Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження її прав строком на 6 місяців у вигляді заборони [PERSON] наближатись на відстань 50 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборони [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати або переслідувати [PERSON] ; заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що [PERSON] є її рідною сестрою. Конфлікти між ними виникають, коли заявник приходить до їхнього спільного батька за адресою [ADDRESS] , де також проживає [PERSON] та співвласником квартири є заявник. При зустрічах із заявником сестра поводить себе неадекватно, словесно ображає її, залякує, погрожує фізичною розправою та виганяє з квартири. Внаслідок вчинення [PERSON] таких дій, 18.01.2025 працівниками поліції винесено терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] строком на 10 діб, а також складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Також у рапорті поліцейського Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області зафіксовано, що 19.01.2025 [PERSON] звернулась у травмпункт внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, завданих їй [PERSON] , встановлено діагноз: забій першого пальця правої кісті, забій та осадження правої кісті та правого передпліччя. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.04.2025 у справі № 607/1809/25 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу. Поведінка [PERSON] негативно впливає на здоров`я заявниці, її працездатність, психологічний та фізичний стан. Заявниця постійно перебуває в стані стресу та тривоги, побоюється за свою безпеку та безпеку батька. Зважаючи на вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо заявниці, а також можливість настання тяжких наслідків, заявник звернулась до суду про видачу обмежувального припису. У судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала з підстав викладених у ній. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що конфлікт виникає лише тоді, коли [PERSON] приходить у квартиру, де вона проживає [PERSON] разом із батьком. Іншого спілкування між ними немає, оскільки проживають окремо та у місця спільного перебування не з`являються. Зазначила, що вона не має наміру спілкуватися із сестрою, тому видавати обмежувальний припис немає потреби. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити частково, з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами та проживають за різними адресами, що сторонами не заперечується. Зареєстроване місце проживання заявника [ADDRESS] , заінтересованої особи [ADDRESS] . Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 1/6 частки квартири [ADDRESS] належить [PERSON] . 18.01.2025 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №334343, згідно із яким [PERSON] , у зв`язку із скоєнням нею 18.01.2025 близько 17 год. 15 хв. домашнього насильства, що полягало у висловлюванні словесних образ, вчиненні морального тиску, шарпанні за волосся, ударі рукою по обличчю, заборонено в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] впродовж 10 діб з 19 год. 00 хв. 18.01.2025 до 19 год. 00 хв. 28.01.2025. Відповідно до рапорту інспектора чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Ліхачевського І.Т. від 19.01.2025, 19.01.2025 о 11:51 год. надійшло повідомлення чергового лікаря травмпункту [PERSON] про те, що звернулась [PERSON] щодо отримання тілесних ушкоджень від сестри [PERSON] по [ADDRESS] о 17:20 год. Діагноз: забій першого пальця правої кисті, забій та осадження правої кисті передпліччя. Дана подія зареєстрована в ЄО № 2417 від 18.05.2025, де поліцейськими відносно [PERSON] , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 621337 за ч.1 ст.173-2 КУпАП та терміновий заборонний припис серії АА №333949 терміном 10 діб. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.04.2025 у справі №607/1809/25 [PERSON] визнано винною у вчиненні 18.01.2025 близько 17.15 год. за адресою: [ADDRESS] , стосовно її сестри [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру, що полягало у висловлюваннях словесних образ. Своїми діями [PERSON] вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП, за що на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Постанова набрала законної сили 14.04.2025. Відповідно до пункту третього частини першої\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1\~ст. 1 зазначеного Закону\~передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. За пунктом дев`ятим частини першої\~ст. 1 цього ж Закону\~оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно із пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Згідно із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 №404/5203/19 (61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішенні такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї є грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Судом встановлено, що [PERSON] потерпіла від домашнього насильства, яке вчинила відносно неї [PERSON] , шляхом висловлення образ. Такі дії, як вбачається із постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.04.2025 у справі №607/1809/25, а також із наданих заявником відеозаписів, мають тривалий характер. Словесні образи спрямовані на обмеження волевиявлення потерпілої, а також на те, щоб викликати побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб (батька), спричинити емоційну невпевненість. Внаслідок таких дій стосовно [PERSON] було складено терміновий заборонний припис та притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства). Відтак, суд вважає, що [PERSON] є кривдником в розумінні пункту 6 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», яка вчиняє домашнє насильство відносно своєї сестри [PERSON] . Тому, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи високі ризики продовження протиправної поведінки заінтересованої особи, та її вплив на заявницю, що може призвести до тяжких наслідків, враховуючи дані про особу [PERSON] , тривалість вчинення протиправних дій, суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження її прав, а саме заборони строком на три місяці: наближатись на відстань менше 50 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; особисто і через третіх осіб розшукувати або переслідувати [PERSON] ; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] . Суд вважає за можливе задовольнити вимогу заявника про строк дії заходів тимчасового обмеження прав кривдника саме на три місяці, так як такий строк буде достатнім для переосмислення кривдником свого відношення до [PERSON] . Застосування до кривдника максимального строку шість місяців заявником не обґрунтовано. Згідно із ч. 3 статті 350-5 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial