Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

13.03.2025 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.08.2000 позивачка та відповідач уклали шлюб. За час шлюбу дітей не мають. Протягом останнього часу, відносини між сторонами стали погіршуватися, часто виникають непорозуміння, які призводять до сварок, стало важко знаходити спільну мову та проживати разом. Шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені з грудня 2024 року. Позивачка вважає, що примирення і збереження шлюбу є неможливим, а також що подальше спільне проживання буде суперечити її інтересам. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище - « [PERSON] ». Судові витрати просить покласти на відповідача. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 13.03.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою суду від 19.03.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. У судове засідання 16.04.2025 сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду судового засідання повідомлена належним чином, шляхом направлення SMS-повідомлення, яке [PERSON] отримала 21.03.2025 о 20:11 год (а.с. 28). Заяв чи клопотань не надходило. Разом із позовною заявою, позивачка просить суд розглянути справу без її участі та у відсутність її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 2 - 4). Представник позивача -- адвокат Ковальова Н.М., у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена завчасно та належним чином, шляхом направлення повістки до електронного кабінету електронного суду. Повістку на 16.04.2025 відповідно до довідки про доставку електронного документа отримала 21.03.2025 о 19:45 год (а.с. 26). У позовній заяві, представник позивача виклала клопотання про розгляд справи без її участі та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити (а.с. 2 - 4). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 16.04.2025 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла заява, у якій [PERSON] просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 31). Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних письмових доказів у матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 26.08.2000 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Федорівською сільською радою Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 26.08.2000 (а.с.6). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Скориставшись правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст. 113 СК України, позивачка вирішила залишити прізвище - [PERSON] . Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією про сплату № 7001-9869-7277-3423 від 13.03.2025 (а.с. 1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 17). Разом із тим, позивачка у своїй позовній заяві просить судові витрати покласти на відповідача. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір». Таким чином, враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь позивача підлягає поверненню 50% сплаченого ним судового збору, що становить 484,48 грн. (968,96 х 50% = 484,48). Інші 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 484,48 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved