Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

03.01.2025 року, [PERSON] , звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.01.2010 року він уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 20.07.2024 року відповідачка залишила місце проживання сім`ї, дітей та стала проживати одна у найманій квартирі. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.08.2024 року шлюб між ними розірвано. З часу залишення [PERSON] сім`ї та дітей, місце проживання дітей не було предметом спору в судових інстанціях, діти критично оцінюють дії матері, в тому числі зраду сім`ї іншій сторонній людині, і тому до і після розірвання шлюбу доньки постійно проживають та бажають проживати з ним, про що вони заявили під час опитування в службі у справах дітей Луцької міської ради. В той же час йому важко матеріально забезпечувати всі потреби дітей в одязі, харчуванні, навчанні та в інших потребах щодо забезпечення їх гармонійного розвитку. Також, з метою покращення житлових умов життя дітей, 21.05.2021 року він уклав договір іпотеки з АТ «Кредобанк» на незавершене будівництво двокімнатної квартири, а тому сплачує щомісяця кредит в сумі 7500 грн. Окрім того, несе витрати по оплаті комунальних послуг та утримання квартири в якій вони проживають на даний час. Не дивлячись на важке матеріальне становище, він витрачає кошти на одяг, продукти харчування та інші речі дітям. Зазначені ним витрати, в сукупності, не сумісні з його щомісячними доходами, а тому для утримання дітей необхідна щомісячна допомога з боку матері [PERSON] . Покликаючись на викладені обставини, просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей, щомісячно, в розмірі 1/3 частки від заробітку та доходів, починаючи з 01.07.2024 року та до настання повноліття старшою дитиною. Судовий збір просить покласти на відповідача. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.01.2025 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.01.2025 року представником відповідача\~адвокатом Стретович І.С. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов безпідставним та не обґрунтованим. Проте, не заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання дітей в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), так як сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу), який просить стягнути позивач, не має можливості через скрутне матеріальне становище. При цьому, зазначає, що рішенням суду від 12.08.2024 року шлюб між сторонами було розірвано. До звернення позивача до суду з вказаним позовом відповідач надавала матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку. Вона бажає спілкуватись з дітьми, допомагати їм тощо. Позивачем не надано доказів, що відповідач не надавала матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку, тому просить призначити стягнення аліментів з часу звернення позивача до суду з вказаним позовом. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.02.2025 року було, за клопотанням позивача, витребувано докази з Луцької державної податкової інспекції ГУ ДПС у Волинській області щодо отримання доходів фізичною особою [PERSON] від оренди квартири [ADDRESS] з 20.07.2024 року по даний час. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали із вказаних підстав. Просили суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач та її представник позовні вимоги визнали частково із підстав вказаних у відзиві до позовної заяви. Просили позовну заяву задовольнити частково. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснив, що починаючи з липня 2024 року по даний час відповідач [PERSON] на утримання їх спільних дітей надала лише 9600 гривень, що вкрай мало для утримання двох дітей, тим паче дівчат. До відповідачки в письмовій формі з вимогою про сплату аліментів на утримання дітей він не звертався, однак неодноразово говорив їй про це при зустрічі. Надати докази цього він не може, так як звертався в усній формі. Крім цього зазначив, що неодноразово писав відповідачці про її обов`язок, як поручителя, надавати кошти на оплату іпотеки, і в цих переписках, окрім іншого, зазначав і про необхідність надання відповідачем коштів на утримання їх спільних дітей, однак жодних доказів з даного приводу надати не може. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши в якості свідка позивача, дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовної заяви з огляду на наступне. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.08.2024 року було розірвано (а.с. 12-13). Згідно з копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 23.10.2010 року, яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] , [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 31.05.2013 року, яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9). Згідно інформації про осіб, які задекларували або зареєстрували своє місце проживання (перебування) в житлі від 28.11.2024 р. за №30100, витягів з реєстру територіальної громади № 2024/014387013 від 28.11.2024 року, № 2024/014228419 від 2511.2024 року, № 2024/014281887 від 26.11.2024 року, № 2024/014281757 від 26.11.2024 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 14-17). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17.12.2024 року, складеного працівниками служби у справах дітей Луцької міської ради, [PERSON] разом із дітьми [PERSON] , [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). На даний час [PERSON] за цією адресою не проживає, що не заперечується сторонами по справі. Відповідно до Довідки № 82-06-18 від 04.09.2024 року, виданої Відокремленим структурним підрозділом «Технічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету», [PERSON] працює у Відокремленому структурному підрозділі «Технічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету» на посаді викладача спецдисциплін (а.с. 19). Згідно Довідки про доходи від 18.12.2024 року, виданої Відокремленим структурним підрозділом «Технічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету», [PERSON] у період з липня 2024 року по листопад 2024 року отримав дохід у розмірі 110548,10 грн., з якого було вирахувано податок з доходу фізичних осіб у розмірі 19898,66 грн. (а.с. 20). Судом встановлено, що позивач, у відповідності до договору іпотеки від 21.05.2021 року, сплачує кредит у розмірі 7500,00 грн. щомісяця (а.с. 21-27). Відповідач, на момент розгляду справи судом, проживає за адресою: [ADDRESS] , яку винаймає у [PERSON] , що підтверджується наданою копією договору найму (оренди) квартири від 20.07.2024 року, листом, підписаним [PERSON] від 20.02.2025 року (а.с. 75-80, 137). Більш того, сам факт проживання відповідачки за даної адресою не заперечувався і самим позивачем. Згідно відповіді ГУ ДПС у Волинській області від 06.03.2025 року відомості щодо отримання доходів фізичною особою [PERSON] від оренди квартири [ADDRESS] з 20.07.2024 року по січень 2025 року відсутні (а.с. 149). Відповідно до Довідки про доходи № 21 від 24.01.2025 року, виданої КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» [PERSON] в КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» на посаді сестра медична операційна, та у період з липня 2024 року по грудень 2024 року отримала доходу у розмірі 162216,83 грн, з яких було утримано: військового збору у розмірі 3748, 74 грн., податку з доходу фізичних осіб у розмірі 29199,02 грн. (а.с. 90). При визначенні розміру аліментів на дітей, суд виходить з наступного. Так, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу\~України щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~N\~789-XII\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст.\~51\~Конституції України передбачено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 2 ст.\~141\~СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№3\~від 15.05.2006\~року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Проаналізувавши норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дітей у заявленій позивачем частці, а саме у розмірі 1/3 від її доходу і такий розмірі аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку. Так, відповідно до наданої відповідачем довідки про доходи, остання в середньому в місяць отримує заробітної плати 21544,86 грн. (після відрахування податків) та після сплати аліментів у неї залишиться на проживання 14363,24 грн., що на 6363,24 грн. більше від мінімальної заробітної плати, яка з 01.01.2025 року становить 8000.00 грн. На переконання суду, 14363,24 грн. в місяць цілком достатньо для проживання одній людину. Посилання відповідачки, як на підставу неспроможності сплати аліментів у заявленій позивачем частці, на сплату великої суми за оренду житла та комунальних послуг, судом до уваги не приймається, так як, на переконання суду, оренда квартири за ціною, яка не є мінімальною у даному регіоні, навпаки свідчить про фінансову платоспроможність останньої. Крім цього, суд не приймає до уваги твердження відповідачки про те, що на її утриманні перебуває матір [PERSON] , так як жодних доказів цього суду не надано. Перебування матері відповідачки на пенсії та отримання нею невеликих доходів само по собі не свідчить, що вона перебуває на її (відповідачки) утриманні. З цих же підстав судом не приймається до уваги й твердження позивача про перебування на його утриманні матері [PERSON] . При цьому, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей починаючи з 01.07.2024 року, мотивуючи тим, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Згідно з ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час є правом, а не обов`язком суду, і суд, виходячи із конкретних обставин справи та наявності відповідних належних доказів винних дій відповідача, може присудити аліменти за минулий час, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати. Доказів умисного ухилення відповідача від вказаного обов`язку, матеріали справи також не містять. Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем у період з 05.11.2024 року по 02.01.2025 року на карткові рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] , [PERSON] були перераховані кошти на сплату аліментів у розмірі 5000,00 грн. кожній. Крім цього, у період з 10.09.2024 року по 21.01.2025 року відповідач частково здійснила оплату за матеріали, які необхідні для навчання дітей у сумі 2120,60 грн. (а.с. 63-74). Даний факт (факт сплати аліментів і здійснення оплати за матеріали, які необхідні для навчання дітей) не заперечувався і самим позивачем, як при дослідженні доказів, так і при його допиті. Таким чином, за відсутності доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача у період з 01 липня 2024 року по 03.01.2025 року (день звернення до суду з позовною заявою), а також враховуючи те, що відповідачка в добровільній формі намагалася сплачувати дані аліменти, вказана вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Отже, аліменти на утримання дітей слід стягнути у відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, а саме з 03.01.2025 року (день подання позовної заяви до суду). Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1 211,20 судового збору, оскільки позивач звільнена від його сплати при зверненні до суду з вказаним позовом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial