Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Зміст позовних вимог У лютому 2025 року [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 598,94 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 288,62 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.12.2022 року Деснянським районним судом м. Києва було задоволено позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 12477,94 грн та судових витрат. Позивач звернувся до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. 28.03.2023 приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №71411782. 19.07.2024 приватним виконавцем було винесено про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням відповідачем рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2022. Позивач вказує, що має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня після ухвалення рішення суду у справі № 754/6051/22 - 13.12.2022 та до дня фактичного виконання рішення суду - 18.07.2024. Повідомлення учасників судового процесу про розгляд справи Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач повідомлявся про дату, час і місце судового засідання шляхом надсилання судової повістки до електронного кабінету, що підтверджується відповідною довідкою. Відповідач повідомлявся про дату, час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 11 ст. 128, ч. 10 ст. 187 ЦПК України), а також шляхом надсилання судової повістки на адресу останнього відомого місця проживання. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року у справі № 754/6051/22 позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 12 477,94 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн та по сплаті судового збору в розмірі 994,80 грн. У задоволенні інших вимог позову [PERSON] - відмовлено. 28 березня 2023 року на виконання вищевказаного рішення суду приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним Андрієм Миколайовичем відкрито виконавче провадження № 71411782. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 19.07.2024 виконавче провадження № 71411782 з примусового виконання виконавчого листа № 754/6051/22 від 14.02.2023 закінчено на підставі ч. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Норми права та мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Відповідач, згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року у справі №754/6051/22, мав грошове зобов`язання перед позивачем в сумі 12477,94 грн. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Відповідач виконав рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року у справі №754/6051/22 18.07.2024 у зв`язку з чим виконавче провадження щодо виконання вказаного рішення закінчено 19.07.2024. Відповідно до розрахунку позивача, доданого до позовної заяви, за період з 13.12.2022 по 18.07.2024 розрахована сума трьох процентів річних становить 598,94 грн, а інфляційні втрати - 1 288,62 грн. У зв`язку з викладеним позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. За приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, суд звертає увагу на те, що наявність або відсутність клопотання іншої сторони про зменшення витрат, передбаченого частиною шостою статті 137 ЦПК України, не впливає на обов`язок суду враховувати ці обставини при розподілі всіх судових витрат. Суд бере до уваги ці обставини незалежно від того, чи інша сторона подала клопотання про зменшення витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022, укладений між позивачем та адвокатом Самойленком П.М., додаткову угоду № 78 до договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022, акт здачі-приймання наданих послуг від 08.11.2024 на суму 2700,00 грн, платіжну інструкцію від 08.11.2024 на суму 3000,00 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 24.01.2019, довіреність від 03.02.2022. З акту прийому-передачі наданих послуг від 08.11.2024 вбачається, що позивачу адвокатом Самойленком Петром Миколайовичем у справі, яка пов`язана з стягненням з [PERSON] суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу було надано такі послуги: - аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі - 200,00 грн; - складання позовної заяви про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, підготовка розрахунку, підготовка документів до позовної заяви - 2000,00 грн. - подання позовної заяви через систему «Електронний суд» - 500,00 грн. Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, суд встановив, що зазначені позивачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції та складання позовної заяви зводяться до єдиної дії - підготовка та подання позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги. Крім того, позовна заява подана через систему «Електронний суд» особисто позивачем, а не адвокатом, у зв`язку з чим надання послуги щодо подання позовної заяви через систему «Електронний суд» не підтверджується матеріалами справи. Таким чином, матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу за складання позовної заяви, що визначена адвокатом в сумі 2000,00 грн. Водночас, суд доходить висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн за складання типової позовної заяви у малозначному спорі не є співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи, оскільки ціна позову складає 1887,56 грн, та є меншою, ніж заявлений до стягнення розмір витрат. Тому, суд з огляду на критерій розумності та справедливості вважає, що витрати на правничу допомогу мають бути відшкодовані у розмірі 900,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 900,00 грн та судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved