Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Харківська міська рада звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнатою у квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що житловий будинок по [ADDRESS] є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Харкова згідно рішення 12 сесії Харківської міської ради 21 скликання «Про комунальну власність м. Харкова» від 28.09.1992р. та відображається на балансі КП «Жилкомсервіс» відповідно до розпорядження управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 28.02.2007 року №190. Таким чином, саме Харківська міська рада, як власник будинку [ADDRESS] , має всі необхідні підстави для подання даної позовної заяви. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] .. Зі слов сусідів [PERSON] не проживає у зазначеній кімнаті більше 3 років. Згідно інформації КП «Жилкомсервіс» квартира [ADDRESS] розташована у 4-му під`їзді на 5-му поверсі. Квартира є комунальною, в КП «Жилкомсервіс» відкрито 2 особових рахунку: на 2 кімнати, загальною площею 40,55 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м. на [PERSON] . Заборгованості станом на 01.04.2023 відсутня. на 1 кімнату, загальною площею 17,32 кв.м, житловою площею 11,6 кв.м на [PERSON] . Заборгованість по кварплаті станом на 01.04.2023 становить 5649,03 грн. Відповідно до інформації КП «Харківське міськБТІ» в наявних архівних докумнтах Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради не міститься актуальної інформації про зареєстроване право власності, містяться реєстраційні відомості станом на 31.12.2012. Згідно з архівними матеріалами інвентаризаційної справи реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради не проводилась. До матеріалів інвентаризаційної справи за вищезазначеною адресою додано примірник свідоцтва про право вланості на нерухоме майно, виданого 04.06.2020 Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради р№ 1-20-3227741-Ц2 відповідно до якого 70/100 частин вищезазначеної квартири належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником 70/100 часток квартири [ADDRESS] належить [PERSON] , 30/100 належить територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради. Тобто, кімната площею 11,7 кв.м у квартирі [ADDRESS] належить Харківській міській раді. Згідно інформації першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного межрегонального управління Міністерства юстиції про смерть [PERSON] , [INFO] перевіркою облікових даних архівного відділу та за даними розширеного пошуку системи Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Враховуючи викладене з метою захисту інтересів територіальної громади як власника житла, позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 липня 2024 року позовна заява була залишена без руху, на виконання якої представником позивача подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Теслікової І.І. від 09 серпня 2024 року прийнято до розгляду та\~відкрито провадження\~у справі\~за позовною\~заявою в порядку загального позовного провадження. Запропоновано позивачу та відповідачу скористатися вимогами ст. 178-180, 193 ЦПК України. Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року вирішено про заочний розгляд справи. В судовому засіданні призначеному на 19.11.2024 представник позивача позов підтримав. У судове засідання призначене на 22.04.2025 представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити та слухати справу без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до суду повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. Відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив. Предметом спору є право користування відповідача [PERSON] житловим приміщенням - кімнатою, загальною площею 17,32 кв.м, житловою площею 11,6 кв.м. в комунальній квартирі [ADDRESS] , що належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова згідно рішення 12 сесії Харківської міської ради 21 скликання «Про комунальну власність м. Харкова» від 28.09.1992р. та відображається на балансі КП «Жилкомсервіс» відповідно до розпорядження управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 28.02.2007 року №190. Згідно копії поквартирної картки за адресою: [ADDRESS] , житлова площа 1-й 11.6 кв.м. надана [PERSON] 15 листопада 1989 року; 2-й - 27.7 кв.м. надана [PERSON] та її сину [PERSON] 07 грудня 1966 року. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 16 квітня 2024 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Згідно інформації КП «Жилкомсервіс» № Л-9-7095/0/1-23-408/0/232-23 від 29 травня 2023 року, квартира [ADDRESS] розташована у 4-му під`їзді на 5-му поверсі. Квартира є комунальною, в КП «Жилкомсервіс» відкрито 2 особових рахунку: 1) на 2 кімнати, загальною площею 40,55 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м. на [PERSON] . Заборгованості станом на 01.04.2023 відсутня ; 2) на 1 кімнату, загальною площею 17,32 кв.м, житловою площею 11,6 кв.м на [PERSON] . Заборгованість по кварплаті станом на 01.04.2023 становить 5649,03 грн. Відповідно до відповіді КП «Харківське міськБТІ» №1548/04-08/24 від 21 лютого 2024 року, в наявних архівних докумнтах Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради не міститься актуальної інформації про зареєстроване право власності, містяться реєстраційні відомості станом на 31.12.2012. Згідно з архівними матеріалами інвентаризаційної справи реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради не проводилась. До матеріалів інвентаризаційної справи за вищезазначеною адресою додано примірник свідоцтва про право вланості на нерухоме майно, виданого 04.06.2020 Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради р.№ 1-20-3227741-Ц2 відповідно до якого 70/100 частин вищезазначеної квартири належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником 70/100 часток квартири [ADDRESS] належить [PERSON] , 30/100 належить територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради. Тобто, кімната площею 11,7 кв.м у квартирі [ADDRESS] належить Харківській міській раді. Зі слів сусідів [PERSON] не проживає у зазначеній кімнаті більше 3 років. Згідно відповіді першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного межрегонального управління Міністерства юстиції №19807/2365-32.24-23-32.24/32.24 від 09 червня 2023 року, перевіркою облікових даних архівного відділу та за даними розширеного пошуку системи Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Згідно акту дільниці №8 КП «Житлокомсервіс» від 09 січня 2025 року комісією проведено обстеження житлового будинеку [ADDRESS] ?янка та встановлено наступне. Вищевказаний житловий будинок панельний, 5-ти поверховий, 6-ти під`їзний, покрівля м`яка, 1966 року забудови, обладнаний внутришньобудинковими системами холодного та гарячого водопостачання, центрального опалення, водовідведення, електричних мереж та газопостачання. Квартира [ADDRESS] розташована у 4-му під`їзді на 5-му поверсі. Квартира є комунальною, відкрито 2 особистих рахунка: 1) 2 кімнати - загальною площею 41,1 кв. м, житловою площею 28,3 кв.м - належать [PERSON] згідно Договору дарування частини квартири [ADDRESS] від 27.11.2021; 2) 1 кімната - загальною площею 18,3 кв. м, житловою площею 12,0 кв.м, особовий рахунок відкрито на [PERSON] згідно обмінного ордеру № 4447 від 21.06.1985, кімната неприватизована. Двері у кімнату відсутні, фактично житлова площа (кімната) вільна, [PERSON] не мешкає у даній кімнаті тривалий час. Заборгованість по квартирній платі станом на 01.01.2025 р. складає 6305,14 грн. з місячним нарахуванням 36,91 грн. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , в судовому засіданні показали, що вони з листопада 2021 року проживають у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] вони ніколи не бачили та він не проживав у квартирі. Крім того, повідомили, що кімната [PERSON] відчинена та в ній не має ніяких особистих речей. Дослідивши повно і всебічно матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» одним із основних принципів місцевого самоврядування є судовий захист прав місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 30 Житлового кодексу України відповідні сільські, селищні міські ради, їхні виконавчі комітети здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду тощо. Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд. Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності знаходиться майно, що належить територіальній громаді. Управління майном, що перебуває у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно з п.1 ст.29 Статуту територіальної громади міста Харкова, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 04.07.2007р. №121/07, зареєстрованого Харківським міським управлінням Міністерства юстиції України, міська рада є представницьким органом територіальної громади, що здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України і законами України, а також приймає від її імені рішення. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень статті 396 Цивільного кодексу України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Таким чином, позивач Харківська міська рада, яка є представницьким органом територіальної громади, яка є власником 30/100 часток комунальної квартири [ADDRESS] , має право на захист свого речового права шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Згідно статті 6 Житлового кодексу України, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Статтею 9 Житлового кодексу України визначено житлові права громадян, зокрема, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Згідно ч.4 статті 311 Цивільного кодексу України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Європейський суд з прав людини вказує, що "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві. Відповідно до частини 1 статті 163 Житлового кодексу України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно частин 1, 2 статті 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно статті 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до підпункту 2 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад", зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 24 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. При цьому, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за наявності двох умов: -непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців - відсутність поважних причин такого не проживання. Верховний Суд України у пункті 10 постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року «Про\~деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначив, що у\~справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Позивачем надані докази того, що відповідач\~зареєстрований\~в комунальній квартирі, 30/100 часток якої належить Територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради.\~Понад три роки у спірній квартирі не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням. Доказів на спростування доводів позовної заяви та встановлених судом обставин матеріали справи не містять. За таких обставин, позовна заява Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача, належить стягнути понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028.00 гривень.

Outcome: approved