Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Представник позивача за дорученням Тараненко Артем Ігорович, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 43541163, 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, 4, літера А, оф. 10) через систему «Електронний суд» звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 листопада 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено Кредитний договір № 960342388 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору, 03 листопада 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 17000 грн. 00 коп. на його банківську карту № [NUMBER] , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень. Зокрема, на підтвердження даної інформації долучено документ, виданий та підписаний електронним підписом АТ «Таскомбанк» (банк, що здійснював платіж), з якого вбачається, що операція по перерахування коштів була успішною та кошти зараховані на картковий рахунок боржника. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, додаткову угоду № 19 від 28.11.2019 року. 31 грудня 2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу № 28/1118-01 викладено у новій редакції, проте, його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31 грудня 2021 року сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2022 року сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2023 року сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним договором № 163898086 від 09.02.2022 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 17.05.2022, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 177. 30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого закінчується 31 грудня 2024 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 року до Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 63474 грн. 20 коп. 30 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 3009/24 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. За цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників. В ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 960342388 від 03.11.2021 перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідача в розмірі 63474,20 грн. Вказують, що загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором № 960342388 від 03.11.2021 становить 63474,20 грн., яка складається з наступного: 17000,00 грн. заборгованість по кредиту; 46474,20 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку на період 30.09.2024-08.10.2024. Зазначають, що згідно з матеріалами справи відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що він усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним. Таким чином, підтверджуючи факт укладення та розуміння його правил. Відповідач не виконував умови Договору належним чином, не повністю сплачував платежі у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. Оскільки, відсотки за вказаним кредитним договором нараховувалися відповідно до його умов та закону, вони не підлягають зменшенню. Просять суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт апітал» заборгованість за Кредитним договором № 960342388 від 03.11.2021 року у розмірі 634474 грн. 20 коп., судовий збір в розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00грн. 04 березня 2025 року ухвалою суду заочне рішення від 28 січня 2025 року по даній справі скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 14 березня 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача за дорученням Тараненко Артем Ігорович, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» надав додаткові пояснення у справі, в яких просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 960342388 від 03.11.2021 року в розмірі 63474 грн. 20 коп. Також, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме, судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. 00 коп. покласти на відповідача. В судове засідання представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» не з`явився, зазначивши в резолютивній частині позовної заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача. Також зазначено, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце слухання справи була повідомлена шляхом направлення рекомендованого повідомлення та шляхом направлення «СМС-повідомлення». В заяві про перегляд заочного рішення адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна, яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , посилалася на докази, якими обгрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , повідомленої у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому\~засіданні встановлено,\~що 03 листопада 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 960342388 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до п. 1.1. Договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 17000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до п. 1.3. Договору, Кредитодавець надає перший транш за Договором в сумі 17000 грн. 00 коп. одразу після укладення Договору, який має бути повернено до 03.12.2021 року. Відповідно до п. 1.7. Договору, Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання Кредиту Позичальником (Дисконтний період), а саме до 03.12.2021 року. Відповідно до п. 1.9. Договору, за користування Кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за Користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 722 грн. 70 коп. процентів річних, що становить 1,98 % від суми Кредиту за кожний день користування ним; за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 573,93 % річних, що становить 1,57 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті. Відповідно до п. 1.12 (1.12.2) Договору, сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отримання Позичальником нових Траншів за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 % в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Як зазначає позивач та відповідно до Довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» , наданої позивачем, Договір № 960342388 від 03.11.2021 року на суму 17000 грн. 00 коп. підписано одноразовим ідентифікатором MNV8P94B. Відповідач посилається на те, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання фінансових послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Суд зазначає, що Правила є невід`ємною частиною кредитного Договору, проте, всі істотні умови кредитування погоджені самим Договором № 960342388 від 03.11.2021 року. На думку суду, [PERSON] могла в будь-який момент ознайомитися з Правилами надання грошових коштів у позику на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Підписавши Договір кредитної лінії №960342388 від 03.11.2021 року та супутні до нього документи, відповідач погодилася з умовами договору, правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). Відповідач зазначає, що ні витяг з кредитного договору №960342388 від 03 листопада 2021 року, ні паспорт споживчого кредиту, ні графік платежів не містить її підпису, а лише зазначені її паспортні дані. В судовому засіданні встановлено, що Кредитний договір № 960342388 від 03.11.2021 року укладено у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. А тому, суд приходить до висновку що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до змісту Договору кредитної лінії № 960342388 від 03.11.2021 року, у розділі реквізити сторін в графі позичальник вказано [PERSON] . Дівоче прізвище: [PERSON] , податковий номер [NUMBER] . Також, надано Заявку на отримання грошових коштів в кредит від 03.11.2021 року в якій зазначено персональні дані боржника [PERSON] , а саме, фінансовий номер телефону, електронну адресу, дату народження, паспорт, РНОКПП, адресу проживання та номер карти. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості, був укладений в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних відповідача, підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу нею на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету. Крім того, доказів того, що персональні дані відповідача [PERSON] (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, до суду не надано. Також, відповідачем не надано доказів того, що вона зверталася до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору. Суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, і він має можливість надати суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладеного договору. Проте, відповідачем така виписка надана не була. Крім того, встановлено, що у Договорі кредитної лінії № 960342388 від 03.11.2021 року та Заявці на отримання грошових коштів в кредит від 03.11.2021 року зазначені персональні дані [PERSON] , які повністю збігаються із зазначеними даними у Заяві про перегляд заочного рішення. Також, даних на спростування належності карти [NUMBER] [PERSON] матеріали справи не містять. Крім того, як вбачається з Розрахунку заборгованості [PERSON] по Кредитному договору № 960342388 від 03.11.2021, [PERSON] здійснювалось сплату процентів по кредиту в розмірі 5 грн. 00 коп. та 5160 грн. 00 коп., тобто, нею здійснювалось часткове виконання взятих на себе зобов`язань. Тобто, в судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Договір в електронній формі, остання отримала кредит за цим Договором в розмірі 17000 грн. 00 коп., шляхом перерахування коштів на її банківську картку. Також, встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується Електронним повідомленням АТ «Таскомбанк» (банк, що здійснював платіж), з якого вбачається, що операція по перерахування коштів була успішною та кошти зараховані на картковий рахунок боржника. Щодо переходу права вимоги суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01. Відповідно до п. 8.2 Договору, строк дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором. 28 листопада 2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно якої до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року про наступне: Сторони дійшли згоди викласти п. 8.2. Договору в наступній редакції: «8.2. Строк дії цього Договору починає перебіг у момент визначений у п. 8.1. цього Договору та закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором». 31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди, сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції, а саме, п. 8.2. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього Договору та закінчується 31 грудня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором. 31 грудня 2021 року укладено Додаткову угоду №27 до вище згаданого договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору до 31 грудня 2022 року, включно. При цьому всі інші умови залишились без змін. 31 грудня 2022 року укладено Додаткову угоду № 31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору до 31 грудня 2023 року, включно. При цьому всі інші умови залишились без змін. 31 грудня 2023 року Додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору до 31 грудня 2024 року, включно. Встановлено, що відповідно до п.1.3. Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, під правом вимоги розуміються всі права Клієнта за Кредитними договорами, зокрема, права грошових вимог до боржників по сплаті суми Боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Тобто, самим договором передбачено, що права вимоги переходять з моменту підписання реєстру прав боржників та у нового кредитора виникає таке право навіть на майбутні договори. Також, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномонентно, а протягом всього часу його дії. Пунктом 1.2.Договору факторингу № 28/1118-01 передбачено, що перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до цього Договору, а саме в Реєстрах прав вимог. Пунктом 1.3. Договору факторингу визначено, що «Право вимоги» означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Кредиту за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.5 Договору факторингу визначено, що «Реєстр прав вимог» означає перелік Прав вимог до Боржників, що відступається за цим Договором. Форма Реєстру прав вимог наведена в Додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 4.1. Договору факторингу, Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. Отже, право вимоги переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру. Позивачем до матеріалів справи надано Витяг з Реєстру прав вимоги № 167 від 04 січня 2022 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якого ТОВ «Юніт Капітал» отримало право вимоги до [PERSON] на загальну суму 38144 грн. 20 коп. (заборгованість по основному боргу 17000 грн. 00 коп., заборгованість по відсоткам 21144 грн. 20 коп.). Суд звертає увагу, що Договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року не визнаний недійсним, а тому, діє презумпція дійсності правочину. Також, в судовому засіданні встановлено, що 30 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 30/1023-1. Пунктом 1.5 Договору факторингу визначено, що «Реєстр прав вимог» означає перелік Прав вимог до Боржників, що відступається за цим Договором. Форма Реєстру прав вимог наведена в Додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Отже, право вимоги переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру. Також, відповідно до п. 8.2. Договору факторингу, Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього Договору та закінчується 31 грудня 2024 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором. Позивачем до матеріалів справи надано Витяг з Реєстру прав вимоги № 2 від 20 грудня 2023 року до Договору факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023року, відповідно до якого ТОВ «Юніт Капітал» отримало право вимоги до [PERSON] на загальну суму 63474 грн. 20 коп. (заборгованість по основному боргу 17000 грн. 00 коп., заборгованість по відсоткам 46474 грн. 20 коп.). Також, встановлено, що 30 вересня 2024 року між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 3009/24. Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Отже, право вимоги переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру. Також, відповідно до п. 9.3. Договору факторингу, Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.2. цього Договору та закінчується 30 вересня 2026 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором. Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 63474 грн. 20 коп. (заборгованість по основному боргу 17000 грн. 00 коп., заборгованість по відсоткам 46474 грн. 20 коп.). Даний факт підтверджується також Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року. Тобто, до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги в день підписання відповідних реєстрів та відповідного акту. Відносно посилання відповідача та той факт, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісним кредитором за передачу права грошової вимоги та зарахування їх на рахунок останніх, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни; б) дарування; в) факторингу. Суд наголошує, що у будь-який передбачений договором спосіб» у визначенні поняття договору факторингу свідчить про те, що оплата договору факторингу не є імперативною нормою. Таким чином Сторони можуть самостійно встановлювати строки для проведення оплати й даний факт не взаємопов`язаний з предметом договору та переходом права вимоги. Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2018 № 243/11704/15-ц. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору факторингу №28/1118-01 28.11.2018 Сторонами погоджено: п. 1.6. Договору Факторингу №28/1118-01 «Фінансування» - сума коштів, що сплачується Фактором Клієнту за відступлення Права вимоги на умовах цього Договору. Пунктом 5.2.1. Договору фактор зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати Фінансування в порядку, передбаченому цим договором. Положеннями пункту 5.4.3. зазначеного Договору, у випадку невиконання Фінансування має право призупинити Фактору формування та передачу нового Реєстру прав вимоги до моменту здійснення Фінансування в повному обсязі за попередньо передані Реєстри прав вимоги. Пунктом 5.4.4. Договору має право достроково розірвати Договір в односторонньому порядку в разі систематичного (2 (два) і більше раз) порушення виконання Фактором зобов`язань щодо Фінансування шляхом направлення повідомлення за 5 робочих днів до планової дати розірвання. Згідно з Розділом 9 п. 9.2. при неможливості вирішення суперечки Сторонами шляхом переговорів, він підлягає вирішенню в компетентному суді відповідно до встановленої законодавством України підвідомчості та підсудності. Відповідно до договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 Сторони погодили наступне: П.1.6 «Фінансування» - сума коштiв, що сплачується Фактором Клiєнту за відступлення Права вимоги на умовах цього договору. Пунктом 5.2.1. Договору фактор зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати Фінансування в порядку, передбаченому цим договором. П. 5.4.3. Призупинити Фактору формування та передачу нового Реєстру прав вимоги до моменту здійснення Фінансування в повному обсязі за попередньо переданi Реєстри прав вимоги. Відповідно до договору факторингу №3009/24 від 30.09.2024 Сторони погодили наступне: Розрахункова дата - дата передачі Клієнтом Фактору Реєстру Боржників по Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, який підписується уповноваженими представниками обох сторін та скріплюється печатками і є невід`ємною частиною цього договору. Ціна продажу - сума грошових коштів, що сплачується Фактором Клієнту після підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників на умовах даного Договору, розмір якої встановлюється згідно п.3.3. цього Договору. Розділом 7 встановлено: усі правовідносини, що виникають з цього Договору або пов`язані із ним, у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього Договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення Договору, регламентуються цим Договором та відповідними нормами чинного в Україні законодавства, а також застосовними до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості. У випадку будь-яких спорів, що виникають між Сторонами за даним Договором, Сторони заявляють про добровільне вирішення спору шляхом переговорів. У разі неможливості їх вирішення шляхом переговорів, будуть розглядатися судом за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства. На думку суду, відсутність доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року, від 30 жовтня 2023 року та від 30 вересня 2024 року, з урахуванням встановлених фактичних обставин даної справи, не спростовують факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором № 960342388 від 03.11.2021 року. Чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати ним на користь попереднього кредитора заборгованості та інших платежів. Статтею 1077 ЦК України встановлено лише вимогу оплати договору факторингу, проте не встановлено терміну в який це має відбутись. Тобто право вимоги може перейти раніше, ніж фактична оплата. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду № 905/306/17 від 02 листопада 2021 року. В судовому засіданні встановлено, що Відповідно до Договорів факторингу від 28 листопада 2018 року, від 30 жовтня 2023 року та від 30 вересня 2024 року моментом набуття Фінансовою компанією права вимоги є підписання Реєстру прав вимог або Акту прийому передачі Реєстру до відповідного договору. \~ \~ \~ \~Тобто, суд приходить до висновку, що копії Договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.\~Відсутність доказів\~на підтвердження\~оплати за\~Договорамифакторингу від 28 листопада 2018 року, від 30 жовтня 2023 року та від 30 вересня 2024 року не спростовують факт набуття позивачем права вимоги за Кредитним договором № 960342388 від 03 листопада 2021 року. \~ \~ \~ \~Тобто, в судовому засіданні встановлено, що позивачем доведено факт переходу права вимоги, оскільки, проведення оплати за договорами факторингу не має вирішального значення для справи, оскільки, за умовами усіх Договорів факторингу перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами Акту приймання-передачі відповідного Реєстру боржників і не пов`язаний з оплатою за Договором. \~ \~ \~ \~Крім того, позивачем ТОВ «Юніт Капітал» надано копію Платіжної інструкції в національній валюті від 30 вересня 2024 року № 84, з якої вбачається, що ТОВ «Юніт Капітал» перерахувало ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 233503 грн. 94 коп. Призначення платежу: Оплата за право грошової вимоги згідно Договору факторингу № 3009/24 від 30.09.2024 року Без ПДВ. \~ \~ \~ \~Відносно твердження відповідача про те, що заявлена позивачем сума до стягнення не грунтується на умовах Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг і наданому самим же позивачем розрахунку, суд зазначає наступне. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). В судовому засіданні встановлено, що укладений між сторонами Договір кредитної лінії № 960342388 від 03.11.2021 року відповідачем [PERSON] не оспорювався та не визнавався судом недійсним. У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснив погашення основної суми заборгованості та не повернув грошові кошти, отримані в кредит. З огляду на те, що [PERSON] згідно укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договору взяла на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок нею був порушений, що підтверджується Розрахунком заборгованості за договором, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення позики, що залишилася за тілом кредиту в розмірі 17000 грн. 00 коп. Відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості (за тілом кредиту), а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Відносно суми нарахованих відсотків суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4528/16 (пункти 81-85), що проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до\~ст. 1048 ЦК України. Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до\~ст. 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Суд бере до уваги вищевказані висновки Верховного Суду та вважає, що нарахування відсотків за користування кредитом може здійснюватися на підставі\~ст. 1048 Цивільного кодексу України\~виключно протягом строку дії договору. Згідно зі ст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що Договором кредитної лінії № 960342388 від 03 листопада 2021 року визначено, що Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дня отримання Кредиту Позичальником (Дисконтний період), а саме до 03.12.2021 року. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитного лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором (п. 1.7. Договору). Відповідно до п. 1.9. Договору, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 1.9.1. виключно на період строку, визначеного в п. 1.7. Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 722,70% річних, що становить 1,98 % від суми Кредиту за кожний день користування ним; 1.9.2. за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 573,93 ; річних, що становить 1,57 % в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті. Відповідно до п. 1.14.1. Договору, орієнтовна загальна вартість Кредиту для суми Кредиту за першим Траншем, що вказана в п. 1.3. Договору, за умови застосування до відносин між Сторонами правил нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою, складає 25007 грн. 00 коп. та включає в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 8007 грн. 00 коп. та суму Кредиту у розмірі 17000 грн. 00 коп. Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, складає 10846,81 % річних, при цьому загальна вартість першого Траншу за Кредитом у процентному вираженні за строк Дисконтного періоду складає 147,10% від суми першого Траншу. Як зазначає позивач, відсотки [PERSON] нараховувалися відповідно до формули: 8007 грн. 00 коп./30=266 грн. 90 коп. та дана ставка застосовувалася в період, визначений п. 1.7 Договором кредитної лінії № 960342388, тобто з 03 листопада 2021 року по 03 грудня 2021 року. Відповідно до Розрахунку заборгованості [PERSON] , наданого позивачем, [PERSON] здійснила часткові платежі за відсотками, а саме, 06 грудня 2021 року сплатила 05 грн. 00 коп. та 11 грудня 2021 року сплатила 5160 грн. 00 коп. На думку суду, зробивши часткову оплату з метою виконання умов Договору, [PERSON] вчинила дії щодо визнання умов Договору. Відповідно до п. 1.12.1 Договору, зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду. Відповідно до п. 1.12.2 Договору кредитної лінії № 960342388, з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 % в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до п. 5.2. Договору, строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання Кредиту визначеного в п. 1.7 Договору. Строк дії Договору може буи продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.8. та п. 1.12.1 Договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. В судовому засіданні встановлено, що відсотки нараховані [PERSON] протягом 90 днів після закінчення строку, визначеного п. 1.7. та вони нараховані у відповідності до ст. 1048 ЦК України. Як вбачається з розрахунку, наданого ТОВ «Юніт Капітал», первинним кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було нараховано відсотки [PERSON] у відповідності до п.5.3. Договору кредитної лінії № 960342388 від 03.11.2021 року в період з 03 грудня 2021 року по 04 січня 2022 року. Відповідно до п. 5.3. Договору, сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як вже було встановлено, відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 167 від 04 січня 2022 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до [PERSON] за номером кредитного договору 960342388. Відповідно до розрахунку заборгованості, відсотки нараховувалися відповідно до п. 1.12.2 Договору кредитної лінії № 960342388 від 03 листопада 2021 року (в розмірі 2,98 % в день від суми Кредиту за кожний день користування ним) по формулі: 17000 грн. 00 коп. х2,98/100 та розмір відсотків складав 45594 грн. 00 коп.. Як зазначає позивач, дана ставка нараховувалася в період з 05 січня 2022 року по 02 березня 2022 року. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Як вбачається з Розрахунку заборгованості [PERSON] (а.с. 127), ТОВ «Таліон Плюс» було списано відсотки в розмірі 3039 грн. 60 коп. та 506 грн. 60 коп., які були нараховані в період з 25 лютого 2022 року по 02 березня 2022 року. Таким чином, в частині стягнення заборгованості за процентами позовні вимоги підлягають задоволенню. А тому, суд приходить до висновку що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи той факт, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати позивачем судового збору в розмірі 824 грн. 83 коп. (30362,92х100/10339=34,05; 2422,40 х 34,05/100). Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 6 000 грн. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.1 ст.60, ч.4 ст.62 ЦПК України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), повноваження якого підтверджуються довіреністю або ордером. Згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно із ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно п.п.1, 2 ч.2ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні на користь якої ухвалене рішення підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги. На підтвердження витрат на правничу правову допомогу позивачем надано: Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 на ім`я Тараненко Артема Ігоровича; Договір про надання правничої допомоги №0110/24 від 01 жовтня 2024 року укладеного між АБ «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал»; Додаткову угоду № 4 до Договору про надання правничої допомоги № 0110/24 від 01 жовтня 2024 року; Акт прийому-передачі наданих послуг, складеного між Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» та ТОВ «Юніт Капітал», відповідно до якого послуги надано на загальну суму 6000 грн. 00 коп. Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Також, за звернення до суду з позовною заявою, позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 гривень. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню, у відповідності до ст.ст. 137,141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved