Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду до відповідачів про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути солідарно з відповідачів на його користь витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачі по справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] [PERSON] є його рідним братом по лінії матері. Його брат неодноразово притягувався до відповідальності, мав приводи до поліції, зловживає спиртними напоями. [PERSON] ніде не працює, зловживає спиртними напоями, мешкає разом зі своїм співмешканцем [PERSON] . Дитина навчається в 1 класі з 01.09.2023 року в Михайлівському ліцеї. Батьки [PERSON] зовсім не приділяють уваги навчанню та вихованню свого сина. На початку навчального року і до грудня 2023 року батько хлопця, [PERSON] , інколи цікавився справами сина у телефонному режимі. Пізніше зв`язок між батьком і вчителем перервався, і зв`язок між батьком і сином теж. Мама жодного разу не цікавилась успіхами сина. До 24 лютого 2024 року [PERSON] проживав у тітки [PERSON] , інваліда першої групи. Після 24 лютого 2024 року потрапив на тимчасове влаштування до нього, де перебуває до сьогоднішнього дня. З початку 2000 року він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] [PERSON] та [PERSON] ніяким чином не піклуються про дитину, не проявляють заінтересованості в його долі, станом здоров`я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання. Батьки постійно залишали дитину на тітку, яка має інвалідність І групи та сама не здатна до самообслуговування. [PERSON] та [PERSON] не надають сину доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу. Батьки жодним чином не беруть участі у вихованні [PERSON] , не піклуються про сина. Дитина знаходиться на його повному фінансовому утриманні. Він та його цивільна дружина займаються вихованням та доглядом хлопця, виявляють турботу та піклування стосовно нього. Він підтримує зв`язок з класним керівником та вчителями. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідачів. Для розвитку дитини він прикладає всі свої зусилля та можливості. У подальшому він має намір усиновити [PERSON] , адже ставиться до нього як до рідного сина, відчуває до нього любов та батьківський зв`язок. У зв`язку з тим, що відповідачі не приймають участь у вихованні сина [PERSON] , не займаються питанням його здоров`я, не цікавляться його навчанням, ухиляються від виконання ними своїх батьківських обов`язків, він вимушений звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явились, представник надала заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали заяву, згідно якої позовні вимоги визнають та просять розглянути справу за їх відсутності. Повноважний представник Виконкому Зеленодольської міської ради в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника. Повноважний представник Виконкому Саксаганської районної в місті ради в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину іі дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний тa моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] малолітнього [PERSON] , [INFO] , батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] а (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] позивача [PERSON] , [INFO] , батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] відповідача [PERSON] , [INFO] , батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.11). Згідно довідки від 07.12.2022 року №1242-5002412409 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] зареєстрований: [ADDRESS] ; фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Згідно довідки від 25.11.2022 року №1221-7001640558 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] зареєстрований: [ADDRESS] ; фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно характеристики учня 1 класу Михайлівського ліцею Новоолександрівської сільської ради [PERSON] , останній навчається з 1 вересня 2023 року. Батьки [PERSON] зовсім не приділяють уваги навчанню та вихованню свого сина. На початку навчального року і до грудня 2023 року батько, [PERSON] , інколи цікавився справами сина у телефонному режимі. Пізніше зв`язок між батьком і вчителем перервався, і зв`язок між батьком і сином теж. Мама жодного разу не цікавилась успіхами сина. До 24 лютого 2024 року [PERSON] проживав у тітки [PERSON] , інваліда першої групи. Після 24 лютого 2024 року потрапив на тимчасове влаштування до дядька, [PERSON] , де перебуває до сьогоднішнього дня. Під час спілкування хлопчик із задоволенням розповідає про умови проживання у дядька і вдячний всім членам родини за гарне ставлення до нього (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] малолітнього [PERSON] , [INFO] , батьками є: батько - [PERSON] ович, мати - [PERSON] (а.с.17). Згідно характеристики Новоолександрівської сільської ради №02-30/458 від 01.04.2024р. на [PERSON] , останній неодноразово притягувався до відповідальності, мав приводи до поліції, зловживає спиртними напоями. Від сусідів та жителів села надходили скарги на його поведінку в побуті (а.с.18). Згідно характеристики Новоолександрівської сільської ради №02-30/459 від 01.04.2024р. на [PERSON] , остання не працювала. Співмешкає з [PERSON] . Від сусідів та жителів села надходили скарги на її поведінку в побуті (а.с.19). Згідно розпорядження Зеленодольського міського голови про тимчасове влаштування малолітньої дитини №25/02-03 від 30.01.2024 року, влаштовано малолітнього [PERSON] в сім`ю [PERSON] (а.с.21). За приписами ч. 1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не беруть участі у житті сина, його вихованні, утриманні, розумовому, фізичному та духовному розвитку, підготовці до самостійного життя, зокрема: не забезпечують йому необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не надають матеріальної допомоги на його утримання. Тобто жодним чином не проявляють батьківського піклування, передбачене та гарантоване дитині нормами ст. 150 СК України. Про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав свідчить висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Зеленодольської міської ради №29/07-03 від 15.04.2024 року, яким встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на території Зеленодольської міської територіальної громади проживають з 2022 року та зареєстровані як внутрішньо переміщені особи. За час проживання на території громади постійно зловживали алкогольними напоями, постійного місця проживання не мали, самовільно займали непридатні для проживання квартири або кімнати, де не було умов для проживання дитини. [PERSON] та [PERSON] ніяким чином не піклуються про дитину, не проявляють заінтересованості в його долі, станом здоров`я, не піклуються про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечують необхідного харчування, медогляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання. Батьки постійно залишали дитину на тітку, яка має інвалідність 1 групи та сама не здатна до самообслуговування. Виходячи з вищевикладеного та з метою захисту прав і інтересів дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Зеленодольської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.22). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою BP №789-ХП від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суд погоджується з позивачем, що така поведінка та бездіяльність відповідачів, як батьків, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством та приходить до висновку, що відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та розвитку дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення їх батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved