Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

1. Короткий виклад доводів поданої заяви. У квітні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою та посилається на те, що протягом певного періоду часу і до листопада 2023 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . З листопада 2023 року [PERSON] почав ображати заявника та її сина [PERSON] , погрожувати їм. Крім того, він переслідує [PERSON] , з`являючись у місцях його прогулянок, на шкільному майданчику, мовчки супроводжує його по дорозі в школу і навпаки. [PERSON] та її син перебувають в постійному страху за своє життя та здоров`я. У такий спосіб [PERSON] вчиняє відносно заявника та малолітнього [PERSON] домашнє насильство психологічного характеру. Тому [PERSON] просить суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців та заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з заявником та [PERSON] по [ADDRESS] ; наближатися до постраждалих осіб на відстань менше 300 метрів; вести телефонні переговори з [PERSON] та її сином або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати заявника та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; вирішити питання про направлення [PERSON] на проходження програми кривдника. У судовому засіданні [PERSON] підтримує заяву та посилається на те, що 8 квітня 2025 року [PERSON] в черговий раз переслідував її сина [PERSON] на автомобілі, коли дитина йшла зі школи. [PERSON] дуже злякався, тому заявник знову звернулась до правоохоронних органів за захистом. Крім того, в цей же день з незнайомого номера надійшло повідомлення, в якому висловлена погроза щодо небезпеки життю її сина. Тому [PERSON] наполягає на задоволенні заяви. [PERSON] категорично заперечує проти задоволення заяви та посилається на те, що він почав жити у фактичних шлюбних відносинах з заявницею з 2 половини 2014 року. Він завжди гарно ставився до [PERSON] , виховував його. Після конфлікту, який стався між ним за [PERSON] 6 листопада 2023 року, [PERSON] лише один раз спілкувався з [PERSON] біля його під`їзду, оскільки хотів забрати свою річ з квартири по [ADDRESS] , де вони мешкали усі разом. [PERSON] не переслідував ні [PERSON] , ні її сина. Вони є сусідами, проживають поряд, тому існує велика ймовірність зустрітись на вулиці, коли він йде виносити сміття, в магазин, їде на автомобілі. Заявницею не доведено факт погроз, ведення листування, розшукання та переслідування заінтересованою особою [PERSON] і її сина. Навпаки, заявник та її матір [PERSON] безпідставно звертаються до правоохоронних органів, і саме [PERSON] був вимушений звернутись за захистом своїх прав до Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області. Видача обмежувального припису порушить його право на вільне пересування. Тому [PERSON] просить відмовити у задоволенні заяви. Представник служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Павленко Л.В. підтримує видачу обмежувального припису, оскільки встановлено, що малолітній [PERSON] перебуває в стані тривожності та страху через [PERSON] . Видається малоймовірним факт постійних зустрічей [PERSON] та дитини на вулиці, навіть незважаючи на те, що вони сусіди. Постійне перебування поряд з чужою дитиною є прихованим видом психологічного насильства. В найкращих інтересах дитини слід видати обмежувальний припис, що зменшить тривожність дитини та надасть їй можливість почуватись в безпеці, а [PERSON] розуміння необхідності триматися подалі від хлопчика. Тому представник служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Павленко Л.В. просить задовольнити заяву. Правовідносини, що є предметом судового розгляду, регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 2. Норми права, якими керується суд при розгляді цивільної справи. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з п.3, п.6, п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози таких діянь. Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Ним визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатись на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-якій спосіб спілкуватись з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з п.9 ч.1 ст.1, ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі ризиків. Їх оцінка полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 3. Мотиви, якими керується суд при розгляді цивільної справи. [INFO] народився [PERSON] , його матір`ю є [PERSON] , а батьком [PERSON] . Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 7 лютого 2012 року (а.с.9). З копії паспорта, оформленого на ім`я [PERSON] (а.с.5-7) вбачається, що заявник має зареєстроване місце проживання по [ADDRESS] . Зі змісту постанови судді Бориспільського міськрайонного суду від 21 листопада 2023 року (а.