Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

В провадженні Червоноградського міського суду Львівської області перебувала справа за первісним позовом, поданим адвокатом Семенюком Андрієм Віталійовичем в інтересах [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11.04.2025 (повний текст якого складено 23.04.2025) первісний позов, поданий адвокатом Семенюком Андрієм Віталійовичем в інтересах [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задовольнено частково, визнано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 15/100 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також визнано за [PERSON] право власності на 85/100 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 469 (чотириста шістдесят дев`ять) гривень 26 копійок. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено. 15.04.2025 до суду надійшла заява від відповідача за первісним позовом про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив стягнути з позивачки [PERSON] понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 гривень, з яких 12 000 гривень за роботу по первісному позову та 3000 гривень за роботу по зустрічному позову. В обґрунтування заяви послався на те, що професійну правничу допомогу відповідачу надавав адвокат Бордюк М. Й. На підтвердження обсягу наданих послу, виконаних робіт та їх вартості відповідач долучив: копію договору-доручення на правове обслуговування від 17.06.2024, довідка відділу статистики у м. Червонограді щодо «Юридичний захисту прав власників», акт виконаних робіт, детальний опис виконаних робіт. 16.04.2025 до суду надійшла заява від представника позивача за первісним позовом Семенюка Андрія Віталійовича про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000 гривень. В обґрунтування вимог представник покликався на ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а також на договір про надання правової допомоги №30 від 28.02.2024, додаток №1 до договору про надання правової допомоги №30 від 06.05.2024, акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 15.04.2025. 24.04.2025 від відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшли заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Він зазначив, що у позовній заяві адвокат Семенюк А. В. зазначив орієнтовну суму витрат на професійну правничу допомогу, що становила 8 000 грн. Проте, після ухвалення рішення суду просить стягнути 18 000 грн. Натомість, в доданому договорі і додатку до нього не йдеться про таку суму (18000 грн), а зазначається лише 8000 грн. Звертає увагу суду на те, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, а в матеріалах даної справи відсутні квитанції або інший банківський документ, які підтверджували б оплату послуг щодо надання позивачеві професійної правничої допомоги в даній справі. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, на думку відповідача, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вважає, що вимога щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі є необґрунтованою та безпідставною. 24.04.2025 від представника позивача за первісним позовом Семенюка А. В. надійшли заперечення на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення, у яких зазначено, що відповідач у заяві про ухвалення додаткового рішення посилався на договір доручення (з правом передоручення) від 17.06.2024 року, проте до заяви долучив договір про представництво інтересів (надання професійної допомоги) . Зауважує, що в ордері про надання правничої допомоги адвоката не вказано на підставі якого договору він надає таку правову допомогу відповідачу [PERSON] . Відтак, враховуючи норми законодавства, представник просив у задоволенні заяви, поданої [PERSON] відмовити. Також просив розгляд даної заяви проводити у відсутності сторони позивача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, суд не вирішив питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Присутність сторін при винесенні додаткового рішення не є обов`язковою (ч. 4 ст. 270 ЦПК України). Додаткове рішення ухвалюється в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про винесення додаткового рішення. 24.04.2025 сторони у судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 28 квітня 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 24 квітня 2025 року, датою ухвалення рішення є саме 28 квітня 2025 року, в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали заяви, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11.04.2025 було визнано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на 15/100 частки квартири, а за [PERSON] право власності на 85/100 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 469 (чотириста шістдесят дев`ять) гривень 26 копійок. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено. Даним рішення суду не вирішувалося питання щодо стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Заява відповідача за первісним позовом [PERSON] про ухвалення додаткового рішення із наданням відповідних доказів надійшла до суду 15.04.2025, а заява представника позивача за первісним позовом адвоката Семенюка А. А. - 16.04.2025. Відповідно до ч. 3 ст. 124 ЦПК України та ст. 254 ЦК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Відтак, відповідач та представник позивачки за первісним позовом звернулись до суду із вищевказаними заявами у встановлений процесуальним законом п`ятиденний строк. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 1 та п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Окрім цього, статтею 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру понесених витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідачем за первісним позовом [PERSON] на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано: копію договору-доручення на правове обслуговування від 17.06.2024 (т. 1 а. с.239), акт виконаних робіт від 14.04.2025 (т. 1 а. с.241), детальний опис виконаних робіт від 12.04.2025 (т. 1 а. с.242), копію ордеру серії ВС №1279774 від 17.06.2024 (т. 1 а. с. 39). Як вбачається з детального опису виконаних робіт (наданих послуг) по даній справі в межах надання правової допомоги представником [PERSON] були виконані наступні роботи (надані послуги), а саме: з`ясування обставин справи, вивчення правовідносин і матеріального права. яке регулює спірні правовідносини, збір доказів, на що було витрачено 10 год, підготовка відзиву на первинний позов, зустрічної позовної заяви та відповіді на відзив по зустрічному позову-5 год., підготовка та подання письмових пояснень -3 год., участь у судових засіданнях згідно журналу судових засідань та інших матеріалів справи, але не менше 5 год. з врахуванням очікування судових засідань. На виконання умов договору-доручення на правове обслуговування від 17.06.2024р. втрачено 23 год. Також зазначено, що вартість роботи адвоката у даній справі становить 15 000 гривень (фіксований розмір), з яких 12 000 гривень - за роботу по первинному позову та 3 000 гривень - за роботу, пов`язану з поданням зустрічного позову. Представником позивача за первісним позовом Семенюком А. В на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано: договір про надання правової допомоги №30 від 28.02.2024 (т.1 а. с. 245), додаток №1 до договору про надання правової допомоги №30 від 06.05.2024( т. 1 а. с. 246), акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 15.04.2025 (т.1 а. с. 247), копію ордеру серії ВС №1281398 від 14.05.2024 (т. 1 а. с. 19). Із копії акту приймання - передачі від 15.04.2024 вбачається, що представником Семенюком А. В. надано правову допомогу [PERSON] відповідно до договору про надання правової допомоги №30 від 28.02.2024 та додатку №1 до нього 15.04.2024, а саме: конфіденційне побачення з клієнтом, узгодження правової позиції, ознайомлення з матеріалами справи, збирання доказів, ознайомлення із нормативно правовою базою, підготовка позовної заяви та подання її до суду, участь у двох судових засіданнях (19.08.2024, 03.10.2024), підготовка відзиву на зустрічну позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, участь у 6 додаткових судових засіданнях (07.11.2024, 09.12.2024, 13.01.2025, 27.01.2025, 21.02.2025,11.04.2025). Загалом вартість роботи адвоката у даній справі становить 18 000 гривень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, що узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року по справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах Верховного Суду від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, від 26 травня 2020 року по справі № 908/299/18 та від 08 червня 2021 року по справі № 550/936/18, від 07 липня 2021 року по справі № 910/12876/19. В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial