Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

У листопаді 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»), через адвоката Сакун А.О. (ордер а.с.33), звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в порядку суброгації, в якому просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 323 823,23 грн та судовий збір у розмірі 4 857,35 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 08 листопада 2022 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено Договір страхування наземного транспорту № 1348/22-Т/Ц4, згідно з яким позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого автомобіля «БМВ», державний номерний знак (далі - д.н.з) [NUMBER] , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). 19 жовтня 2023 року сталася ДТП за участю автомобіля «БМВ», д.н.з [NUMBER] , та автомобіля «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . У результаті порушення відповідачем правил дорожнього було пошкоджено застрахований позивачем транспортний засіб. Вина водія [PERSON] підтверджується постановою Голосіївського районного суду міста Києві від 30 листопада 2023 року справа № 752/22811/23. У зв`язку з наведеним позивач відповідно до умов договору страхування поніс збитки в сумі 480 623,23 гр. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , який керував автомобілем «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Кредо» відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 212161731. Повідомляє, що відповідальність ПрАТ «СК «Кредо» обмежується умовами полісу в межах 156 800,00 грн, а саме: 160 000,00 грн - ліміт, 3 200,00 грн - франшиза. Вказується, що різниця, яка підлягає стягненню з відповідача становить 323 823,23 грн згідно розрахунку: 480 623,13 грн -156 800,00 грн. Позивач вказує про орієнтований розрахунок витрат на правову допомогу та за проведення експертного дослідження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с.40,41). Відповідачу направлялись судом за зареєстрованим місцем проживання копії ухвали про відкриття провадження, позовна заява з додатками. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення від 19 лютого 2025 року відповідач отримав процесуальні документи (а.с.46). Відповідач не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву . На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, суд дійшов вступного висновку. 08 листопада 2022 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 1348/22-Т/Ц4 «ALL RISKS», згідно з яким позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого автомобіля «ВМВ» Х5, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Відповідно до додаткової угоди № 1 від 12 жовтня 2023 року до вказаного договору добровільного страхування вигодонабувачем є [PERSON] , внесено відомості про зміну номерного знака автомобіля «ВМВ» Х5 на д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] (а.с.4-8). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] є власником транспортного засобу «ВМВ» Х5, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , дата реєстрації - 12 жовтня 2023 року (а.с.14 зв). Постановою Голосіївського районного суду міста Києві від 30 листопада 2023 року, справа № 752/22811/23, було встановлено, що 19 жовтня 2023 року о 16:30 [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись на перехресті вул. Васильківської і вул. Маричанської у м. Києві, під час маневру повороту ліворуч не надав перевагу у рісу транспортному засобу «ВМВ» Х5, д.н.з [NUMBER] , який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив п.10.4 ПДР України. Водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.17). У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки наявність вини в діях відповідача [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди в даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. 20 жовтня 2023 року [PERSON] подав до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку за Договором добровільного страхування транспортного засобу №1348/22-Т/Ц4 «ALL RISKS» від 08 листопада 2022 року (а.с.13). На підставі страхових актів № 006.02479223-1 від 01 листопада 2023 року та № 006.02479223-3 від 29 грудня 2023 року та акту виконаних робіт № АІN00055505 від 28 грудня 2023 року позивачем на рахунок ТОВ «АВТ Баварія Київ» було сплачено страхове відшкодування 03 листопада 2023 року в розмірі 378 754,33 грн та 01 січня 2024 року у розмірі 68 263,90 грн.; на рахунок ТОВ «Вайлекс Групп» виплачено страхове відшкодування в розмірі 33 605,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 56018116 від 03 листопада 2023 року; платіжною інструкцією № 56018115 від 03 листопада 2023 року; платіжною інструкцією № 19 від 01 січня 2024 року (а.с.11-13, 19-21-24). Всього здійснено страхових виплат на суму 480 623,23 грн. Частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода заподіяна майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Станом на момент укладення договору про добровільне страхування та настання події, що має ознаки страхового випадку, відносини у сфері страхування були врегульовані Законом України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07 березня 1996 року. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Суд вважає, що право вимоги, яке виникає в порядку та на умовах передбачених статтею 993 ЦК України, а також статтею 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення статті 1166 ЦК України є деліктним зобов`язанням. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами статті 1191 ЦК України. З наведеного слідує, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Таким чином, до позивача як до страховика, який виплатив страхове відшкодування відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 1348/22-Т/Ц4 «ALL RISKS» від 08 листопада 2022 року, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно положень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статті 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з відповіді НПУ про ДТП, яка сталася 19 жовтня 2023 року о 16:30, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , яким на час ДТП керував водій [PERSON] , була застрахована ТДВ «СК «КРЕДО» за полісом № 212161731 (а.с.15,16). 05 лютого 2024 року між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ТзДВ «СК «КРЕДО» укладено Угоду про здійснення страхового відшкодування та додаток № 1 до угоди щодо сум страхового відшкодування. На виконання угоди та додатку ТзДВ «СК «Кредо» за полісом № ЕР-212161731 здійснило перерахування ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» страхового відшкодування у загальному розмірі 148 960,00 грн відповідно до платіжних доручень № 788 від 14 лютого 2024 року, № 810 від 15 лютого 2024 року, № 6097 від 19 лютого 2024 року, № 954 від 21 лютого 2024 року (а.с. 25-31). Позивач зазначав, що на виконання зобов`язань за Договором добровільного страхування транспортного засобу №1348/22-Т/Ц4 «ALL RISKS» від 08 листопада 2022 року, ним сплачено надавачу послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля страхове відшкодування в загальному розмірі 480 623,23 грн; у свою чергу, страхова компанія відповідача сплатила на рахунок позивача суму відшкодування у розмірі 148 960,00 грн. Отже, розміру шкоди, виплаченої страховиком відповідача не достатньо для повного погашення суми страхової виплати, з огляду на що позивач правомірно звернувся з позовом до особи, винної у ДТП. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, виходячи з матеріалів справи, позивачем ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 480 623,23 грн. У свою чергу, за полісом № ЕР-212161731 ТзДВ «СК «Кредо» відшкодувало ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 148 960,00 грн. Отже, сума виплати страхового відшкодування, яку повинен компенсувати відповідач позивачу, складає \-\-\-\-\-\-\-\-331 663,23 грн (480 623,23 грн - 148 960,00 грн). Разом з тим, виходячи із принципу диспозитивності, закріпленого ст. 13 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог, та з огляду на те, що позивачем заявлена сума страхового відшкодування у розмірі 323 823,23 грн, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача виплаченого позивачем страхового відшкодування у заявленому позивачем розмірі - 323 823,23 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверені до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 857,35 грн (а.с.38). Враховуючи, що суд дійшов до висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у повному обсязі. Враховуючи наведене,

Outcome: approved