Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Пивоварова Юлія Сергіївна, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» про стягнення коштів за порушення строків надання послуги з приєднання, 3 % річних та інфляційних втрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.07.2024 між [PERSON] та відповідачем було укладено договір про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу, предметом якого є збільшення потужності електропостачання до 15 кВт. 19.07.2024 на виконання умов договору позивачем було сплачено 40 284, 00 гривень вартості приєднання. З цього часу протягом 45 календарних днів, за умовами Кодексу системи розподілу, відповідач мав надати позивачу послуги зі стандартного приєднання до електричних мереж, тобто до 03.09.2024 (включно), але фактично таке приєднання було здійснено 04.12.2024. Отже, відповідач порушив гарантовані строки приєднання на 91 календарний день, що є підставою для стягнення 20 % суми сплаченої за приєднання та пені у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення згідно умов договору, а також застосування обумовленої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення на його користь із відповідача компенсації за порушення строків надання послуги з приєднання у розмірі 8\~056, 80 гривень, пені у розмірі 3\~665, 84 гривень, 3 % річних у розмірі 75, 08 гривень та інфляційних втрат у розмірі 306, 76 гривень. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 21.02.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. На виконання вимог ч. 7 ст. 43 і абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України адвокатом позивача надано разом із позовом, поданим до суду в електронній формі, докази надсилання відповідачу до його електронного кабінету копії позовної заяви із доданими до неї документами, які були доставлені до нього 20.02.2025, що підтверджується відповідною квитанцією про доставку документів. (а.с. 34) З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 21.02.2025 була доставлена 25.02.2025 о 01 год. 34 хв. до електронних кабінетів адвоката позивача та відповідача, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронних документів. (а.с. 46-46зв.) У відповідності до положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України ухвала суду від 21.02.2025 вважається врученою учасникам справи 26.02.2025. Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомленим про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою від 21.02.2025, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не заперечує укладення із позивачем 02.07.2024 договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу і сплату позивачем за послуги 40\~284, 00 гривень. Водночас, відповідач стверджує про надання послуги позивачу 13.11.2024, а не 04.12.2024, посилаючись на відповідне повідомлення, і не погоджується із розрахунками пені, інфляційних втрат та 3 % річних, наведеними адвокатом позивача. Вищевказаний відзив було одержано позивачем особисто 06.03.2025, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Укрпошти (трекінг відправлення 2105000436317). (а.с. 47) У\~строк,\~визначений судом\~ухвалою від\~21.02.2025,\~від адвоката\~позивача надійшла\~відповідь на\~відзив із викладеними\~у ній\~поясненнями,\~міркуваннями і\~аргументи щодо\~наведених відповідачем\~у відзиві\~заперечень і\~мотиви їх\~відхилення. Вищевказана відповідь була доставлена до електронного кабінету відповідача 11.03.2025 о 18 год. 08 хв. У строк, визначений судом ухвалою від 21.02.2025, від відповідача надійшли заперечення на відповідь із викладеними і них поясненнями,\~міркуваннями і\~аргументи щодо\~наведених адвокатом\~позивача у\~відповіді на\~відзив пояснень,\~міркувань і\~аргументів і\~мотиви їх\~відхилення. Вищевказані заперечення були одержані позивачем особисто 20.03.2025, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Укрпошти (трекінг відправлення 0601122824229). (а.с. 63) 17.03.2025 адвокатом позивача було подано заперечення на вищевказані заперечення відповідача. Водночас суд зауважує, що у відповідності до положень ч. 8 ст. 249 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені виключно у заявах по суті справи, особливості подання яких визначено ст. 278 ЦПК України. При цьому, згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, підстави, час та черговість подання яких визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вищевикладене, зокрема й порядок подання заяв по суті справи, було роз`яснено судом учасникам справи в ухвалі суду від 21.02.2025. Адвокат позивача не просила дозволу подати додаткові пояснення у відповідності до ч. 5 ст. 174 ЦПК України, а суд за межами строку для подання відповіді на відзив не визнає їх подання необхідним. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті справи, та докази надані разом із ними. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із витягу з Державного реєстру речових прав від 31.01.2024 вбачається, що за [PERSON] зареєстроване право власності на частку земельної ділянки площею 0, 09 га, кадастровий номер 0520681000:01:004:0165. (а.с. 7) Вищевказана земельна ділянка, як вбачається із матеріалів справи, розташована за адресою: [ADDRESS] . 02.07.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про приєднання електроустановки певної потужності. (а.с. 8-9зв.) Так, 02.07.2024 між [PERSON] та АТ «Вінницяобленерго» було укладено типовий договір про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу, за умовами якого відповідач зобов`язався забезпечити надання послуги з приєднання електроустановок об`єкта позивача відповідно до схеми зовнішнього електрозабезпечення і проєктної документації та здійснити підключення електроустановок об`єкта позивача до електричних мереж системи розподілу на умовах цього договору. Позивач, у свою чергу, зобов`язався оплатити відповідачу вартість приєднання до електричних мереж системи розподілу на умовах цього договору. (а.с. 10-11зв.) За своєю сутністю договір про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу є публічним договором. Як вбачається із заяв по суті справи, сторони по справі визнають факт укладення між ними 02.07.2024 договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу. За умовами п. 3.1 вищевказаного договору відповідач зобов`язаний, зокрема: надати замовнику розрахунок вартості плати за приєднання до електричних мереж та рахунок на сплату за приєднання; надати технічні умови; забезпечити в установленому порядку приєднання (будівництво та введення в експлуатацію електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення об`єкта замовника від місця забезпечення потужності до точки приєднання) об`єкта (електроустановок) замовника до електричних мереж системи розподілу у строки, встановлені Кодексом системи розподілу; здійснити первинне підключення електроустановок замовника з метою проведення випробувань електрообладнання схеми зовнішнього електрозабезпечення електроустановок замовника та підключити електроустановки замовника до електричних мереж системи розподілу після повної (стовідсоткової) оплати послуги з приєднання впродовж 5 робочих днів після отримання заяви замовника або впродовж 10 робочих днів, якщо підключення потребує припинення електропостачання інших користувачів, після виконання сторонами умов цього договору та укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії (або внесення змін до діючих договорів). Замовник зобов`язаний, зокрема, оплатити на умовах цього договору вартість наданих виконавцем послуг з приєднання електроустановок замовника до електричних мереж системи розподілу в точці приєднання (п. 3.2 договору). 15.07.2024 відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату послуги з приєднання, вартість якої становить 40\~284, 00 гривень. (а.с. 14) 19.07.2024 АТ «Вінницяобленерго» було видано позивачу технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок. (а.с. 12-13зв.) На виконання умов вищевказаного договору 19.07.2024 позивачем було сплачено відповідачу 40\~284, 00 гривень на підставі вищевказаного рахунку, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією. (а.с. 15) Також, 24.07.2024 позивачем було сплачено відповідачу 2\~190, 56 гривень за внутрішні проєктні роботи згідно рахунку від 23.07.2024, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією. (а.с. 16) Факт надання послуги з приєднання підтверджується наданим ОСР замовнику відповідно до пункту 4.8.2 глави 4.8 розділу IV Кодексу повідомленням про надання послуги з приєднання. Повідомлення про надання послуги з приєднання надається замовнику ОСР не пізніше ніж на третій робочий день після завершення будівельно-монтажних робіт та/або подання робочої напруги та проведення випробувань електрообладнання замовника або обладнання зовнішнього електрозабезпечення замовника (п. 6 договору). 04.12.2024 між позивачем та відповідачем було підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) зі стандартного приєднання. (а.с. 19) Як вбачається із повідомлення, наданого відповідачем разом із відзивом, дане повідомлення про надання послуги з приєднання до електричних мереж електроустановок надано позивачу 13.11.2024. (а.с. 52) Статтею\~901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Приписами ст.\~629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст.\~525,\~526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Кодекс систем розподілу визначає вимоги та правила, які регулюють взаємовідносини операторів систем розподілу (далі - ОСР), оператора системи передачі (далі - ОСП), користувачів системи розподілу (далі - Користувачі) та замовників послуг з приєднання щодо оперативного та технологічного управління системою розподілу, її розвитку та експлуатації, забезпечення доступу та приєднання електроустановок. За приписами п. 2.1 розділу ІІ Кодексу систем розподілу, договір про приєднання до електричних мереж (договір про приєднання) - письмова домовленість сторін, що є документом установленої форми, який визначає зміст та регулює правовідносини між сторонами щодо приєднання електроустановок замовника до електричних мереж ОСР, ОМСР або іншого власника електричних мереж (основного споживача) У відповідності до п. 4.1.2 глави 4.1\~розділу IV вищевказаного Кодексу послуга зі стандартного приєднання надається на підставі типового договору про\~ стандартне\~приєднання до електричних мереж системи розподілу, який є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України за типовою формою, наведеною в додатку 1\~до цього Кодексу. Відповідно до п. 4.2.1 глави 4.2 розділу IV Кодексу систем розподілу ОСР надає послугу зі стандартного приєднання відповідно до умов договору про\~ стандартне\~приєднання. У главі 4.2 розділу IV Кодексу систем розподілу міститься положення, зокрема, щодо строків надання оператором системи розподілу послуги зі стандартного приєднання та початку перебігу таких строків. Так,\~п.\~4.2.4\~глави 4.2\~розділу IV\~вищевказаного Кодексу\~визначено,\~що максимальний\~(граничний)\~строк надання\~послуги зі\~стандартного приєднання\~для електроустановок\~замовника першого\~ступеня потужності\~становить 45\~календарних днів,\~починаючи з\~наступного робочого\~дня від\~дня оплати\~замовником ОСР\~повної вартості\~приєднання або\~першого авансового\~платежу відповідно\~до договору\~про приєднання.\~Для електроустановок\~замовника другого\~ступеня потужності\~цей строк\~становить 60\~календарних днів,\~починаючи з\~наступного робочого\~дня від\~дня оплати\~замовником ОСР\~вартості приєднання\~відповідно до\~договору про\~приєднання. У разі необхідності збільшення строку надання послуги зі стандартного приєднання через затримку здійснення заходів щодо відведення земельних ділянок для розміщення відповідних об`єктів електроенергетики (затримка в погодженні власника (власників) або Користувача (Користувачів) земельної ділянки (земельних ділянок)) ОСР не пізніше ніж за 10 календарних днів до закінчення строку надання послуги з приєднання письмово через особистий кабінет замовника, на електронну адресу та у разі наявності в заяві про приєднання відповідної відмітки - на поштову адресу, повідомляє замовника про збільшення строку надання послуги зі стандартного приєднання не більше ніж на 30 календарних днів (з наданням документального підтвердження причин виникнення затримки та зазначенням найменування організацій, до яких звернувся ОСР щодо питання вирішення землевідведення з наданням копій офіційного листування). Загальна сумарна кількість днів, на яку збільшено строк надання послуги зі стандартного приєднання, не може перевищувати відповідно 180 календарних днів. Пунктом 4.2.6\~глави 4.2\~розділу IV\~Кодексу систем\~розподілу також\~передбачено,\~що у випадку отримання послуги з приєднання до електричних мереж з порушенням вимог, встановлених пунктом 4.2.4\~цієї глави (у разі перевищення строку надання послуги з приєднання), замовник має право звернутися до ОСР із заявою про відшкодування коштів та сплати пені за порушення строків надання послуги з приєднання за типовою формою, наведеною в додатку 7\~до цього Кодексу. Як встановлено в ході розгляду справи, позивачем 19.07.2024 були виконані договірні фінансові зобов`язання з оплати вартості послуг з приєднання до електричних мереж за вищевказаним договором від 02.07.2024. Відповідно, з урахуванням норм п. 4.2.4 глави 4.2 розділу IV Кодексу систем розподілу, відповідач мав надати послуги з приєднання позивачу не пізніше 04.09.2024 (19.07.2024 (день оплати послуги); наступний робочий день 22.07.2024 (як вбачається із офіційного вебсайту відповідача, субота і неділя є вихідними днями); 45 днів - з 22.07.2024 до 04.09.2024). У відповідності до п. 4.8.2 глави 4.8\~розділу IV Кодексу систем розподілу, ОСР після завершення робіт з приєднання повідомляє замовника через особистий кабінет замовника, на електронну адресу та у разі наявності в заяві про приєднання відповідної відмітки - на поштову адресу про готовність власних мереж до підключення електроустановок замовника шляхом надання повідомлення про надання послуги з приєднання в частині зовнішнього електрозабезпечення. Стороною відповідача суду не надано жодних доказів повідомлення позивача у чітко визначений п. 4.8.2 глави 4.8\~розділу IV вищевказаного Кодексу спосіб та п. 6.1 договору строк. Як вбачається із акту здачі-приймання робіт (наданих послуг), послуги із стандартного приєднання були надані відповідачем позивачу 04.12.2024. За умовами п. 6.1 договору, укладеного між позивачем та відповідачем 02.07.2024, факт надання послуги з приєднання підтверджується наданим ОСР замовнику відповідно до п. 4.8.2 глави 4.8 розділу IV Кодексу саме повідомленням про надання послуги з приєднання, що узгоджується із відповідним положенням Кодексу. Зважаючи на те, що повідомлення про надання послуги від 13.11.2024, яке надане стороною відповідача разом із відзивом, складене зацікавленою особою, і враховуючи відсутність належних доказів повідомлення позивача про надання послуги з приєднання в частині зовнішнього електрозабезпечення, як того вимагає нормативно-правовий акт і умови правочину, суд погоджується із доводами сторони позивача і, відповідно, не погоджується із доводами відповідача щодо надання послуги саме 13.11.2024. Як вбачається із матеріалів справи відповідач не повідомляв позивача про неможливість виконання зобов`язань у визначений п. 4.2.4 глави 4.2 розділу IV Кодексу систем розподілу строк з будь-яких причин. Будь-які повідомлення, вмотивовані звернення та ініціативи щодо продовження дії договору, зміни його умов тощо, в матеріалах справи відсутні. Отже сторонами не погоджувались будь-які зміни строків надання послуг зі стандартного приєднання. Таким чином суд прийшов до висновку про порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань з 05.09.2024 (а не з 04.09.2024, як визначив позивач, враховуючи вищенаведене), а саме послугу із стандартного приєднання було надано із порушенням визначеного п. 4.2.4 глави 4.2 розділу IV вищевказаного Кодексу строку. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. 21.10.2024 позивач звернувся до відповідача із претензією, а 16.01.2025 із заявою про відшкодування коштів та сплати пені за порушення строків надання послуги з приєднання за типовою формою, наведеною в додатку 7\~до Кодексу систем розподілу. (а.с. 17-18, 20) Вищевказані звернення були залишені відповідачем без належного реагування, зокрема, як того вимагає положення п. 4.2.6 глави 4.2 розділу IV Кодексу систем розподілу. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із п. 5.1. договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу, укладеного між позивачем та відповідачем 02.07.2024, у випадку неналежного виконання або невиконання умов вищевказаного договору сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Зокрема, за порушення строків виконання зобов`язань за цим договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості послуги з приєднання за кожний день прострочення. У разі порушення виконавцем послуг умов зобов`язання щодо строків надання послуги з приєднання: у разі перевищення строку надання послуги з приєднання, встановленого цим договором, від 10 до 20 календарних днів плата за приєднання, визначена п. 4.1 розділу 4 цього договору, зменшується на 10 відсотків (крім випадків, визначених Кодексом); у разі перевищення строку надання послуги з приєднання, встановленого цим договором, від 20 до 120 календарних днів плата за приєднання, визначена п. 4.1 розділу 4 цього договору, зменшується на 20 відсотків (крім випадків, визначених Кодексом); у разі перевищення строку надання послуги з приєднання, встановленого цим договором, більше ніж на 120 календарних днів виконавець послуг зобов`язаний повернути замовнику кошти, отримані як попередня оплата (у розмірі 100 відсотків плати, визначеної п. 4.1 розділу 4 цього договору) (крім випадків, визначених Кодексом) (п. 5.3 договору). Так, за період з 05.09.2024 до 03.12.2024 розмір пені становить: 40\~284, 00 гривень х 0, 1 % х 90 днів = 3\~625, 56 гривень. Суд не погоджується із розрахунком пені, наведеним стороною позивача, враховуючи, що строк прострочення зобов`язання настав з 05.09.2024, а не з 04.09.2024, як встановлено судом вище. Враховуючи вище встановлені обставини, суд не погоджується й з розрахунком, наведеним стороною відповідача у відзиві. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 05.09.2024 до 03.12.2024 в сумі 3\~625, 56 гривень. Відповідно, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 40, 28 гривень, задоволенню не підлягають. Оскільки строк надання позивачу послуги з приєднання перевищено відповідачем понад 20 календарних днів і не перевищено 120 календарних днів, то у відповідності до умов п. 5.1. договору плата за приєднання, визначена п. 4.1 розділу 4 цього договору, зменшується на 20 %, що, відповідно, становить 8\~056, 80 гривень (40\~284, 00 гривень х 20 %). Враховуючи те, що позивачем було здійснено стовідсоткову оплату послуг, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8\~056, 80 гривень, що становить 20 % здійсненої оплати послуги з приєднання. Вирішуючи вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму компенсації і пені за період з 05.12.2024 по 20.02.2025, суд виходить з наступного. Зокрема ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. За\~ змістом\~ наведеної\~ норми\~ закону\~ нарахування\~ інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а інші юридичні факти. Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом ст.ст. 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Як вбачається з п. 5.3 договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу від 02.07.2024 та встановлених судом обставин у даній справі, плата за приєднання, визначена п. 4.1 розділу 4 цього договору, зменшується на 20 відсотків і за порушення строків виконання зобов`язання у замовника послуги виникає право на одержання пені. За положенням п. 5.3 вищевказаного договору замовник (позивач) має право на зменшення вартості визначеної цим договором послуги (компенсацію) та пеню, але звертаючись із позовом до суду, для нарахування санкцій на певну суму, позивач має визначити момент, коли у боржника (відповідача) грошове зобов`язання вже виникло і з якої юридичної події має починатись відлік невиконання. Бо поки відповідач не отримував відповідної вимоги про гроші, його зобов`язання полягає лише в приєднанні до електричних мереж системи розподілу (негрошове зобов`язання). У відповідності\~до п.\~4.2.6\~глави 4.2\~розділу IV\~Кодексу систем\~розподілу у\~разі отримання\~від замовника\~заяви про\~відшкодування ОСР\~зобов`язаний протягом\~15\~робочих днів\~надати замовнику\~відповідну компенсацію\~або обґрунтовану\~відмову (з\~наданням підтверджуючих\~документів). У випадку недосягнення згоди між сторонами договору про приєднання шляхом переговорів щодо компенсації та пені замовник має право звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ; зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події; якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що у позивача право пред`явлення до відповідача вимоги здійснити відповідну компенсацію виникло з 15.09.2024 (перевищення строку надання послуги від 10 календарних днів) та сплатити пеню - з 06.09.2024 (прострочення виконання негрошового зобов`язання розпочалось із 05.09.2024). Однак, як вже встановлено судом, заява про відшкодування в порядку визначеному п. 4.2.6 глави 4.2 розділу IV Кодексу систем розподілу була подана позивачем відповідачу 16.01.2025. Відповідно, обов`язок здійснити компенсацію та сплатити пеню або надати обґрунтовану відмову відповідач мав до 31.01.2025. Таким чином, грошове зобов`язання щодо виплати компенсації та пені виникло у відповідача з 01.02.2025. Складання 04.12.2024 акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) не є підставою виникнення у відповідача грошового зобов`язання із яким сторона позивача, як вбачається зі змісту позовної заяви і наведеного розрахунку заборгованості, пов`язує виникнення права на застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Проценти, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, на відміну від неустойки мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Так, 3 % річних за період з 01.02.2025 до 20.02.2025 становлять: (3\~625, 56 гривень + 8\~056, 80 гривень) х 3 %/365 х 20 днів = 19, 20 гривень. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, що також має місце у справі, що розглядається, інфляційна складова за певний місяць враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці (час прострочення у неповному місяці більше 15 днів - за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (15 днів) - за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується). Виходячи з вищевикладеного, адвокатом позивача безпідставно здійснено розрахунок інфляційних втрат за грудень місяць 2024 року і січень місяць 2025 року, а також не включено у розрахунок, зважуючи на визначений нею період до 20.02.2025, інфляційні втрати за лютий місяць 2025 року. Таким чином, інфляційні втрати за лютий місяць 2025 року становлять: (3\~625, 56 гривень + 8\~056, 80 гривень) х 100, 8 % = 11\~775, 82 гривень 11\~682, 36 гривень = 93, 46 гривень. Отже, за період з 01.02.2025 до 20.02.2025 з відповідача на користь позивача підлягають стягненню на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних в сумі 19, 20 гривень та інфляційні втрати в сумі 93, 46 гривень. Відповідно вимоги в частині стягнення 3 % річних в сумі 55, 88 гривень та інфляційні втрати в сумі 213, 30 гривень задоволенню не підлягають. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом та на викоанння вимог судового рішення, до суду сторонами по справі подані не були. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 21.02.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті справи, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача компенсації за порушення строків надання послуги з\~приєднання у розмірі 8\~056, 80 гривень, пені у розмірі 3\~625, 56 гривень, 3 % річних в сумі 19, 20 гривень та інфляційних втрат в сумі 93, 46 гривень, що разом становить 11\~795, 02 гривень. В задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 40, 28 гривень, 3 % річних в сумі 55, 88 гривень та інфляційних втрат в сумі 213, 30 гривень, слід відмовити, оскільки такі вимоги, враховуючи вищевикладене, є необґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 968, 96 гривень (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується квитанцією від 20.02.2025. (а.с. 23) Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 944, 15 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (97, 44 %). Решту судового збору в сумі 24, 81 гривень слід залишити за позивачем. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України \~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що 18.02.2025 між позивачем та адвокатом Пивоваровою Ю.С. було укладено договір про надання правової допомоги № 1/02, на підставі якого видано ордер. (а.с. 21, 70-71) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Пивоварова Ю.С. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 000897 від 27.05.2022. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження виконання адвокатом Пивоваровою Ю.С. умов вищевказаного договору, суду надано акт виконаних робіт (наданих послуг) від 17.03.2025. (а.с. 72) Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Як вбачається із умов договору про надання правової допомоги № 1/02 від 18.02.2025, сторони даного правочину досягли домовленості про те, що фіксована вартість послуг за надання правничої допомоги визначається в додатках до даного договору, які є конфіденційними та можуть бути розголошені виключно за письмовою згодою сторін, крім випадків розголошення при поданні до суду заяви про відшкодування судових витрат. Остаточна вартість послуг визначається в актах наданих правничих послуг (п. 4.1. договору). Додатком № 1 від 18.02.2025 до вищевказаного договору сторони правочину погодили вартість послуг з надання правової допомоги у фіксованому розмірі 12\~000, 00 гривень. (а.с. 71) Судом прийнято до уваги, що у разі встановлення сторонами договору про надання правової допомоги гонорару у фіксованому розмірі, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним, оскільки розмір гонорару, в такому випадку, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником, а отже є визначеним. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Крім цього, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу клієнта, складення процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, який визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У відповідності до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 17.03.2025, вартість наданих адвокатом в межах даної цивільної справи послуг становить 12 000, 00 гривень. (а.с. 72) За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Стороною позивача не надано докази оплати визначених договором про надання правової допомоги № 1/02 від 18.02.2025 послуг. Водночас, судом враховано, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Фактичність витрат на правничу допомогу слід розглядати у широкому сенсі, включаючи не лише оплату таких витрат, але й виходячи власне із того, що достатньою є наявність відповідного договірного обов`язку. Отже, оскільки в даному випадку, договірний обов`язок щодо оплати наявний, то такого обов`язку достатньо для визначення витрат фактичними і такими, що підлягають компенсації позивачу. На вищевикладене неодноразово звертав Верховний Суд у своїх постановах. Такий же висновок також викладений у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Савін проти України» (заява № 34725/08), «Тебєті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03). За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial