Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що [INFO] померла\~ [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 4,41 га, що розташована на території Вигодянської сільської ради, мас. N? 19, діл. № [NUMBER] , цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 5121081700:01:001:0057, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії P1 №472570, виданого Біляївською районною державною адміністрацією 09.07.2003 року. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 18.03.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 907, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження: належну їй на праві приватної особистої власності земельну ділянку № [NUMBER] , яка розташована на території Вигодянської сільської ради мас. №19 Біляївського району Одеської області заповіла [PERSON] . Позивачка не є членом сім`ї померлої [PERSON] , не проживала та не була зареєстрована з нею за однією адресою на час відкриття спадщини, про що свідчить довідка Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області №1282 від 04.11.2024 року. Про існування заповіту, складеного спадкодавицею на ім`я позивачки, не знала. Коли [PERSON] була жива позивачка з нею протягом багатьох років періодично спілкувалися, позивака іноді приїжджала до неї в гості, однак про те, що вона склала на її ім`я заповіт, остання позивачці не повідомила. Щойно позивачка дізналась про існування заповіту, складеного на її користь, вона звернулася до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Зезика В.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Однак, приватний нотаріус Зезик В.А. листом № 125/01-16 від 12.08.2024 року повідомив її про те, що вона пропустила встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим вказав на необхідність звернутися до Біляївського районного суду Одеської області з питання продовження її строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.26). Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, але надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі (а.с.43- 47). Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 348 (а.с.14). За життя померла склала заповіт від 18.03.2008 року в якому заповіла [PERSON] [INFO] , належний [PERSON] на праві приватної особистої власності земельну ділянку номер [NUMBER] , яка розташована на території Вигодянської сільської ради мас. №19 Біляївського району Одеської області (а.с.12). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №472570 виданий на ім`я [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення розпорядження Біляївської районної державної адміністрації від 16.05.2003 року №308/2003, площею 4.41 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Вигодянської сільської ради мас. №19, діл. [NUMBER] , земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.15-17). Акт про проведення в натурі меж земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків від 28.03.2003 року (а.с.18). Згідно довідки Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області від 04.11.2024р. №1281, видано в тому, що [PERSON] , проживала та була зареєстрована по дань смерті, за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Згідно довідки Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області від 04.11.2024р. №1282, видано в тому, що на день смерті [PERSON] , в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] разом з нею були зареєстровані: донька - [PERSON] 1984 р.н., зять - [PERSON] 1964 р.н., син - [PERSON] 1982 р.н., син - [PERSON] 1978 р.н., син - [PERSON] 1974 р.н. (а.с.22). Таким чином, про заповіт позивачка дізналась 2024р. З метою\~реалізації своїх\~спадкових прав,\~позивачка звернулась\~до приватного\~нотаріуса Одеського\~районного нотаріального\~округу Зезика\~В.А.\~із заявою\~про прийняття\~спадщини за\~заповітом після\~смерті [PERSON] \~однак нотаріус\~листом від\~12.08.2024\~року №125/01-16 відмовив у прийняті заяви про прийняття спадщини з причини пропуску строку для прийняття спадщини та роз`яснив його право звернення до суду з питань продовження пропущеного строку (а.с.23). З витребуваної судом інформації від приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Зезика В.А., встановлено, що після смерті [PERSON] 06.03.2014 року спадкова справа не заводилась, отже інших спадкоємців які виявили бажання отримати спадщину - немає (а.с.41). Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Відповідно до статті 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За життя [PERSON] склала заповіт, зареєстрований в реєстрі № 907, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Луняченко Н.В. (а.с.12). Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Зі змісту заповіту вбачається, що спадкодавиць [PERSON] зробила розпорядження щодо належного її майна, яке вона заповіла [PERSON] . Заповіт підписаний власноруч заповідачем. Проте, [PERSON] добросовісно помилялась, що вона обмежена часом, оскільки вважала, що під час воєнного стану в країні всі строки зупинились, в тому числі і строк прийняття спадщини, а тому у встановлений законом строк не звернулася з заявою про прийняття спадщини. Строк для прийняття спадщини закінчився. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. У разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини спадкоємці звертаються до суду. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України в п. 24 своєї постанови від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування роз`яснив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. За наведених обставин суд вважає, що позивачкою строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин, а тому відповідно до ст. 1272 ЦК України їй необхідно визначити додатковий строк в два місяці, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи, що від штатної кількості 11 суддів, зараз здійснюють правосуддя тільки 6, відсутності у складі суду секретаря судового засідання, показники навантаження перевищують нормативні у 5 разів, передачу справ інших 2 х суддів, що створило додаткове навантаження, суд першої інстанції був позбавлений можливості виготовити рішення у строки, передбачені національним законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved