Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

25 листопада 2024 року позивачка звернулась до суду з цим позовом, в обґрунтування якого зазначила те, що 21 листопада 2014 року уклала шлюб із відповідачем, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, про що зроблений актовий запис № 323. У шлюбі у сторін народилася дитина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано Звонецьким сільським виконавчим комітетом Рогачевського району Гомельської області Республіки Білорусь. Дитина проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] від 03 травня 2024 року № 1215-5003271144 та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] від 03 травня 2024 року № 1215-5003271095. Таким чином, позивачка, посилаючись на положення Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків утримувати дитину, просить стягнути з відповідача на її користь аліментів у вказаному розмірі. Постановленою суддею ухвалою від 29 листопада 2024 року зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (у розумінні Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року № 646) інформацію (персональні дані) відносно [PERSON] . З відповіді, наданої на виконання вищевказаної ухвали суду встановлено, що станом на 09 грудня 2024 року в ЄІБД ВПО про запитувану особу інформація відсутня. Постановленою суддею ухвалою від 13 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Ухваленим судом у справі заочним рішенням від 27 лютого 2025 року позов задоволено повністю. 17 березня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. В обґрунтування заяви зазначив, що має статус внутрішньо переміщеної особи з 21 січня 2025 року та його фактичне місце проживання зареєстроване в м. Павлоград Дніпропетровської області. Він не отримував ні ухвали суду про відкриття провадження, а ні позовної заяви, судової повістки про виклик його на судове засідання та у зв`язку з цим не міг надати відзив на позовну заяву. Вказав, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Димитрівського міського суду Донецької області від 17 липня 2013 року у справі № 226/1658/13-ц відповідачем сплачуються аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до досягнення нею повнолітнього віку. Постановленою судом ухвалою від 31 березня 2025 року заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року у справі скасовано та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників у судовому засіданні. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Після ознайомлення з заявою про перегляд заочного рішення окремі пояснення не надавала. Після скасування заочного рішення, отримавши відповідну ухвалу, в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином /а.с.59/. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином /а.с.60/. 31 березня 2025 року відповідачем в електронній формі подано заяву про розгляд справи без його участі. В заяві вказав, що позицію, викладену в заяві про перегляд заочного рішення підтримує. Суд ураховує, що в позовній заяві позивачка просила суд про розгляд справи без її участі, після скасування заочного рішення з окремою заявою, в якій висловила своє бажання бути присутньою в судовому засіданні не зверталася, відповідач просив суд про розгляд справи у свою відсутність, внаслідок чого суд висновує, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, висновує таке. Судом установлено, що 21 листопада 2014 року сторони вступили в зареєстрований шлюб, що підтверджується належним чином засвідченою копією свідоцтва про шлюб /а.с.11/. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що надано суду належним чином засвідчену копію перекладу свідоцтва про народження /а.с.8/. З наданої суду належним чином засвідченої копії довідки від 03 травня 2024 року № 1215-5003271095 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, що зареєстроване місце перебування позивачки є: [ADDRESS] /а.с.9/. За вказаною адресою також зареєстровано місце перебування малолітньої дитини [PERSON] , що підтверджується належним чином засвідченою копією довідки від 03 травня 2024 року № 1215-5003271144 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи /а.с.10/. З огляду на обставини, покладені в обґрунтування позову, які не оспорюються відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення, малолітня дитина [PERSON] знаходиться на утриманні позивачки. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ураховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, те, що відповідач є батьком малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі не досягнуто, відповідач є працездатним, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню та з відповідача підлягають стягненню аліменти у частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи розмір частини від заробітку, у якому слід встановити аліментні зобов`язання, суд ураховує таке. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/32443312) рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17 липня 2013 року у справі № 226/1658/13-ц, окрім іншого, присуджено до стягнення з [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ), [INFO] , уродженця міста Димитров Донецької області, на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до досягнення нею повнолітнього віку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Судом установлено, що відповідач ( [PERSON] ) є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За ст. 183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За таких обставин, ураховуючи наявність на утриманні відповідача дитини від іншого шлюбу, яку він зобов`язаний утримувати за відповідним рішенням суду, відсутність наданих суду доказів на підтвердження інших обставин, передбачених ст. 182 СК України, які впливають на розмір аліментів, суд висновує, що частку від заробітку (доходу), яку слід визначити до стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, необхідно встановити у розмірі 1/6 до дати досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , а з [INFO] у розмірі 1/4 частки до досягнення [PERSON] повноліття. Внаслідок чого, наявні підстави для задоволення позову частково. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а у разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. Витрати відповідача за подання заяви про скасування заочного рішення, враховуючи звільнення позивачки від сплати судового збору та задоволення позову про стягнення аліментів частково, а також ураховуючи принцип розумності, покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial