Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звільненя від сплати заборгованості за аліментами, за період з 01.02.2014 р. по 31.10.2024 р. у розмірі 254451 грн. 90 коп. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 13.12.2012 р. присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , починаючи з 03.12.2012 року аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 300 (триста) грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття. Також 03.12.2012 року [PERSON] подала до Костопільського районного суду Рівненської області позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу, яку залишено без розгляду 13.12.2012 р. (справа №1710/2-1142/12), оскільки на той час [PERSON] була вагітною. Виконавчий лист у справі №1710/2-1141/12 про стягнення аліментів у період 2012 - 2022 років до примусового виконання пред`явлений не був, оскільки сторони примирилися та продовжували проживати в шлюбі, [PERSON] утримував сім`ю, забезпечував дітей та дружину матеріально. У 2022 році [PERSON] звернулася до Костопільського районного суду Рівненської області із заявою про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей по причині його втрати. В ухвалі Костопільського районного суду Рівненської області від 05.10.2022 р. зазначено, що в обґрунтування заяви про видачу дубліката виконавчого листа [PERSON] зазначила, що виконавчий лист нею не був пред`явлений до примусового виконання, через примирення з [PERSON] . Оскільки останній припинив добровільно сплачувати аліменти, у неї виникла необхідність пред`явити виконавчий документ до виконання. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано лише 27.01.2023 року, що підтверджується рішенням Костопільського районного суду у справі № 564/2230/22. У період 2012 2022 років сторони проживали однією сім`єю та позивач у добровільному порядку забезпечував дітей матеріально. Зокрема, [PERSON] добровільно сплачував аліменти за допомогою платіжного додатку Paysend до жовтня 2022 року, що підтверджується грошовими переказами на ім`я [PERSON] (9500,89 грн. - 15.05.2021 р., 1705,10 грн. - 21.05.2021 р., 310,94 грн. -26.05.2021 р., 3486,79 грн. 17.06.2021 р., 2 503,67 грн. 17.06.2021 р., 103,18 грн. 21.06.2021 р., 141,8 грн. 21.06.2021 р., 71,51 грн. 22.06.2021 р., 72,10 грн. 25.06.2021 р., 2618,79 грн. 30.06.2021р., 103,89 грн. 25.07.2021 р., 556,3 грн. 27.07.2021 р., 989,53 грн. 09.08.2021 р., 1007,95 грн. 31.08.2021 р., 2659,20 грн. 18.09.2021 р., 204,20 грн. 07.10.2021 р., 503,22 грн. 08.10.2021 р., 4500 грн. 28.05.2024 р. Крім того, на банківську картку [PERSON] [NUMBER] з рахунку [PERSON] [NUMBER] , як аліменти, перераховано 69392,83 грн. у період з 29.07.2020 по 24.03.2021 року. Також на банківську картку дитини [PERSON] переказ коштів в якості аліментів на утримання дітей здійснювала цивільна дружина [PERSON] [PERSON] . Вказує, що зазначені кошти безпідставно не враховані державним виконавцем як сплата аліментів на виконання рішення суду. Окрім цього, через повномасштабне вторгнення російської федерації до України неповнолітні [PERSON] у період із 31.08.2022 року до 07.05.2023 року та [PERSON] у період із 31.08.2022 р. до 12.12.2022 року проживали разом із батьком [PERSON] на території Республіки Польща та перебували на його утриманні. Відповідно до постанов Костопільського районного суду у справах №564/1634/24 від 20.05.2024 року та № 564/1439/24 від 26.04.2024 року [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 184 КУпАП, а саме в неналежному виконанні батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка 17.03.2024 року та 22.03.2024 року самовільно залишила місце свого проживання та матері не було відомо про місце її перебування. Державним виконавцем нараховано заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 254 451,90 грн за період з 01.02.2014 по 31.10.2024. При цьому не було враховано ні факт спільного проживання сторін у період з 2012 року до 2022 року, ні здійснення позивачем фактичних платежів на утримання дітей. Покликаючись на положення ч. 2 ст. 197 СК України, з урахуванням істотних обставин, тривалого спільного проживання сторін однією сім`єю, ведення спільного господарства та надання позивачем матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку, а також забезпечення дітей під час їх проживання разом із ним за кордоном, просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Панчелюга К.М. заявлені вимоги підтримали, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просили позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. При цьому пояснила, що у період із 2014 року до 2022 року позивач періодично надавав кошти для матеріального забезпечення їх сім`ї. В основному вони проживали за рахунок оформленої соціальної допомоги на дітей. У 2020 році [PERSON] виїхав за кордон, кошти переказував на утримання сім`ї, а не безпосередньо як аліменти на утримання дітей. У 2022 році він фактично створив нову смі`ю та припинив надавати матеріальну допомогу. Виконавчий лист про стягнення аліментів вона тривалий час до примусового виконання не звертала, оскільки він був втрачений. Із квітня 2024 року до січня 2025 року він переказував кошти на її банківську картку, які були враховані державним виконавцем як аліменти. При цьому не вважає як сплату аліментів здійснення позивачем переказів безпосередньо на картку дитини [PERSON] . Представник відповідача адвокат Ковальчук С.Л. у судовому засіданні позов не визнав. При цьому вказав, що позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами наявність обставин, які мають істотне значення для визначення підстав звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. 22.09.2020 року позивач виїхав до Польщі, проживання певний період разом з ним дітей не вказує на те, що вони перебували на його утриманні. У добровільному порядку з 2014 року позивач аліменти на утримання дітей не сплачував, внаслідок чого утворилася заборгованість. Здійснення ним переказів на картку сина [PERSON] не може свідчити про сплату аліментів. Надані позивачем докази не доводять факту переказу коштів саме на картку відповідача в рахунок сплати аліментів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Костопільський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Никончук О.А. у судовому засіданні пояснив, що за позивачем рахується заборгованість за аліментами за період з 01 січня 2014 року до січня 2025 року в сумі 242013 грн. 45 коп. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, показання свідка [PERSON] та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення частково. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до роз`яснення, викладеного у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Зазначена правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Вказаний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 01 серпня 2018 року (справа №344/12158/16-ц). Згідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N789-XII\~від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статі 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі\~ст. 41 Сімейного кодексу України (далі СК України)\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що у свідоцтвах про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] батьком вказаний [PERSON] , позивач у справі. На підставі рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 13.12.2012 р. у справі № 1710/2-1141/12 та ухвали Костопільського районного суду Рівненської області від 05.10.2022 року видано дублікат виконавчого листа, відповідно до якого присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , починаючи з 03.12.2012 року аліменти в розмірі 300 (триста) грн. на кожну дитину щомісячно, на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття, який звернутий стягувачем [PERSON] до примусового виконання. Постановою головного державного виконавця Костопільського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Никончука О.А. від 14.02.2023 року відкрито виконавче провадження № 71024083 з примусового виконання зазначеного виконавчого документа. Згідно наданого суду розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за позивачем рахується заборгованість за аліментами за період з 01 січня 2014 року до січня 2025 року в сумі 242013 грн. 45 коп. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що до 2020 року його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю. У 2020 році його батько [PERSON] виїхав за кордон. Він систематично, майже кожного тижня, переказував грошові кошти на його картку та картку його матері для утримання сім`ї. Крім того, грошові перекази у період 2021 2022 років на його картку здійснювала також цивільна дружина батька [PERSON] . Молодші діти [PERSON] та [PERSON] у період серпня 2022 року до 2023 року проживали разом із батьком у Польщі, відвідували школу, перебували на його утриманні. Судом встановлено, що у період 13.06.2021 року до [INFO] на картковий рахунок на той час неповнолітнього [PERSON] здійснювалися систематичні перекази Альною Свічкар, дружиною позивача, всього на загальну суму 43907 грн. 12 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами із мобільного застосунку «paysend.com», інформація про транзакцію. Також позивачем у період 15.05.2021 року до 28.05.2024 року здійснювалися перекази грошових коштів на картковий рахунок відповідача, всього у сумі 31039 грн. 06 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами із мобільного застосунку «paysend.com», інформація про транзакцію. Крім того, із виписки з карткового рахунку [PERSON] АТ «Універсал Банк» вбачається, що позивачем у період 29.07.2020 року до 24.03.2021 року здійснювалися перекази на картковий рахунок відповідача, всього на суму 69392 грн. 83 коп. Таким чином судом встановлено, що позивач здійснив переказ через мобільний додаток на карткові рахунки відповідача та сина [PERSON] грошових коштів у період 2021 2024 років на загальну суму 144339 грн. 01 коп., які не були враховані державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості за аліментами. Вказані обставини учасниками справи не заперечуються і у повній мірі підтверджуються наданими суду письмовими доказами. Позивач стверджує, що вказані грошові кошти були сплачені в якості добровільної сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Жодних обставин на підтвердження наявності інших зобов`язань у позивача перед відповідачем суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови останньої від отримання банківських переказів від боржника у вказаний період. Посилання на відсутність призначення платежу «сплата аліментів» у наданих позивачем письмових доказах спростовується тим, що при грошових переказах через систему веб-банкінгу у платника була відсутня технічна можливість самостійно вказувати призначення платежу. Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18). Також встановлено, що відповідач не надала суду доказів у спростування зазначених скаржником тверджень про добровільне перерахування позивачем коштів в рахунок сплати аліментів у сумі 144339 грн. 01 коп. за період 2020 2024 років. на її картковий рахунок та на картковий рахунок сина [PERSON] . Доказів повернення стягувачем боржнику отриманих коштів чи наявних між сторонами боргових зобов`язань також стягувачем не надано. Тому відсутні підстави вважати, що стягувач [PERSON] вказані кошти не отримувала. При цьому суд погоджується з тим, що призначення вказаних коштів сплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем письмові докази про переказ грошових коштів на підтвердження сплати на користь стягувача аліментів мають бути враховані при обрахунку заборгованості за аліментами та суд дійшов висновку про необхідність звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами у сумі 1443309 грн. 01 коп. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої\~статті 197 Сімейного кодексу України\~може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Висновки щодо застосування указаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17. Із повідомлення Державної прикордонної служби України від 11.12.2024 р. вбачається, що неповнолітній син позивача [PERSON] , [INFO] у період 31.08.2022 року до 07.05.2023 року та неповнолітня дочка позивача [PERSON] , [INFO] у період 31.08.2022 року до 12.12.2022 року проживали на території Республіки Польща разом із батьком [PERSON] та перебували на його утриманні, що також підтверджується довідками навчально-виховного комплексу № 1 в Устроні про підтвердження відвідування ними школи. З наведеного вбачається, що відсутні підстави для стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] у період з 01.09.2022 року до 01.05.2023 року в сумі 11122 грн. 28 коп. (сукупний розмір аліментів на одну дитину за 8 місяців: 1295,78 грн. - вересень 2022, 1372 грн. жовтень 2022, 1372 листопад 2022, по 1416,50 грн. грудень - квітень 2022 р.) та [PERSON] у період з 01.09.2022 року до 12.12.2022 року в сумі 4570 грн. 78 коп. (1295,78 грн. - вересень 2022 р., по 1372 жовтень - листопад 2022 р. та 12 днів грудня 2022 р. 531 грн. 00 коп.). Таким чином розмір заборгованості за аліментами за період проживання неповнолітніх [PERSON] у період з 01.09.2022 року до 01.05.20023 року та [PERSON] у період з 01.09.2022 року до 12.12.2022 року разом із батьком [PERSON] та перебування на його утриманні підлягає зменшенню у сумі 15693 грн. 06 коп. (11122,28 + 4570,78). Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення спору в частині звільнення від сплати заборгованості за аліментами, дійшов наступних висновків. Згідно з ч.4\~ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відтак, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, судову практику, що склалася при вирішенні аналогічних справ, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом його часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилася станом на січень 2025 року в сумі 242013 грн. 45 коп., врахувавши ним сплату аліментів у добровільному порядку та утримання дітей за час їх проживання разом із батьком, всього на суму 160032 грн. 07 коп. При цьому суд вважає недоведеними позивачем заявлені вимоги про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами за період 2014 2020 років у зв`язку з тим, що він з відповідачем проживав однією сім`єю та надавав матеріальну допомогу у добровільному порядку. Позивачем не надано доказів того, що у період спільного проживання він працював, мав стабільний дохід та забезпечував сім`ю матеріально. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд наводить наступний розрахунок (160032,07 х 100) : 254451,90 = 62,9 %, тобто позов задоволено на 62,9 %. Розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, складає: 968 грн. 96 коп. х 62,9 % = 2102 грн. 64 коп., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 609 грн. 49 коп. судових витрат зі сплати судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial