Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Космополіт Трейдінг», в якому просить суд - зобов`язати ТОВ «Космополіт Трейдінг» видати [PERSON] наказ про звільнення з ТОВ «Космополіт Трейдінг» з 31 травня 2021 року на підставі ст.38 КЗпП України та трудову книжку із записом про звільнення, внесеним відповідно до правил встановлених Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерством юстиції України, Міпістерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 лишня 1993 pоку №58; - сягнути з ТОВ «Космополіг Трейдінг» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення 31 травня 2021 року до дня постановлення рішення суду. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] працював у ТОВ «Космополіт Трейдінг» на посаді менеджера. Як стало відомо з інформації на його персональній сторінці на сайті Пенсійного фонду України, відповідач припинив з позивачем трудові відносини звільнивши його 31 травня 2021 року на підставі ст.38 КЗпП України. До цього часу позивачу не видано ні рішення (наказ) про припинення зі ним трудових відносин, ні трудової книжки. З наказом про звільнення до цього часу позивача також не ознайомили. Розрахунок при звільненні зі позивачем також не проведено. 22 вересня 2021 року позивач направив відповідачу заяву, в якій просив надати йому копію рішення (розпорядження, наказу тощо), яким трудові відносини з позивачем були припинені та його звільнено з роботи за ст.38 КЗпПУ; переслати позивачу його трудову книжку за наступною адресою: [ADDRESS] ; провести з позивачем повний розрахунок та виплатити належні йому при звільненні грошові кошти - заробітну плату, а також компенсацію за невикористану відпустку за час роботи; видати довідку про роботу в ТОВ «Космополіт Трейдінг» із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, а також довідку про розмір невиплачених при звільненні грошових сум. Відповідач отримав заяву 30.09.2021 року, однак на час подання позву до суду відповіді на вказану заяву не надав та не вчинив жодних дій, про які позивачем зазначалось в заяві. Тобто, не видав ні наказу про його звільнення з 31 травня 2021 року на підставі ст.38 КЗпП України, ні трудової книжки із записом про його звільнення. Відтак наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ч.5 ст.235 КЗпП України. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2022 року справу розподілено судді Кушнір С.І. Відповідно до ухвали від 24 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою від 22 червня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 22 березня 2023 року представник ТОВ «Космополіт Трейдінг» - адвокат Пасс К.М. направив відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначає, що дійсно, [PERSON] працював у ТОВ «Космополіт Трейдінг» з 08 квітня 2021 року та був звільнений 31 травня 2021 року на підставі статті 38 КЗпП України. Чинним на момент припинення трудових відносин законодавством передбачалась тільки обов`язкова видача належно оформленої трудової книжки, видача ж наказу про звільнення з роботи була обов`язковою лише у разі звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.40 КзПП України). Оскільки на момент внесення змін до законодавства України (10.06.2021) від [PERSON] заяви про надіслання йому трудової книжки поштовим зв`язком не надходило, відтак належного оформлення звільнення ще не відбулось, то ТОВ «Космополіт Трейдінг» направило засобами поштового зв`язку також й наказ про звільнення. Зазначив, що після звільнення відповідальними особами ТОВ «Космополіт Трейдінг» було зроблено запис в трудовій книжці та було направлено [PERSON] засобами поштового зв`язку повідомлення про необхідність отримання трудової книжки. Разом з тим, оскільки пересилання трудової книжки без письмової згоди працівника не допускається, ТОВ «Космополіт Трейдінг» було направлено засобами поштового зв`язку трудову книжку [PERSON] після надходження відповідної заяви - в жовтні 2021 року, однак, яке повернулось через відсутність [PERSON] за місцем реєстрації. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки у затримці з видачею позивачу трудової книжки відсутня вина відповідача, навпаки ТОВ «Космополіт Трейдінг» вжило всіх можливих заходів щодо видачі позивачу в день звільнення наказу про звільнення та трудової книжки. Також вказав про пропуск строку пред`явлення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 11 квітня 2023 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій він наполягає на задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що доводи відповідача про те, що [PERSON] вчасно направлено засобами поштового зв`язку копію наказу та трудову книжку не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами. Так, надані відповідачем копії поштових накладних невстановленої служби кур`єрської доставки із відбитком печатки ТОВ «Двадцять п`ять годин» не містять печатки відправника, не містить зазначення посади та підпису особи з боку відправника, не вказано жодних засобів зв`язку відправника, графа «повідомлення про вручення» не заповнена, не заповнено графи «оплата» та «платник», не надано доказів оплати кур`єрських послуг, відсутні дані про особу кур`єра, та відсутній будь-який ідентифікатор, за яким можна відстежити відправлення. 11 квітня 2023 року представник позивача подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій вказав, що відповідач разом з відзивом надав копію наказу про звільнення №6 від 17 травня 2023 року, а тому просить: - зобов`язати ТОВ «Космополіт Трейдінг» видати [PERSON] трудову книжку із записом про звільнення [PERSON] , внесеним відповідно до правил встановлених інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58; - стягнути з ТОВ «Космополіт Трейдінг» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 12 квітня 2024 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року було прийнято заяву про зміну предмету позову та постановлено в подальшому розглядати справу з урахуванням зміненого предмету позову. Відповідно до ухвали суду від 30 вересня 2024 року за клопотанням позивача було витребувано докази від: - ТОВ «Космополіт Трейдінг», а саме оригінал листа ТОВ "Космополіт Трейдінг" на ім?я [PERSON] від 31.05.2021 року "Про необхідність отримання трудової книжки" та листа ТОВ "Космополіт трейдінг" на ім?я [PERSON] від 11.10.2021 року; довідку про розмір виплаченої [PERSON] заробітної плати за час роботи в ТОВ «Космополіт Трейдінг» (помісячно) та довідку з розрахунком розміру середньоденного заробітку [PERSON] , а також розрахунковий лист за травень 2021 року; оригінал поштової накладної ТОВ "Кур?єрська служба доставки "Двадцять п?ять годин" № 4266 від 31.05.2021 року; оригінал поштової накладної ТОВ "Кур?єрська служба доставки "Двадцять п?ять годин" №7416 від 11.10.2021 poку; відомості про оплату послуг ТОВ "Кур?єрська служба доставки "Двадцять п?ять годин" згідно поштової накладної №4266 від 31.05.2021 року та поштової накладної №7416 від 11.10.2021 року, в т.ч. оригінал розрахункових документів про таку оплату; оригінал табелю обліку робочого часу [PERSON] за травень 2021р. (Форма № П-5 затверджена наказом Держкомстату України від 05.12.2008р. №489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці"), для їх огляду в судовому засіданні; копію трудової книжки [PERSON] ; - ТОВ «Двадцять п?ять годин», а саме відомості про те, чи оформлювалась ТОВ "Двадцять п`ять годин" у м. Одеса поштова накладна №4266 від 31.05.2021 року про надання ТОВ «Космополіт трейдінг» кур?єрський послуг - по доставці з м. Одеси відправлення ТОВ «Коспополіт трейдінг» на ім?я [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; відомості про те, чи оформлювалась ТОВ "Двадцять п?ять годин" у м. Одеса поштова накладна №7416 від 11.10.2021 року про надання ТОВ «Космополіт трейдінг» кур`єрський послуг по доставці з м. Одеси відправлення ТОВ «Коспополіт трейдінг» на ім?я [PERSON] за адресом [ADDRESS] ; відомості про спосіб та місце обліку та реєстрації поштових накладних у ТОВ «Двадцять п`ять годин» станом на 2021 рік;документи, які підтверджують отримання ТОВ «Двадцять п?ять» від ТОВ «Космополіт трейдінг» безготівкової оплати послуг згідно поштових накладних №4266 від 31.05.2021 року та №7416 від 11.10.2021 року. 24 лютого 2025 року до суду від позивача надійшло клопотання про зміну найменування відповідача, в якому зазначив, що ТОВ «Космополіт Трейдінг» змінило найменування на ТОВ «КТТГ». З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 23.02.2024 року відбулась державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, а саме змінено найменування ТОВ «Космополіт Трейдінг» на ТОВ «КТТГ». В судове засідання, призначене на 25 квітня 2025 року позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що 08 квітня 2021 року [PERSON] прийнято на посаду менеджера зі збуту за основним місцем роботи у ТОВ «Космополіт Трейдінг» згідно наказу №4 від 07 квітня 2021 року. 31 травня 2021 року [PERSON] звільнено із займаної посади з 31 травня 2021 року за власним бажанням, що підтверджується наказом №6 від 17 травня 2021 року. Позивач стверджує, що в день звільнення йому не було видано наказ про звільнення та трудову книжку. Також з ним в день звільнення не проведено повного розрахунку. 22 вересня 2021 року [PERSON] направив відповідачу заяву, в якій просив надати йому копію рішення (розпорядження, наказу тощо), яким трудові відносини з позивачем були припинені та його звільнено з роботи за ст.38 КЗпПУ; переслати позивачу його трудову книжку за наступною адресою: [ADDRESS] ; провести з позивачем повний розрахунок та виплатити належні йому при звільненні грошові кошти - заробітну плату, а також компенсацію за невикористану відпустку за час роботи; видати довідку про роботу в ТОВ «Космополіт Трейдінг» із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, а також довідку про розмір невиплачених при звільненні грошових сум. Відповідач указані обставини визнав. Відповідач відповіді на вказану заяву не надав та не вчинив жодних дій, про які позивачем зазначалось в заяві. Тобто, не видав ні наказу про його звільнення з 31 травня 2021 року на підставі ст.38 КЗпП України, ні трудової книжки із записом про його звільнення. Позивач [PERSON] , звернувшись до суду з указаним позовом, з урахуванням зміненого ним предмету позову, просив зобов`язати відповідача видати [PERSON] трудову книжку із записом про звільнення [PERSON] , внесеним відповідно до правил встановлених інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, а також стягнути з ТОВ «Космополіт Трейдінг» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки. Відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Вирішуючи спір, що виник між сторонами суд дійшов таких висновків. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно ч.1, ч.2 статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача - 31.05.2021 року) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Правила ведення трудових книжок, внесення записів та їх виправлення у трудових книжках працівників мають виконуватися з урахуванням чітко визначених правил встановлених Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерством юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58, Постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993року №301. Відповідно до п. 1.1, 1.3, 4.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. При влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Відтак, звільняючи позивача 31 травня 2021 року відповідач зобов`язаний був видати [PERSON] належно оформлену трудову книжку. Однак, трудова книжка у день звільнення позивачу видана не була, на заяву позивача від 22 вересня 2021 року про видачу трудової книжки відповідач також не відповів, трудову книжку не видав. Указані аргументи позивача не спростовані відповідачем. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У справах, що випливають з трудових відносин тягар доказування правомірності прийнятих рішень, вчинених дій покладається на роботодавця (постанова ВС від 13.11.19 у справі № 207/1385/16-ц). Так, заперечуючи проти позову представник відповідача стверджував, що після звільнення відповідальними особами ТОВ «Космополіт Трейдінг» було зроблено запис в трудовій книжці та було направлено [PERSON] засобами поштового зв`язку повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, саму трудову книжку було направлено [PERSON] засобами поштового зв`язку після надходження відповідної заяви в жовтні 2021 року. Однак поштове відправлення повернулось через відсутність [PERSON] за місцем реєстрації. На підтвердження указаних обставин додав копію листа від 31.05.2021 року, адресованого [PERSON] , про необхідність тримання трудової книжки, до якого додано копію наказу про звільнення та копію поштової накладної №4266 від 31 травня 2021 року, а також копію супровідного листа від 11.10.2021 року, адресованого [PERSON] , про направлення трудової книжки та копії наказу про звільнення з копією поштової накладної №7416 від 11 жовтня 2021 року. Проте, указані докази є не достатніми для переконання, що саме такі документи дійсно направлялися позивачу. Копії поштових накладних невстановленої служби кур`єрської доставки із відбитком печатки ТОВ «Двадцять п`ять годин» не містять печатки відправника, не містить зазначення посади та підпису особи з боку відправника, не вказано жодних засобів зв`язку відправника, графа «повідомлення про вручення» не заповнена, не заповнено графи «оплата» та «платник», не надано доказів оплати кур`єрських послуг, відсутні дані про особу кур`єра, та відсутній будь-який ідентифікатор, за яким можна відстежити відправлення. Відтак такі документи є неналежними доказами для підтвердження направлення позивачу трудової книжки. Відповідно до ухвали суду від 30 вересня 2024 року за клопотанням позивача у відповідача було витребувано оригінали указаних документів. Але вимоги ухвали відповідачем не виконані, витребувані докази суду не надано. Згідно ч.10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Крім того, представник відповідача вказував, що поштове відправлення з трудовою книжкою, яке було направлено засобами поштового зв`язку, повернулось через відсутність [PERSON] за місцем реєстрації. Проте, суду не надано доказів про повторне направлення трудової книжки позивачу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині зобов`язання ТОВ «КТТГ» видати [PERSON] належно оформлену трудову книжку із внесеним до неї записом про звільнення. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає таке. Згідно ч.5 ст.235 КЗпП України (у редакції статті на час виникнення спірних правовідносин) у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відтак, суд застосовує ч.5 ст.235 КзПП України в редакції, яка діяла на час звільнення позивача. Оскільки відповідач з моменту звільнення позивача 31 травня 2021 року не видав йому трудову книжку, наявні підстави для стягнення з ТОВ «КТТГ» на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Правила обрахунку середнього заробітку визначені постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Згідно п.2, 5, 8 вказаного Порядку середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих (календарних) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Відповідачем не надано до суду відомостей про заробітну плату, посадовий оклад [PERSON] тощо. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 19.11.2021 року [PERSON] працював у відповідача з 08.04.2021 року по 31.05.2021 року, сума нарахованого доходу у квітні 2021 року - 5409,09 грн, у травні 2021 року - 7750,05 грн. Відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку середньоденний заробіток позивача становить 375,98 грн (5409,09+7750,05=13159,14; у квітні - 15 робочих днів, у травні 2021 року - 20 робочих днів; 15+20=35; 13159,14/35=375,98). Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення з 01 червня 2025 року до 25 квітня 2025 року включно, що підлягає стягненню з ТОВ «КТТГ» на користь позивача, становить 380115,78 грн (1011 робочих днів х 375,98 грн). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від у справі від 18 серпня 2018 року у справі №359/10023/16-ц викладено такий правовий висновок. При стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України, суд керувався постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100. Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цієї Постанови при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Таким чином, визначена судом сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з ТОВ «КТТГ» на користь позивача, та становить 380115,78 грн, обрахована без віднімання сум податків та зборів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року (справа №755/12623/19) визначила природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши, що такий заробіток за природою є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію. Статтею 233 КЗпП України визначені строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. На момент виникнення спірних правовідносин частина друга вказаної норми встановлювала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині другій статті 233 КЗпП України. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині 2 статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь-яким строком. Позовні вимоги позивача стосуються стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який за своєю природою є заробітною платою, та відповідно до статті 233 КЗпП України не обмежується будь-яким строком звернення до суду. Враховуючи викладене, з відповідача необхідно стягнути на користь [PERSON] 380115,78 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до частини 1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» . Відтак, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 3801,16 грн судового збору.

Outcome: approved