Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. В позовній заяві посилалась не те, що з 07 липня 2018 року вона перебувала з відповідачем в шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2024 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час син постійно проживає з матір`ю, нею створено всі умови для його проживання й розвитку. По можливості, враховуючи стан здоров`я сина, його розпорядок дня та зайнятість матері, вона надає дитину для проведення спільного часу з батьком. Практично кожна з розмов з колишнім чоловіком супроводжуються погрозами і скандалами. Більше того, відповідач із сталою періодичністю погрожує не повернути сина та залишити його для постійного проживання з ним. З огляду на попередню і теперішню поведінку відповідача, вона має обґрунтовані побоювання, що погрози відповідача можуть бути реалізовані. Також зазначила, що відповідач в систематичної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. В досудовому порядку вирішити питання щодо порядку утримання дитини не вдалося. У відповідь на відповідні пропозиції вона чула категоричні відмови. Оскільки дитина проживає з нею, і саме вона здійснює догляд, утримує та піклується про дитину, позивач просила суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2024 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати в загальному позовному провадженні. Цією ж ухвалою Виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради як орган опіки та піклування зобов`язано надати висновок щодо розв`язання спору та щодо доцільності або недоцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 30). Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, у якому повністю заперечував підстави за яких позивач обґрунтовує позовні вимоги та наголошував, що посилання позивача про зловживання алкогольними напоями, агресивну поведінку, рукоприкладання та інші нетактовні висловлювання є неправдивою інформацією, яка є голослівною та не підтвердженою доказами. Відповідач має нерегулярний, мінливий дохід. У зв`язку із воєнним станом в країні, мати постійну роботу та отримувати сталий дохід стало складно. У разі втрати відповідачем роботи, при стягненні аліментів у розмірі 1/4 частки від доходу, аліменти йому будуть нараховуватися із розміру середньої заробітної плати за місцем проживання, що може поставити його у скрутне матеріальне становище або призведе до утворення боргу за аліментами. Однак, відповідач вважає, що сума аліментів на дитину повинна бути більшою за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Та вважає, що сума стягуваних аліментів щомісячно у розмірі 3500 грн. буде такою, що не порушить права та інтереси дитини адже є більшою за прожитковий мінімум на дитину, а також не призведе у подальшому до заборгованості за аліментами відповідачем бо він буде спроможний сплатити таку суму коштів у місяць. Тому проти сплати аліментів у примусовому порядку за рішенням суду відповідач не заперечує, однак вважає за потрібне заявити клопотання у даному відзиві про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а саме 3500,00 грн. щомісячно. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідач зазначає, що предмет спору відсутній. Будь-які докази на підтвердження відсутності згоди або оспорювання відповідачем місця проживання дитини, чинення перешкод у спілкуванні і вихованні сина, утримання відповідачем дитини біля себе за допомогою фізичного чи психологічного насильства відсутні. Тобто позивачем не надано жодних допустимих доказів на підтвердження наявності спору, чинення перешкод або заперечення відповідачем визначенню місця проживання сина з матір`ю. То ж права позивачки жодним чином не порушені та не підлягають захисту Тому відповідач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] щомісячно до досягнення дитиною повноліття в сумі 3500,00 грн. Закрити провадження у справі в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю. Стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. В частині стягнення з [PERSON] інших судових витрат відмовити. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн (а.с.89-92). Ухвалою суду від 22 січня 2025 року клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині вимог про визначення місця проживання дитини залишити без задоволення (а.с.114). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. При цьому посилались на обставини, викладені у позовній заяві. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились повторно, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених\~частиною другою\~статті 223 цього Кодексу. Відповідно до\~п.\~2\~ч.\~2\~ст.\~223\~ЦПК України\~суд відкладає\~розгляд справи\~в судовому\~засіданні в\~межах встановленого\~цим Кодексом\~строку з\~таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В той же час ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, незалежно від поважності причин неявки, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, тобто розглядає справу за відсутності відповідача. Підстави для відкладення розгляду справи в цьому випадку відсутні. Враховуючи, що відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились повторно, підстави для відкладення розгляду справи відсутні, незалежно від причин їх повторної неявки. Третя особа орган опіки\~та піклуванняв судове засідання свого представника не направив, але надав суду висновок щодо розв`язання спору, визначення місця проживання дитини. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. \~ \~ \~ \~Заслухавши позивача та її представника, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] з 07 липня 2018 року перебували зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2027 року у справі № 552/3799/24 (а.с. 18-19). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Київським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції (а.с. 15). Після розірвання шлюбу між сторонами дитина проживає з матір`ю, [PERSON] . При цьому між батьками виник спір щодо визначення місця проживання дитини, [PERSON] . Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Також відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, на яку як на підставу своїх вимог посилається позивач за первісним позовом, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виняткові обставини, буди розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.5\~ст.19 СК України\~орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 26 листопада 2024 року №367 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] » затверджено висновок виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , за місцем її проживання (а.с. 72). Відповідно до вказаного висновку виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради як орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю (а.с.73-74). Підстави не приймати даний висновок органу опіки та піклування у суду відсутні. Звертаючись з даним позовом до суду позивач [PERSON] посилалась на наявність між сторонами спору щодо місця проживання дитини та просила визначити місце проживання сина з нею. Відповідач [PERSON] позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини не визнає, вважає, що спір про місце проживання дитини між сторонами відсутній. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] фактично проживає з матір`ю. Але долученими до матеріалів справи доказами не підтверджується та обставина, що батьки досягли згоди щодо місця проживання дитини. Відповідач, заперечуючи факт існування спору з питання визначення місця проживання дитини, у відзиві на позов лише посилався на те, що ним не ініційовано питання щодо визначення місця проживання дитини з ним, посилався на відсутність доказів наявності між ним і позивачем спору, але не зазначив, що він згоден з тим, щоб визначити місце проживання дитини з матір`ю. У відзиві відповідач зазначив, що 21.11.2024 року на засіданні комісії Київської районної в м.Полтава ради №273 від 10.09.2024 року де вирішувалося питання щодо надання суду висновку на вимогу ухвали суду, [PERSON] повідомив, що жодним чином не заперечував і не заперечує щодо місця проживання дитини з матір`ю та не має з цього приводу спору з позивачкою то ж і готувати висновок немає потреби бо дитина проживає з матір`ю. Проте, зазначена обставина наявними у справі доказами не підтверджується. Зокрема висновок органу опіки та піклування таких відомостей не містить (а.с. 73-74). Зважаючи на викладене та на відносини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку, що між батьками виник спір щодо визначення місця проживання дитини, який потребує вирішення. Як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів, необхідні умови для проживання сина за адресою: [ADDRESS] , створено матір`ю. Позивач опікується дитиною, займається вихованням, лікуванням та утриманням сина. Крім пояснень позивача та її представника вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі: актом обстеження умов проживання, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 04 листопад 2024 року, яким встановлено, що умови проживання за адресою: [ADDRESS] задовільні, в квартирі зроблений ремонт, наявна побутова техніка, у кожного окреме ліжко, продукти харчування в достатній кількості. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у дитини окреме ліжко, письмовий стіл, ноутбук, наявні іграшки для розвитку дитини. Одяг, взуття відповідно до сезону (а.с. 75); актом оцінки потреб сім`ї від 04 листопада 2024 року, складеним спеціалістами Полтавського міського центру соціальних служб Полтавської міської ради, відповідно до якого [PERSON] здатна належним чином виконувати батьківські обов`язки відносно своїх неповнолітніх дітей (а.с. 76-82); довідкою від 15 листопада 2024 року №155, виданою Полтавським дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) №63 «Казка» [PERSON] , якою підтверджується, що її син [PERSON] , [INFO] , відвідує старшу групу №7 Полтавського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №63 «Казка» Полтавської міської ради Полтавської області з 06 травня 2024 року (а.с. 84); довідкою б/н, виданою Приватним закладом «Міжнародна дитяча школа «Юний європеєць», якою підтверджується, що [PERSON] , 2018 року народження, є учнем ПЗ Міжнародної Дитячої Школи «Юний європеєць» і відвідує заняття з підготовки до школи «ЮЄ Пізнайко» (а.с. 83). На підставі викладеного та приймаючи висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю відповідає найвищим інтересам дитини. Тому позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів суд встановив наступне. Як встановлено судом, дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Батько допомогу на утримання дитини надає нерегулярно та в різних сумах, від 800 грн. до 2000 грн. Відповідно, між сторонами виник спір щодо аліментів на утримання дитини, їх розміру та періодичності сплати. Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, позивач зазначає, що на даний час відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач вказані обставини не спростував. До матеріалів справи долучено квитанції про перерахування відповідачем на рахунок позивача коштів по жовтень 2024 року включно. Його участь в утриманні дитини після жовтня 2024 року наявними у справі доказами не підтверджується. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] . За вимогами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При ухваленні даного рішення судом враховано обставини, передбачені ст. 182 СК України. При вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, встановлений\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» становить 3196 грн.\~ Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір аліментів має забезпечити право малолітнього [PERSON] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. При цьому суд відхиляє заперечення відповідача проти стягнення з нього аліментів у частці від заробітку (доходу) та його вимоги про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі, оскільки згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тому саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів, які вона просить стягнути з відповідача. [PERSON] просить суд стягнути аліменти в частці від заробітку (доходу) відповідача. Зазначені вимоги підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів на утримання дитини необхідно розпочати з 27 вересня 2024 року дня звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до\~ч.\~1\~та 2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. за позовними вимогами про визначення місця проживання дитини та витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн. (а.с.9, 20-25). Тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення на відшкодування понесених судових витрат 6211,20 грн. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач за позовними вимогами про стягнення аліментів судовий збір не сплатила. Тому у зв`язку з задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Крім того, у зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі понесені відповідачем судові витрати відшкодуванню йому не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved