транспортування розкривних порід і корисних копалин на відкритих гірничих розробках чи ґрунту на будівництві, а також інший механічний транспортний засіб, у тому числі обладнаний спеціальними пристроями чи механізмами, або транспортний засіб, призначений для руху тільки у поєднанні з іншим транспортним засобом, який керується машиністом (оператором, водієм) і використовується власником для забезпечення виробничих процесів під час провадження ним господарської діяльності (виготовлення продукції, виконання робіт, надання послуг), а також для переміщення сировини (матеріалів), що обробляється, і відходів виробництва. Пунктами 6,7\~ Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 січня 2010 р. № 8, встановлено, що юридичні і фізичні особи, іноземні фізичні і юридичні особи, особи без громадянства (що перебувають в Україні на законних підставах), які є власниками технологічних транспортних засобів чи використовують їх на законних підставах, або уповноважені ними особи (далі - власники) зобов`язані зареєструвати зазначені транспортні засоби протягом 10 днів після придбання або виникнення інших законних прав на їх використання, у тому числі у разі тимчасового ввезення на територію України. У такий же строк власники зобов`язані перереєструвати технологічні транспортні засоби у разі настання обставин, у зв`язку з якими виникла потреба у внесенні змін у реєстраційні документи. Реєстрація, перереєстрація, тимчасова реєстрація, взяття на облік та зняття з обліку технологічного транспортного засобу здійснюється після перевірки територіальними органами Держпраці наявності обтяжень машини за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Реєстрація, перереєстрація, тимчасова реєстрація та взяття на облік технологічного транспортного засобу, який перебуває у податковій заставі, заставі, під арештом або є предметом іншого обтяження, здійснюється виключно за умови надання письмової згоди всіх виявлених обтяжувачів. Технологічний транспортний засіб, що належить юридичній особі, реєструється за місцезнаходженням органу управління юридичної особи, а той, що належить фізичній особі, - за місцем проживання або перебування фізичної особи. У пункті 10 Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів вказано, що реєстрація технологічного транспортного засобу здійснюється на підставі письмової заяви власника за зразком згідно з\~додатками 1\~і\~2, до якої додаються: засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують право володіння, користування і розпорядження технологічним транспортним засобом; декларація про відповідність, оформлена виробником або його уповноваженим представником, - для технологічних транспортних засобів, на які поширюється дія\~Технічного регламенту безпеки машин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 62 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 9, ст. 344), та які реєструються вперше. До заяви додається також акт технічного огляду за формою згідно з\~додатком 4. У разі коли оригінал декларації про відповідність складений іноземною мовою, виробник або його уповноважений представник чи постачальник технологічного транспортного засобу в Україну повинні надати її переклад на українську мову. На перекладеній декларації зазначається: Переклад декларації з її оригіналу. Заява подається у паперовій формі власником особисто чи надсилається поштою до центру надання адміністративних послуг або в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг, у тому числі через інтегровані з ним інформаційні системи державних органів та органів місцевого самоврядування. У разі коли документи подано в електронній формі у вихідний, святковий, інший неробочий день або неробочий час після закінчення робочого дня, днем подання зазначених документів вважається перший робочий день, що настає за таким днем. Пунктом 11 Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів визначено, що право володіння, користування і розпорядження технологічним транспортним засобом, вузлами і агрегатами, які мають ідентифікаційні номери, може бути підтверджено будь-якими з наведених документів: договором купівлі-продажу, міни, дарування, лізингу, позички, застави, біржовою угодою, договором про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що перебуває у спільній частковій власності; документами, що підтверджують реалізацію технологічного транспортного засобу на аукціоні; договором оренди майна із зазначенням у ньому домовленості між сторонами щодо реєстрації технологічного транспортного засобу за орендарем та доручення на право керування і використання цього транспортного засобу; митною декларацією на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронною митною декларацією (на технологічний транспортний засіб, реалізований на митній території України одним суб`єктом господарювання іншому суб`єкту господарювання; митна декларація для взяття на облік не надається); рішенням уповноваженого органу про відчуження технологічного транспортного засобу; виконавчим написом нотаріуса про витребування від боржника майна; рішенням суду про визначення права власності на технологічний транспортний засіб; договором про спільне володіння, користування у разі отримання технологічних транспортних засобів кількома громадянами в рахунок майнових паїв у зв`язку з виходом або виключенням їх із кооперативу, рішенням органу управління господарського товариства, засвідченим в установленому порядку, про повернення засновникові (учасникові) товариства у зв`язку з його виходом або виключенням з товариства технологічного транспортного засобу, переданого ним у власність або для користування; іншими документами, що встановлюють право власності або користування технологічним транспортним засобом. Відповідальність за достовірність поданих на реєстрацію документів або їх копій несе власник технологічного транспортного засобу згідно із законодавством. Для\~реєстрації технологічного\~транспортного засобу,\~що тривалий\~час (більше\~п`яти\~років)\~експлуатується суб`єктом\~господарювання та\~на який\~відсутні документи,\~що встановлюють\~право власності\~або користування,\~та про\~попередню його\~реєстрацію,\~надається копія\~інвентарної картки\~обліку основних\~засобів або\~витяг з\~балансової відомості,\~у яких\~зазначається дата\~введення в\~експлуатацію технологічного\~транспортного засобу,\~скріплені підписом\~посадової особи\~суб`єкта\~господарювання (п.12 Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів). Сервісні центри є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснюють повноваження щодо забезпечення державного обліку зареєстрованих транспортних засобів, контроль за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій, при цьому не оспорюючи право власності певної особи на такий транспортний засіб. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях. Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані. Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року). Суд зауважує, що на час звернення позивача, установою, яка реєструє навантажувачі (технологічний транспорт, що не підлягає експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування), є Обласне Управління Держпраці. Варто зауважити, що за результатами аналізу наведених вище норм та долучених до позову відповідних доказів вбачається, що територіальним сервісним центром № 5642 регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області цілком обґрунтовано відмовлено Позивачу у реєстрації причепа. За таких обставин, враховуючи, що позивачем належних та допустимих доказів, що вказували б на порушення його прав не надано, доводи відповідача на свій захист позивачем не спростовані, тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні поданого позову слід відмовити у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed