Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 11 квітня 2018 року між Акціонерним товариством «ЮНЕКС БАНК», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС», та [PERSON] було укладено кредитний договір №0.012.51.0418.ФО_К, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 15000,00 грн. терміном користування до 11 квітня 2021 року (день остаточного повернення кредиту), а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом а інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених договором, а також виконати інші умови договору (п.1.1 Договору). Пунктом 1.4 договору визначено, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені договором, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової домовленості сторін або достроково, відповідно до умов договору або чинного законодавства України. Кредит вважається повернутим в момент зарахування суми кредиту в повному обсязі на відповідні рахунки банку з обліку заборгованості позичальника за договором. Додатком №1 до кредитного договору визначено Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за кредитним договором. Відповідно до Графіку погашення кредит надавався строком з 11 квітня 2018 року по 09 квітня 2021 року. За цей період позичальник, крім тіла кредиту 15000,00 грн., мала ще також сплатити проценти за користування кредитом в сумі 2,32 грн. та комісії за обслуговування кредиту в сумі 16146,00 грн. Всього сума платежів за кредитом протягом дії договору мала скласти 31148,32 грн. Факт видачі Акціонерним товариством «ЮНЕКС БАНК» та отримання відповідачем коштів за вказаним кредитним договором підтверджується випискою за особовим рахунком позичальника. АТ «ЮНЕКС БАНК» в повному обсязі було виконано свої зобов`язання за кредитним договором, а саме надавши відповідачу кошти у розмірі визначеному договором. Однак, відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання по договору, не сплачувала щомісячні платежі за кредитом, комісію за обслуговування та проценти за користування кредитом та інші платежі, тим самим допускаючи порушення умов кредитного договору. Кількість прострочених днів становить 962 дні. 28 березня 2021 року на електронному майданчику (електронна торгова система) ТОВ «Смарттендер» відбувся електронний аукціон з продажу лоту №1, до складу якого входять: Права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб, організатором аукціону та власником активів якого було - Акціонерне товариство «ЮНЕКС БАНК». Переможцем електронного аукціону є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕЕА ФІНАНС», що підтверджується Протоколом електронного аукціону № UA-PS-2021-03-19-000106-1 від 28 березня 2021 року. 31 березня 2021 року між Акціонерним товариством «ЮНЕКС БАНК» та ТОВ «ФК «ОМЕЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу №31/03-2021. Розмір Прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до Договору факторингу № 31/03-2021 від 31 березня 2021 року (Реєстр прав вимог станом на кінець дня 31 березня 2021 року). Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, в день підписання договору. Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «ЮНЕКС БАНК», в тому числі і до [PERSON] за вищезазначеним кредитним договором. Факт набуття прав вимоги ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» щодо відповідача підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги, що є Додатком №1 до Договору факторингу № 31/03-2021 від 31 березня 2021 року. Таким чином, ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до боржника [PERSON] . Станом на 31 березня 2021 року згідно зазначеного вище Реєстру прав вимог сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №0.012.51.0418.ФО_К від 11 квітня 2018 року перед новим кредитором - ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» складає 23120,31 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 335,64 грн.; простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2501,90 грн.; процентів в розмірі 0,01 грн.; прострочених процентів в розмірі 1,22 грн.; комісії за обслуговування кредиту в розмірі 448,50 грн.; простроченої комісії за обслуговування кредиту в розмірі 14352,00 грн.; штрафних санкцій в розмірі 5481,04 грн. 18 жовтня 2021 року ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» було направлено на адресу відповідача Повідомлення-вимога №10-21/3137/Ф, однак відповідач не виконала своїх боргових зобов`язань, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 23120,31 грн., а також стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] надав суду відзив на позов, де зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з вказаним позовом, оскільки відповідач згідно з умовами договору першу оплату кредиту повинна була здійснити в період з 01 квітня 2018 року по 10 квітня 2018 року, а останню з 01 квітня 2021 року по 11 квітня 2021 року. Строк кредитування становить 36 місяців, терміном до 11 квітня 2021 року. Згідно практики Верховного Суду позовна давність має обраховуватися за кожним платежем окремо, тобто її перебіг стосовно кожного щомісячного платежу в межах строку кредитування починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з внесення чергового платежу і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Як вбачається з матеріалів справи відповідач останню оплату мала здійснити до 11 квітня 2021 року, а позивач звернувся до суду з позовом 20 серпня 2024 року, тоді як строк позовної давності по стягненню тіла кредиту минув 09 квітня 2024 року, а по стягненню штрафних санкцій 11 квітня 2022 року. Просить суд застосувати позовну давність і відповити у задоволенні позову з цих підстав. Також зазначив, що позивачем неправомірно заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача простроченої комісії за обслуговування кредиту в розмірі 14352,00 грн. та комісії за обслуговування кредиту в розмірі 448,50 грн., оскільки у кредитному договорі зазначено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісію за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 2,99 % від суми кредиту, однак не зазначено за які саме послуги сплачується ця комісія, що свідчить про несправедливість умови кредитного договору в частині обов`язку позичальника сплачувати комісію за облуговування кредиту. Також згідно судової практики банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь або за дії, які споживач здійснює на користь банку або що їх вчиняє банк чи споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. Крім того, згідно діючого законодавства комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з вищезазначеним просить суд у задоволенні позову в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту відмовити. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу та пені також є необгрунтованими, оскільки позивачем не надано розрахунок заявленої суми штрафу, пені, у зв`язку з чим ця сума є недоведеною. Крім того, нарахування штрафу, пені позивачем здійснено в період карантину всупереч обмеженням, встановленим спеціальним законодавством, зокрема Постановами Кабінету Міністрів України №211 і №392. Нарахування штрафу та пені в сумі 5481,04 грн. відбулося на підставі п.п.3.2.6 п.3.2 та п.4.1 кредитного договору, якими визначено, що у випадку порушення позичальником однієї або декількох умов цього договору, а також п.п.3.2.2 п.3.2 цього договору, у тому числі несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, які сплачуються позичальником згідно п.п.1.5.1 договору та несвоєчасної сплати комісії за обслуговування кредиту згідно з п.п.1.5.1 договору, позичальник сплачує банку штраф за кожний випадок такого порушення в розмірі 200,00 грн. та за порушення строків повернення кредиту та/або комісії за обслуговування та/або процентіа та/або комісій позичальник сплачує банку додатково до встановленої за кредитом процентної ставки пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від суми зазначеної простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. Сума пені не може бути більшою за процентів суми простроченого платежу. Однак відповідачем зазначається про нікчемність п.п.1.5.3 кредитного договору, яким передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 2,99 %. Тому нарахуівання пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ і штрафу в сумі 200,00 грн. за кожен день прострочення нарахованої на загальну суму заборгованості, яка у тому числі включає прострочену комісію за обслуговування кредиту в розмірі 14352,00 грн. та комісію за обслуговування кредиту в розмірі 448,50 грн. є протиправним і незаконним. Просить суд у задоволенні позову відмовити. Представник позивача надав суду відповідь на відзив, де зазначив, що строк позовної давності не пропущений, оскільки цей строк розпочався з дня закінчення терміну повернення коштів за кредитним договором, тобто з 11 квітня 2021 року і з урахуванням наданого трирічного строку позовної давності такий строк за позовними вимогами про стягнення тіла кредиту мав закінчитися 11 квітня 2024 року, а для стягнення штрафних санкцій 11 квітня 2022 року. Однак 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Каьінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всіх території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 30 червня 2023 року карантин відмінено. Також Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 воєнний стан було запроваджено з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому його було продовжено до 14 лютого 2024 року відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №10211 від 06 листопада 2023 року. 15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-ІХ, відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19, згідно якого строк позовної давності продовжується на строк дії воєнного стану. Позивач звернувся до суду з позовом у серпні 2024 року, тобто в період дії воєнного стану, який розпочався з 24 лютого 2022 року, а позовна вимога в частині стягнення штрафних санкцій розпочинається в період дії карантину, тобто з 12 березня 2020 року, який відмінено з 01 липня 2023 року, але продовжено строком дії воєнного стану, який розпочався з 24 лютого 2022 року. Отже, строк позовної давності не пропущений. Законними вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача простроченої комісії за обслуговування кредиту в розмірі 14352,00 грн. та комісії за обслуговування кредиту в розмірі 448,50 грн. Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно ст.8 вказаного Закону реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем; платежі, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту; платежі, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит; платежі за послуги кредитного посередника (за наявності). Згідно з п.4 Паспорту споживчого кредиту Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування» також передбачено платежі за додаткові та супутні послуги. В пункті 7.2. Таблиці пункту 7 «Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за кредитним договором позивач правомірно визначив плату за обслуговування кредиту. Відповідач власноручно підписала кредитний договір та свідомо погодилася, що за користування кредитом вона буде сплачувати проценти із розрахунку фіксованої процентної ставки 0,01 % річних та комісію за обслуговування кредиту в сумі 2,99 % щомісячно. Передбачена в кредитному договорі щомісячна комісія за обслуговування кредиту не порушує прав відповідача, оскільки відповідно до уов договору відсотки за користування кредитом визначені в розмірі 2,32 грн. за три роки користування кредитом. Відсотки за користування кредитними коштами є незначними 0,01 %. Кредитний договір не містить умов, які б покладали на споживача надмірний тягар за послуги, які не пов`язані з отриманням і поверненням кредиту. Відповідач була попереджена про розмір щомісячної комісії та загальну сукупну вартість кредиту до укладення з нею кредитного договору. Також відповідач здійснювала проплати по кредитному договору, в тому числі сплачувала проценти за користування кредитом та комісію за обслуговування кредиту, що підтверджує факт її обізнаності і визнання нею умов кредитного договору. Зазначає, що позивачем в структуру нарахованої комісії були включені ті послуги, які напряму пов`язані з наданням кредитних коштів в борг, а не додаткові послуги за інформування, видачу документів чи інші послуги, які повинні надаватися безкоштовно. Позивач за період з 31 березня 2021 року до 20 серпня 2024 року не нараховував жодних процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту та штрафних санкцій, а сума заборгованості є фіксованою. Посилання представника відповідача на нікчемність позовної вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту вважає необгрунтованою. Так, надані до позовної заяви документи свідчать про те, що кредитний договір був укладений на підставі вільного волевиявлення відповідача. Як свідчить практика Верховного суду вимога про стягнення комісії за обслуговування кредиту є законною, якщо вона передбачена договором та погоджена сторонами, що і відбулося у даному випадку. Твердження про нікчемність умов договору мають бути підтверджені належними доказами, а не базуватися на припущеннях. Необгрунтованими вважає і посилання представника відповідача на незаконність позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафу, пені в розмірі 5481,04 грн. у зв`язку з її недоведеністю, а також у зв`язку з нарахуванням штрафу, пені в період карантину. Так, позивачем надано деталізований розрахунок заборгованості відповідача за договором про комплексне банківське обсоуговування, в якому детально по періодах зазначено коли саме та в якому розмірі до відповідача було застосовано фінансову санкцію за порушення термінів повернення кредитних коштів за кредитним договором. Вказані штрафні санкції почали нараховуватися з 30 квітня 2018 року. Згідно інформації, яка міститься в Додатку №1 до Договору факторингу №31/03-2021 від 31 березня 2021 року кількість днів прострочки за договором про споживчий кредит відповідача станом на 31 березня 2021 року (день початку карантину) складає 962 дні. За період з 31 березня 2021 року до 20 серпня 2024 року позивачем не нараховано жодних процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту та штрафів, пені, а сума заборгованості, яка заявлена до стягнення, є фіксованою. Як вбачається з Виписки по особовому рахунку банку та підтверджується інформацією, яка відображена в деталізованому розрахунку заборгованості сума процентів, яка мала сплачувати відповідач, не змінилася. Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, але у позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, але суду надано відзив на позов, де викладені їх заперечення проти позовних вимог із заявою про застосування строку позовної давності. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України\~передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно\~зі ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:\~1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;\~5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;\~7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. За визначенням ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України, відповідно до якої, зобов`язання -\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 11 квітня 2018 року між Акціонерним товариством «ЮНЕКС БАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №0.012.51.0418.ФО_К. Додатком №1 до кредитного договору визначено Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за кредитним договором. Відповідно до Графіку погашення кредит надавався строком з 11 квітня 2018 року по 09 квітня 2021 року. За цей період позичальник, крім тіла кредиту 15000,00 грн., мала ще також сплатити проценти за користування кредитом у сумі 2,32 грн. та комісії за обслуговування кредиту у сумі 16146,00 грн. Всього сума платежів за кредитом протягом дії договору мала скласти 31148,32 грн. Факт видачі Акціонерним товариством «ЮНЕКС БАНК» та отримання відповідачем коштів за кредитним договором підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника за період з 11 квітня 2018 року по 31 березня 2021 року. 28 березня 2021 року на електронному майданчику (електронна торгова система) ТОВ «Смарттендер» відбувся електронний аукціон з продажу лоту №1, до складу якого входять: Права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб, організатором аукціону та власником активів якого було - Акціонерне товариство «ЮНЕКС БАНК». Переможцем електронного аукціону є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС», що підтверджується Протоколом електронного аукціону № UA-PS-2021-03-19-000106-1 від 28 березня 2021 року. 31 березня 2021 року між Акціонерним товариством «ЮНЕКС БАНК» та ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» укладено Договір факторингу №31/03-2021. Розмір Прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до Договору факторингу №31/03-2021 від 31.03.2021 (Реєстр прав вимог станом на кінець дня 31 березня 2021 року). Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, в день підписання договору. Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «ЮНЕКС БАНК», в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №0.012.51.0418.ФО_К від 11 квітня 2018 року. Факт набуття прав вимоги ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» щодо відповідача підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги, що є Додатком №1 до Договору факторингу №31/03-2021 від 31.03.2021. 18 жовтня 2021 року ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» було направлено на адресу відповідача Повідомлення про відступлення права вимоги №10-21/3137/Ф і надано строк для погашення суми заборгованості за кредитним договором, яка складає 23120,31 грн. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб 30 грудня 2022 року відповідача уклала шлюб з [PERSON] і на даний час її шлюбне прізвище « [PERSON] ». Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, станом на дату звернення до суду із позовною заявою заборгованість не погашена і становить 23120,31 грн. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до умов кредитного договору №0.012.51.0418.ФО_К від 11 квітня 2018 року відповідач [PERSON] було надано кредит в сумі 15000,00 грн. терміном користування до 09 квітня 2021 року, а Позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом а інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим Договором, а також виконати інші умови цього Договору (п 1.1 Договору). Пунктом 1.4 Договору визначено, що Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені цим Договором, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової домовленості Сторін або достроково, відповідно до умов Договору або чинного законодавства України. Кредит вважається повернутим в момент зарахування суми кредиту в повному обсязі на відповідні рахунки Банку з обліку заборгованості Позичальника за цим Договором. Відповідно до п. 1.5. Договору за користування кредитом Позичальник сплачує: 1.5.1. проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 0,01 % (нуль цілих і один сотих процентів) річних: 1.5.2. комісію за надання кредиту - одноразово, не пізніше дня отримання надання кредиту, в розмірі 0,0 % (нуль процентів) від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. цього Договору; 1.5.3. комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі 2,99 % (дві цілих і дев`яносто дев`ять процента) від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 цього Договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, висловленій у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі №6-2129цс16. Отже, позовні вимоги ґрунтуються на законі та умовах договору, а тому підлягають задоволенню. Що стосується заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, то строк позовної давності у даному випадку не пропущений. Так, вказаний строк розпочався з дня закінчення терміну повернення коштів за кредитним договором, тобто з 11 квітня 2021 року і з урахуванням наданого трирічного строку позовної давності такий строк за позовними вимогами про стягнення тіла кредиту мав закінчитися 11 квітня 2024 року, а для стягнення штрафних санкцій 11 квітня 2022 року. Однак 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всіх території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 30 червня 2023 року карантин відмінено. Також Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 воєнний стан було запроваджено з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому його було продовжено до 14 лютого 2024 року відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №10211 від 06 листопада 2023 року. 15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-ІХ, відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19, згідно якого строк позовної давності продовжується на строк дії воєнного стану. Позивач звернувся до суду з позовом у серпні 2024 року, тобто в період дії воєнного стану, який розпочався з 24 лютого 2022 року, а позовна вимога в частині стягнення штрафних санкцій розпочинається в період дії карантину, тобто з 12 березня 2020 року, який відмінено з 01 липня 2023 року, але продовжено строком дії воєнного стану, який розпочався з 24 лютого 2022 року. Отже, заява представника відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача простроченої комісії за обслуговування кредиту в розмірі 14352,00 грн. та комісії за обслуговування кредиту в розмірі 448,50 грн., то відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно ст.8 вказаного Закону реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем; платежі, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту; платежі, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит; платежі за послуги кредитного посередника (за наявності). Згідно з п.4 Паспорту споживчого кредиту Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування» також передбачено платежі за додаткові та супутні послуги. В пункті 7.2. Таблиці пункту 7 «Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за кредитним договором позивач правомірно визначив плату за обслуговування кредиту. Відповідач власноручно підписала кредитний договір та свідомо погодилася, що за користування кредитом вона буде сплачувати проценти із розрахунку фіксованої процентної ставки 0,01 % річних та комісію за обслуговування кредиту в сумі 2,99 % щомісячно. Передбачена в кредитному договорі щомісячна комісія за обслуговування кредиту не порушує прав відповідача, оскільки відповідно до умов договору відсотки за користування кредитом визначені в розмірі 2,32 грн. за три роки користування кредитом. Відсотки за користування кредитними коштами є незначними 0,01 %. Кредитний договір не містить умов, які б покладали на споживача надмірний тягар за послуги, які не пов`язані з отриманням і поверненням кредиту. Посилання представника відповідача на нікчемність позовної вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту суд вважає необгрунтованою, оскільки надані до позовної заяви документи свідчать про те, що кредитний договір був укладений на підставі вільного волевиявлення відповідача. У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі №757/19864/20-ц зазначено, що вимога про стягнення комісії за обслуговування кредиту є законною, якщо вона передбачена договором та погоджена сторонами, що і відбулося у даному випадку. У постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №367/5673/21 зазначено, що твердження про нікчемність умов договору мають бути підтверджені належними доказами, а не базуватися на припущеннях. Необгрунтованими суд вважає і посилання представника відповідача на незаконність позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафу, пені в розмірі 5481,04 грн. у зв`язку з її недоведеністю, а також у зв`язку з нарахуванням штрафу, пені в період карантину. Так, позивачем надано деталізований розрахунок заборгованості відповідача за договором про комплексне банківське обсоуговування, в якому детально по періодах зазначено коли саме та в якому розмірі до відповідача було застосовано фінансову санкцію за порушення термінів повернення кредитних коштів за кредитним договором. Вказані штрафні санкції почали нараховуватися з 30 квітня 2018 року. Згідно інформації, яка міститься в Додатку №1 до Договору факторингу №31/03-2021 від 31 березня 2021 року кількість днів прострочки за договором про споживчий кредит відповідача станом на 31 березня 2021 року (день початку карантину) складає 962 дні. За період з 31 березня 2021 року до 20 серпня 2024 року позивачем не нараховано жодних процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту та штрафів, пені, а сума заборгованості, яка заявлена до стягнення, є фіксованою. Як вбачається з Виписки по особовому рахунку банку та підтверджується інформацією, яка відображена в деталізованому розрахунку заборгованості сума процентів, яка мала сплачувати відповідач, не змінилася. За випискою по особовому рахунку відповідачка періодично здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Також позивачем ставиться питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Відповідно до ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача в суді здійснював адвокат Кумко О.Д., що підтверджується копію ордеру на надання правничої допомоги від 12 серпня 2024 року. Також, до матеріалів справи доданий Акт наданих послуг від 19 серпня 2024 року та копія платіжної інструкції кредитного переказу коштів від 19 серпня 2024 року на суму 6000,00 грн. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Судом встановлено, що правнича допомога полягала у вивченні матеріалів кредитної справи та складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.4\~ст.137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивача, її публічним інтересом, співмірність даних витрат, які суд вважає завищеними, тому суд вважає такими, що підлягають задоволенню витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved