Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

16 квітня 2025 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін розглянуто справу №182/5975/24 (№ провадження 2/0182/1111/2025), та ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя було задоволено в повному обсязі. Визнано спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок, загальною площею 80,7 кв.м. з надвірними будівлями та земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, кадастровий номер 1222981900:02:006:0003, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] , [INFO] право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 80,7 кв.м. з надвірними будівлями, та на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, кадастровий номер 1222981900:02:006:0003, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 80,7 кв.м. з надвірними будівлями, та 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, кадастровий номер 1222981900:02:006:0003, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 24 квітня 2025 року до канцелярії суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення по справі в частині стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. та витрат по сплаті судового збору. Зважаючи на те, що справа про розподіл майна подружжя розглядалась у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, суд дійшов висновку, що у даному випадку питання щодо ухвалення додаткового рішення має вирішуватися у тому ж порядку. У відповідності до ч. 2\~ ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За приписами п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Частиною 1 ст.\~137\~ЦПК\~України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 8 ст.\~141\~ЦПК\~України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вище зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 17.10.2018 року по справі за № 301/1894/17. Аналогічні правові висновки були зроблені у постанові Верховного Суду № 826/1216/16 від 27 червня 2018 року. Так, в матеріалах справи наявний ордер про надання позивачці правничої допомоги адвокатом Шашликовим Денисом Геннадійовичем (а.с.11). Згідно п.4 договору №240/2024 від 08.10.2024 року про надання правової допомоги, вартість правничої допомоги складає 5 000 грн. (а.с.12-15). Акт про надання правової допомоги від 09.10.2024 року містить опис наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також їх вартість (а.с.16). Довідкою №240/2024 від 08.10.2024 року підтверджено отримання адвокатом винагороди в сумі 5 000 грн. (а.с.17). Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, вказано, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Крім того, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція також викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. З урахуванням зазначеного вище, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами, відповідають критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону. З цих підстав дана позовна вимога підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається в матеріалах справи, позивачкою понесені судові витрати, які складаються з оплати судового збору у в сумі 1 211,20 грн. (а.с.1), а тому суд у відповідності\~до ст. 141 ЦПК України\~стягує їх з відповідача.

Outcome: approved