Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

06.11.2024 позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимоги зазначено, що 18 травня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 2656398 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з вимогами законодавства. Відповідно до п. 1. договору, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 10 000 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. Позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, для задоволення власних потреб (без конкретної споживчої мети), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. Відповідно до п.2.1 договору кредиту ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало [PERSON] кредит (грошові кошти) в сумі 10 000 грн 00 коп шляхом перерахування на картковий рахунок [NUMBER] , а [PERSON] зобов`язався повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. Сторони визначили, що строк позики складає 30 днів(з можливістю пролонгації строку кредитування), а відповідач зобов`язаний повернути позику та сплатити відсотки у розмірі: - 0,975 % (в день) знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (застосовується під час строку позики); - 2,70 % (в день) базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (застосовується у разі понадстрокового користування позикою); - 2168,50 % Орієнтовна реальна річна процентна ставка. - 12925,00 грн. загальна вартість кредиту. Відповідно до п.п. 5.1 договору позики позичальник стверджує, що ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №2656398 від 18.05.2024, виникла заборгованість у розмірі 17 812,00 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом 9 887,00 грн.; 2 925,00 грн сума заборгованості за процентною ставкою 0,975 %, 5 000,00 грн. заборгованості за процентною ставкою 2.70% (проценти за понадстрокове користування), яку позивач просить стягнути з відповідача у зв`язку з чим звернувся до суду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.11.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.02.2025 представником відповідача подана заява про зупинення провадження у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25.02.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Кузьміна Андрія Ренатовича про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до [PERSON] про стягнення заборгованості- відмовлено. 03.04.2025 представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. 03.04.2025 року представником відповідача подана заява, в якій останній просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки відповідач є військовослужбовцем та на нього розповсюджуються пільги, встановлені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Представник позивача в позові просив розглядати справу за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти задоволення вимог щодо стягнення основної суми боргу, проти стягнення відсотків за користування кредиту заперечував з підстав, викладених у заяві від 03.04.2025, а також просив зменшити витрати на правову допомогу, оскільки вони є неспіврозмірними із заявленими вимогами та відсутні належні докази їх сплати. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18.05.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 79197798 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 зазначеного договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк для задоволення власних потреб (без конкретної споживчої мети) шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п.п. 1.1 договору, сторонами узгоджена сума позики - 10 000 грн.; строк позики - 30 днів; дата повернення позики - 17.08.2024; денна процентна ставка/день - 0,975%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70%; пеня - 2,70% орієнтовна реальна річна процентна ставка - 2168,50%; орієнтовна загальна вартість позики - 12 925,00 грн. Як визначено у п. 5.3 договору, Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClickCredit» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciya (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, йому зрозумілі. Згідно п. 5.1 Договору, Позичальник ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідно до п.21. договору позики від 18.05.2024 цей договір укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно Закону України «Про електронну комерцію». У відповідності до умов Правил відповідач акцептував оферту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, вказуючи всі дані, відмічені в паспорті позики в якості обов`язкових для заповнення, в тому числі, і реквізити банківської карти. Згідно довідки про укладання договору (ідентифікацією) ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредит», підтверджується, що [PERSON] був ідентифікований в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): одноразовий ідентифікатор - 714аіk; ідентифікатор відправлено позичальнику 18.05.2024 о 16:54 год, електронна пошта: kіl19981410@gmail.com, ідентифікатор введено позичальником /відправлено Кредитору 18.05.2024 о 16:55 год. Так, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало умови договору позики № 2656398 від 18.05.2024 та згідно довідки від 20.09.2024 ТОВ ФК «Фінекспрес» перерахувало кошти 18.05.2024 в розмірі 10 000,00 грн, номер платежу 5dbbd723-bf0c-471f-b5el-5d6f774c8fed на платіжну картку (маскований номер картки) [NUMBER] отримувач CHaban Mikola. Згідно розрахунку ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредит» за договором №2656398 від 18.05.2024 станом на 17.09.2024 загальна заборгованість [PERSON] становить 17 812,00 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом 9 887,00 грн.; 2 925,00 грн сума заборгованості за процентною ставкою 0,975 %, 5 000,00 грн. заборгованості за процентною ставкою 2.70% (проценти за понадстрокове користування). На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку про те, що [PERSON] уклав із ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики № 2656398 від 18.05.2024 відповідно до визначеної Законом України «Про електронну комерцію» процедури, здійснив його підписання із застосуванням одноразового ідентифікатора та отримав кошти в кредит. Факт укладення договору та отримання грошових коштів також не заперечується відповідачем. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Як встановлено в ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів. Стаття 627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір позики № 2656398 від 18.05.2024 укладений сторонами в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною 8 даної статті встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті, зокрема заповненням формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, зокрема, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину. Правомірність укладення договору в електронній формі підтвержується висновками Верховного Суду у справах №561/77/19 від 16 грудня 2020 року, № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року. Відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У договорі №2656398, укладеному 18.05.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань та інші. Як убачається з матеріалів справи, свої зобов`язання ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перед відповідачем виконав, перерахував відповідачу обумовлені кредитним договором кошти. Доказів повернення відповідачем [PERSON] позивачу ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» отриманої у позику за вказаним договором грошової суми у розмірі 9 887 грн. матеріали справи не містять та остання не заперечується відповідачем, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 887 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Нарахування кредитодавцем відсотків передбачене умовами договору, тому така позовна вимога також підлягає до задоволення. Разом з тим, суд не може погодитись з вимогами в частині нарахованих процентів за користування кредитом. Умовами договору позики (з фіксованою процентною ставкою) №2656398 визначено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надає [PERSON] позику в розмірі 10000,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 17 червня 2024 року. П.6 договору позики передбачено, що позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Однак, доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. З наданим позивачем розрахунку нарахування відсотків за договором № 2656398 від 18.05.2024 вбачається, що відсотки за користування кредитними коштами нараховані по 06.07.2024, тобто і після закінчення строку договору. Здійснення 21.06.2024 відповідачем виплати в розмірі 57грн не свідчить про пролонгацію договору, оскільки умовами договору визначені інші підстави для пролонгації дії договору. Оскільки договором позики від 18.05.2024 визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом цього строку позивач ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» мав право нараховувати відповідачу [PERSON] передбачені цим договором відсотки тривалістю 30 днів. В межах строку дії договору позики (з фіксованою процентної ставкою) №2656398 нараховані проценти, які складають 2 925,00 грн., що відповідає таблиці обчислення загальної вартості кредитів та наданому позивачем розрахунку. З урахуванням зазначених обставин з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №2656397 з урахуванням відсотків за користування кредитом у розмірі 12 812,00 грн. В частині позовних вимог про стягнення відсотків в розмірі 5 000,00грн, осатнні задоволенню не підлягають. Доводи представника відповідача про наявність у відповідача пільг щодо звільнення від сплати відсотків за користування кредитом, як військовослужбовця, визначені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», суд вважає помилковими з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно наданої представником відповідача довідки форми 5 начальника 2 ТВУЗ Держспецзв`язку полковника [PERSON] від 21.01.2025, головний сержант [PERSON] перебуває на військовій службі у 2 територіальному вузлі урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України з 27.12.2016 по теперішній час. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Відповідач при зверненні у травні 2024 року до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за укладенням договору позики зазначених документів не надав. Матеріали справи не містять відповідних документів як доказів звільнення [PERSON] від нарахування процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Вказаний закон не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19 (провадження № 61-7310св24). Також відповідачем до суду не надані докази, які підтверджують, що він є військовослужбовцем, який брав або бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивача у сумі 7100 грн., суд зазначає таке. За приписами ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За нормами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137ЦПК України). Нормою ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У матеріалах справи наявний Договір про надання правничої допомоги № 03-08/2023, укладений 03.08.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та адвокатським об`єднанням «Правовий діалог», додаткова угода №2 від 31.10.2024 до договору про надання правничої допомоги № 03-08/2023, акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 31.10.2024, акт приймання-передачі від 25.11.2024 наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 03-08/2023 від 03 серпня 2023 року та копії платіжної інструкції № 9bа76d від 28.11.2024 року відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» понесло судові витрати на правничу допомогу в сумі 7100,00 грн. Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20. Пунктом 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ч.1 ст.26, вказаного Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Суд зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial