Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

05.03.2025 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив ухвалити рі-шення, яким стягнути з відповідача заборгованість в сумі 27720,00 гривень та судові витрати по справі у розмірі 2422,40 грн. судового збору і 7000,00 грн. на правову до-помогу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідно до укладеного електронного договору №7561730 між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» від 08.02.2024 року, відповідач отримав кредит. Відразу після вчинених дій Відповідача, 08.02.2024 ТОВ «Авентус Україна» пере-рахувало грошові кошти в сумі 10500,00 грн. на його банківську карту № [NUMBER] що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропози-цію кредитодавця - ТОВ «Авентус Україна». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в пов-ному обсязі, що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК». 23.10.2024 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали Договір факторингу №23.10/24-Ф, згідно умов якого право вимоги перейшло до останнього. 20.01.2025 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу №20/01/2025-01, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відпові-дача за кредитним договором. У зв`язку з викладеним, просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгова-ність за кредитним договором та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та наданням правової допомоги. Представник позивача в судове засідання не з`явився. У позовній заяві просив роз-глянути справу без його участі. Не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про місце, дату та час роз-гляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Згідно положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомо-гою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не по-дав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК Ук-раїни\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і ви-рішення її по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права,\~\~бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуаль-ного права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, під-тверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на за-садах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в ме-жах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що 08.02.2024 року між відповідачем та ТОВ «Авентус Укра-їна» було укладено кредитний договір №7561730, за яким відповідач отримав кредит. Відразу після вчинених дій Відповідача, 08.02.2024 ТОВ «Авентус Україна» пе-рерахувало грошові кошти в сумі 10500,00 грн. на його банківську карту № [NUMBER] що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропози-цію кредитодавця - ТОВ «Авентус Україна». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в пов-ному обсязі, що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК». 23.10.2024 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали Договір факторингу №23.10/24-Ф, згідно умов якого право вимоги перейшло до останнього. Також, в подальшому 20.01.2025 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу №20/01/2025-01, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Судом встановлено, що відповідач умови договору не виконав і має заборго-ваність в сумі 38220,00 гривень. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має вико-нуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до зви-чаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобо-в`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні мо-жуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобо-в`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому чи-слі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з вимогами ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечува-тися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом до-вірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забез-печення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, вста-новлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість вико-нання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення борж-ника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не на-стає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, ви-значеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відпо-відно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний право-чин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: елек-тронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного циф-рового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одно-разовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого ко-піювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести об-ставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона по-винна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або за-перечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів (відомостей) на спростування встановлених судом обставин ма-теріали справи не містять. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем дого-вірних зобов`язань перед позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач довів перед судом підставність своїх вимог, а тому позов підлягає до задо-волення повністю. Задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стя-гує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені ви-трати на сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, із витрат пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу на-лежать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сто-ронами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судо-вих дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з роз-глядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на про-фесійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхід-них для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`я-зані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання прав-ничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підляга-ють розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розпо-ділу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адво-ката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх варто-сті, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необ-хідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 щодо офіційного тлумачення статті 59 Конституції України, яка гарантує право на професійну правничу допомогу, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved