Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 48949 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 24 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №744949003 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Вказує, що відповідач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» www.moneyveo.ua, направила заявку на отримання кредитних коштів, у відповідь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» сформувало і надало відповідачу для ознайомлення Договір кредитної лінії №744949003, який позивач підписала шляхом введення одноразового ідентифікатора 29ZBJ56V у розділі ІТС 24.12.2021 14:17:39, таким чином уклала кредитний договір без зовнішнього примусу. Звертає увагу, що відповідач сім разів оформлювала кредитні відносини з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» й попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить її обізнаність з процедурою оформлення та виконання кредитного договору. Крім цього, вказує, що первісним кредитором були виконанні зобов`язання в повному обсязі та надано відповідачу кредит у сумі 10000 грн, проте, відповідач порушила умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка становить 48949 гривень, з яких: 10000 гривень заборгованість по тілу кредиту та 38494 гривень заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом. В послідуючому за договором факторингу Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» відступило вимоги за кредитним договором №744949003 від 24 грудня 2021 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», яке, в свою чергу, уклало договір факторингу з Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», на підставі якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №744949003 від 24 грудня 2021 року перейшло до позивача. Учасники справи в судове засідання не з`явились; представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі; відповідач, у надісланому 08 квітня 2025 року до суду відзиві зазначила, що заперечує проти задоволення вимог позивача, оскільки кредитний договір не містить інформацію про розмір кредиту та відсотків за користування ним, відтак, вважає вимоги позивача необґрунтованими. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28 листопада 2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу №28/1118-01, згідно з яким права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, перейшли до ТОВ «Таліон Плюс»; при цьому право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, у тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому (а.с.13-16). 31 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою договір факторингу №28/1118-01 був викладений у новій редакції (а.с.18-21). 31 грудня 2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» була укладена додаткова угода №27 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою строк дії зазначеного договору факторингу продовжено до 31.12.2022 включно (а.с.23). 31 грудня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №31 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою строк дії зазначеного договору факторингу продовжено до 31.12.2023 включно (а.с.35). 31 грудня 2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» була укладена додаткова угода №32 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою продовжено до 31.12.2024 року строк дії зазначеного договору факторингу, доповнено його пунктом 11.10 та розділ 3 Договору «Фінансування та порядок розрахунків» викладено у новій редакції (а.с. 35). 02 травня 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та позивачем був укладений договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24, згідно з яким права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги перейшли до позивача; при цьому право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому (а.с. 39-43). Перевіряючи законність та обґрунтованість позовних вимог, суд зважає на правову позицією Верховного Суду, викладену в постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20, й відповідно до якої засадничі принципи цивільного судочинства «змагальність і диспозитивність» покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. В поданій до суду позовній заяві позивач зазначив, що 23 грудня 2021 [PERSON] в особистому кабінеті на офіційному сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» подала Заявку на отримання грошових коштів в кредит в сумі 10000 грн, у якій зазначила свої персональні дані та номер банківської картки [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. На підставі вказаної Заявки 24 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №744949003, за умовами якого Товариство надає відповідачу кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2000.00 до 50000.00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, шляхом безготівкового перерахування за реквізитами платіжної картки [NUMBER] , а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, текст яких розміщений на сайті кредитодавця www.moneyveo.uа. Кредит надається позичальнику в сумі встановленого кредитного ліміту повністю, або частинами (траншами); загальна сума кредиту складається з сум кредиту (траншів) отриманих протягом всього строку дії договору; договір діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання, з можливістю продовження на той самий строк. При цьому, позивач зазначив, що договір кредитної лінії №744949003 був укладений 24 грудня 2021 року в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора, який використовується, як електронний підпис. Однак, позивачем не надано суду доказів того, що договір №744949003 дійсно був укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису або що для підтвердження акцепту кредитного договору позичальником було проведено ідентифікацію з використанням аналогу електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефона позичальника. Окрім цього, приписами частини 2 статті 1046 ЦК України встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Однак, позивачем не надано суду жодних доказів того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» дійсно були перераховані відповідачу кошти в розмірі, обумовленому кредитним договором №744949003 від 24 грудня 2021 року. Також, позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилається, зокрема, на розрахунки заборгованості, здійснені ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.30-34) й ТОВ «Таліон плюс» (а.с.29). Суд звертає увагу на те, що надані суду позивачем розрахунки визначають розмір заборгованості за кредитним договором №74494900320211230223605 від 30 грудня 2021 року, в той час, як позовні вимоги пред`явлено щодо заборгованості за кредитним договором №744949003 від 24 грудня 2021 року. Отже, суд ставить під сумнів, що надані позивачем розрахунки заборгованості є доказом наявності заборгованості відповідача у спірних правовідносинах. На підставі викладеного та приймаючи до уваги вимоги частини 6 статті 81 ЦПК України, відповідно до яких доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Зазначений висновок суду узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422 гривні 40 копійок, який за правилами статті 141 ЦПК України покладається на позивача й відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed