Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

11 березня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу,\~мотивуючи вимоги\~наступним. 27 січня 2018 року позивач вступила у зареєстрований шлюб з Відповідачем [PERSON] . Дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] ». Реєстрацію цього шлюбу проведено Миргородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від цього шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає разом із позивачем. В останній час, між сторонами стали виникати різного роду непорозуміння та сварки з різних причин, які поступово набрали системного характеру. В результаті цього сторони втратили почуття взаємопорозуміння та поваги, а спільне життя стало неможливим. По цій причині подружні відносини між сторонами припинені ще з серпня 2024 року. Наразі сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, а тому між сторонами склалися і існують такі відносини, які виключають їхнє подальше спільне проживання та поновлення сім`ї, з огляду на що умов для їхнього примирення не існує. Оскільки спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливими та суперечать їхнім особистим інтересам, а також інтересам їхньої малолітньої дитини, такий шлюб слід припинити шляхом його розірвання в судовому порядку. На підставі викладеного позивач просить розірвати шлюб з відповідачем. Після розірвання шлюбу позивач бажає надалі іменуватися прізвищем набутим у зв`язку з реєстрацією шлюбу, тобто « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розгляд справи провести за її відсутності, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує і просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи, просила після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] » (а.с. 2, 26). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій позовні вимоги визнав, просив розглядати справу у його відсутність (а.с. 22). В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 січня 2018 року, який був зареєстрований Миргородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що 27 січня 2018 року складено відповідний актовий запис № 15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають спільну дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає разом із позивачем (а.с. 5, 6, 7). Сімейне життя між сторонами погіршилося через те, що в останній час, між сторонами стали виникати різного роду непорозуміння та сварки з різних причин, які поступово набрали системного характеру. В результаті цього сторони втратили почуття взаємопорозуміння та поваги, а спільне життя стало неможливим. По цій причині подружні відносини між сторонами припинені з серпня 2024 року. Наразі сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем, а відповідач не висловив заперечень проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнав позов, позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач заявила клопотання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем чоловіка, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачу « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 605 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 133, ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 605 грн. 60 коп.

Outcome: approved