с.12) вбачається, що 6 листопада 2023 року о 2 годині 30 хвилин [PERSON] , перебуваючи по [ADDRESS] , виказував в бік своєї співмешканки [PERSON] образи, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Свідком даної події став малолітній син потерпілої [PERSON] . У такий спосіб [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Зі змісту довідок інспектора сектору протидії домашньому насильству Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області від 6 квітня 2024 року, 28 червня 2024 року, 23 жовтня 2024 року (а.с.22-23, 25-26, 28-29) вбачається, що 21 березня 2024 року, 17 червня 2024 року, 17 жовтня 2024 року надійшли повідомлення від [PERSON] про те, що її колишній співмешканець [PERSON] переслідує її та дитину. З [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру про недопустимість вчинення протиправної поведінки в майбутньому. Зі змісту висновку директора Луганського обласного центру соціально-психологічної допомоги щодо психологічного стану та сімейної ситуації [PERSON] від 8 червня 2024 року (а.с.13) вбачається, що [PERSON] перенаправлена до центру Бориспільським РУП ГУ НП в Київській області у зв`язку з тим, що її колишній чоловік переслідує сина [PERSON] : з`являється у місцях прогулянки хлопчика, на шкільному майданчику «стоїть, дивиться та мовчить». Під час консультації [PERSON] хвилюється, постійно переживає за свою дитину, знаходиться в тривожному очікуванні. Враховуючи анамнез [PERSON] , перенесене домашнє насильство (психологічне) на момент обстеження тестуються виражені депресивні симптоми, ознаки післятравматичного синдрому розладів, як наслідок дістресу. Зі змісту протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 8 квітня 2025 року (а.с.31) та пояснень [PERSON] (а.с.32) вбачається, що 8 квітня 2025 року близько 8 години 30 хвилин колишній співмешканець [PERSON] переслідував на власному автомобілі марки «Хонда», номерний знак [NUMBER] , сина заявника [PERSON] , спочатку їхав біля будинку, потім розвернувся та чекав на дитину. В цей же день о 13 годині 40 хвилин [PERSON] знов чекав на [PERSON] та її сина. З скріншота телефону заявниці (а.с.33) вбачається, що з номера телефону « [NUMBER] » їй було направлено повідомлення з таким змістом «Бережи сина. Він в смертельній небезпеці. Не відпускай одного». Допитаний у судовому засіданні в якості свідка малолітній [PERSON] суду показав, що приблизно з часу, коли йому було 7 років, до них з мамою переїхав [PERSON] . Спочатку все було добре, але потім у [PERSON] з мамою та бабусею [PERSON] почались конфлікти, [PERSON] став кричати на них. Один раз стався конфлікт, коли [PERSON] почав душити маму, свідок дуже злякався та хвилювався за неї. Він з мамою викликали поліцію і в подальшому вирішили вже не пускати [PERSON] в квартиру по [ADDRESS] , де вони жили разом. Потім [PERSON] став помічати, що [PERSON] слідкує за ним з вікна, міг свистіти йому, привертаючи увагу. В подальшому, він почав зустрічати [PERSON] по дорозі в школу або зі школи, який міг рухатись за свідком в 10 метрах, супроводжуючи його. Оскільки [PERSON] мав різний час початку та закінчення шкільних уроків, це здалось йому дивним, чому він кожний раз зустрічає [PERSON] . Потім він став зустрічати [PERSON] , коли він їхав на велосипеді, а [PERSON] на автомобілі. Однак [PERSON] максимально зменшував швидкість руху, щоб рухатись паралельно з [PERSON] . [PERSON] міг їхати на автомобілі, побачивши [PERSON] , завчасно зупинитись на пішохідному переході, чекаючи на свідка, щоб той перейшов дорогу, хоча в [PERSON] було багато часу проїхати перехід і поїхати далі по справах, однак він навмисно чекав свідка. Один раз, [PERSON] поїхав на велосипеді на дитячий майданчик не в своєму дворі, залишив велосипед та пішов гратись. Коли він хотів вийти з майданчика та підійти до свого велосипеда, побачив [PERSON] , який зупинив автомобіль біля велосипеда свідка та мовчки дивився на нього. Оскільки іншого виходу з майданчика не було, а [PERSON] злякався підійти до [PERSON] , він зателефонував бабусі, яка прийшла по нього. Іншим разом [PERSON] , виходячи з товаришем з магазину «АТБ», який розташований не поблизу його місця проживання, побачив [PERSON] , який тільки заходив в магазин. [PERSON] заспокоївся, що в нього буде час сховатися від [PERSON] . Свідок поспішив перейти на територію іншого будинку. Однак [PERSON] , побачивши хлопчика, одразу вийшов з магазину, сів в автомобіль, поїхав за [PERSON] та його товаришем в інший двір, в подальшому продовжив рух на автомобілі та просто дивився на свідка, нічого не кажучи. Спочатку [PERSON] розумів, що це можуть бути випадкові зустрічі з [PERSON] на прибудинковій території. Однак в подальшому він став бачити, що [PERSON] навмисно з`являється у тих місцях, де перебуває свідок: на дитячому майданчику, біля школи, по дорозі в школу / зі школи. В квітні 2025 року [PERSON] помітив [PERSON] , який повільно рухався за ним на автомобілі. Свідок злякався, зайшов в магазин та зателефонував мамі. Поки він чекав на [PERSON] , і коли прийшла мама, [PERSON] розвернувся на автомобілі і знову повільно проїхав повз свідка та його мами, показуючи непристойний жест рукою. [PERSON] не може нічого сказати [PERSON] або запитати мету його дій, оскільки він його дуже боїться. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є матір`ю [PERSON] та бабою [PERSON] . Тому їй відомо, що з 2023 року у її дочки та [PERSON] почались конфлікти. Вона була неодноразовим свідком, як [PERSON] проїжджає на своєму автомобілі повз неї та [PERSON] , дивиться на них, ухмиляється дитині. Також [PERSON] може знаходитись у себе на балконі, а коли бачить [PERSON] свистить йому. Оскільки [PERSON] став боятись самостійно ходити в школу, вона або [PERSON] супроводжують його. В деякі дні [PERSON] зустрічав свідка з [PERSON] в один і той же час, і по дорозі в школу, і зі школи. 19 травня 2024 року був випадок, коли [PERSON] перебував на дитячому майданчику по [ADDRESS] і зателефонував їй, оскільки не міг вийти з майданчику, так як приїхав [PERSON] на автомобілі, поставив його біля велосипеда дитини і не давав йому виїхати. [PERSON] прийшла по онука та викликала поліцію. Відносно себе та дочки свідок відчуває агресію зі сторони [PERSON] , оскільки він їх постійно ображав та казав на них « [PERSON] », оскільки вони з дочкою народились на території російської федерації. Хоча і [PERSON] , і [PERSON] все своє життя прожили в Україні і мають єдине громадянство України. [PERSON] боїться за життя і своєї дочки, і онука. З психологічної характеристики [PERSON] №4 від 25 квітня 2025 року, виконаної комунальною установою Бориспільський інклюзивно-ресурсний центр (а.с.76), вбачається, що під час розмови з [PERSON] було виявлено підвищену тривожність та неприхований страх, який викликає в нього колишній співмешканець матері [PERSON] , який постійно, зі слів хлопця, переслідує дитину. Системний аналіз вказаних письмових доказів, а також показань свідків [PERSON] та [PERSON] свідчить про те, що [PERSON] переслідує заявника та її сина [PERSON] , і в такий спосіб вчиняє відносно них домашнє насильство психологічного характеру. Безумовно, місце проживання [PERSON] та заінтересованої особи знаходиться поруч ( [ADDRESS] та [ADDRESS] ) і цілком логічними є періодичні зустрічі один з одним, як з сусідами. Однак одночасне перебування малолітнього [PERSON] та [PERSON] на дитячому майданчику по [ADDRESS] , який знаходиться на відстані в 30 хвилинах пішки від їх місця проживання, не може бути випадковістю. Так само як і неодноразове перебування [PERSON] на ділянці дороги тривалістю в 14 хвилин пішки від вул.Головатого, 76-б в м. Бориспіль до школи [ADDRESS] саме в той час, коли дитина йде в школу або зі школи. При цьому надані [PERSON] відеозаписи та фотографії, на яких зображені він, заявник та дитина в період часу до 6 листопада 2023 року не спростовують факт наявності психологічного насильства зі сторони заінтересованої особи відносно малолітнього [PERSON] та його матері, які постійно побоюються за свою безпеку, а також перебувають в емоційній невпевненості. Існують переконливі ризики того, що [PERSON] продовжить вчинення відносно заявниці та її сина домашнє насильство психологічного характеру, оскільки такі випадки мають місце з листопада 2023 року і продовжуються в 2025 році. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. Тому, найвища соціальна цінність, яким є життя і безпека [PERSON] та [PERSON] , переважає над конституційним правом заінтересованої особи на свободу пересування. Питання можливості отримання та належного виконання обмежувального припису є тісно пов`язаним із позитивним обов`язком держави із забезпечення права особи на повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. З огляду на це суд висновує про те, що з метою припинення негативної поведінки [PERSON] належить видати обмежувальний припис строком на шість місяців та вжити до нього такі заходи тимчасового обмеження його прав: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з заявником та [PERSON] по [ADDRESS] ; наближатися до постраждалих осіб на відстань менше 100 метрів; вести телефонні переговори з [PERSON] та її сином або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати заявника та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. Покладення на [PERSON] заборони не наближатись до постраждалих осіб на відстань менше 300 метрів є неможливим у зв`язку з тим, що він та заявник проживають в сусідніх будинках. Вжиття вказаних заходів тимчасового обмеження прав кривдника на думку суду є достатнім, а тому немає підстав для направлення [PERSON] на проходження програми кривдника. Тому у задоволенні заяви [PERSON] в цій частині вимог слід відмовити.

Outcome: partial