Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. В обгрунтування позову зазначає, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах у період 2008-2010 роки. Під час даних відносин у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, проявляє байдужість, незацікавленість щодо дитини, гроші на утримання дитини не надає та взагалі не цікавиться життям сина, а тому позивачка звертається із даним позовом до суду. Ухвалою від 12.12.2024 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 11.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Пояснила, що після смерті її батька хоче переоформити на себе материну частку квартири, однак не може це зробити, оскільки потрібна згода відповідача. Також вказала, що її колишній чоловік 14 років не цікавиться дитиною, аліменти платив не регулярно та останні 2 роки взагалі не було від нього виплат, дозволу на виїзд дитини за кордон не надає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи. Відзив не подав, будь-яких заяв до суду не направляв. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилася. Надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі та висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини. Суд заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, при вирішенні спору виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно з копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Згідно з відповіддю Дунаєвецького відділу Державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області №25.2-46/23791 від 14.06.2024 та розрахунку заборгованості, станом на 01.06.2024 заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] становить 90737,26 грн. Позивачкою надані копії заяв [PERSON] , [PERSON] , в яких зазначається, що вони є сусідами неповнолітнього [PERSON] та батько його не бере участі у вихованні дитини. За період не проживання батька разом із сином не звертався щоб поцікавитись про дитину. Відповідно до довідки Комунального закладу загальної середньої освіти «Ліцей №7 Хмельницької міської ради» №01-33/111 від 13.05.2024 мати [PERSON] за період навчання у даному закладі постійно цікавиться успіхами сина у навчанні, підтримує зв`язок із класним керівником. Тато дитини [PERSON] за період навчання учня у закладі освіти у школу не приходив, успіхами сина не цікавився, батьківські збори не відвідував. Згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 27 лютого 2025 року №219 затверджено Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області «Про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . У відповідності до даного висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки: факт заперечення заявником проти позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини; до органу опіки та піклування не надано інформації, яка підтверджує винну поведінку батька, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання дитини; немає підтвердження, що позбавлення батьківських прав змінить життя дитини на краще, а поведінка відповідача може свідчити про негативний вплив на дитину. Частиною 3 ст.51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно із ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.п.15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Фактично обставинами, якими обґрунтовується позов, є твердження позивачки про неможливість оформлення майнових питань, наявність заборгованості по аліментах, байдужість, незацікавленість щодо дитини. В той же час згідно з висновком органу опіку та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з наведених вище підстав. Вказаний висновок органу опіки та піклування оцінений судом у сукупності з іншими доказами та також підтверджує відсутність будь-яких правових підстав для застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав. Позивачкою не надано доказів винної поведінки відповідача, умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а також обґрунтування саме такого заходу та його наслідків для дитини. Сам факт проживання батька окремо від сина, невідвідування ним навчального закладу не є достатньою підставою для позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09, рішення від 16.07.2015 року, п.100) зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. За змістом ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини призведе до повної втрати будь-якого зв`язку батька із неповнолітнім сином, а позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого та впливу на дитину позивачкою не доведено, тому в задоволенні позову слід відмовити. Підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed