Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивача [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 12.08.2024р.; копія державного акту серії ЯА №861755 від 17.03.2006р. на право власності на земельну ділянку земельні ділянки загальною площею 3,07 га із кадастровими номерами 5124184000:01:005:0048, 5124184000:01:003:0006, розташовані на території Плавнівської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (ділянки № [NUMBER] , [NUMBER] , масиви №№ 48, 59), виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] ; копія заповіту [PERSON] від 10.03.2000р., оформленого на ім`я сина - [PERSON] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] , діючий через свого представника, звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON] , зазначивши, що 12.08.2024р. між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю: земельних ділянок загальною площею 3,07 га із кадастровими номерами 5124184000:01:005:0048, 5124184000:01:003:0006, розташованих на території Плавнівської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (ділянки № [NUMBER] , [NUMBER] , масиви №№ [NUMBER] , [NUMBER] ), виділених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт серії ЯА №861755 від 17.03.2006р. на право власності на земельну ділянку, оформлений на ім`я [PERSON] ), за\~80\~000\~грн. 12.08.2024р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав документи на земельні ділянки (які були у нього в наявності). У майбутньому відповідач пообіцяв позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач доглядає за придбаними земельними ділянками, сплачує земельний податок, використовує земельні ділянки за цільовим призначенням. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (12.08.2024р.) він не рахувався зареєстрованим власником земельних ділянок, а фактично володів ними. Так, вищевказані земельні ділянки належали матері відповідача [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] розпорядилась належним їй майном, склала заповіт на ім`я сина [PERSON] . У передбачений законом строк [PERSON] не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, однак він спільно мешкав разом із матір`ю до її смерті, отже фактично прийняв спадщину за заповітом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідач не переоформив на свої ім`я спадкове майно, згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При зверненні до відповідних органів із питанням про засвідчення договору, оформлення документації на земельні ділянки на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, під час укладення договору про купівлю-продаж земельних ділянок, відповідач не був зареєстрованим власником майна. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж земельних ділянок, розташованих на території Плавнівської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області, виділених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, він не знав і не міг знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження нерухомості раніше, ніж він зареєстрував б право власності на них. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач [PERSON] продав, а позивач купив земельні ділянки загальною площею 3,07 га із кадастровими номерами 5124184000:01:005:0048, 5124184000:01:003:0006, розташовані на території Плавнівської сільської ради Ренійського (нині Ізмаїльського) району Одеської області (ділянки № [NUMBER] , [NUMBER] , масиви №№ 48, 59), виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - за 80 000 грн. 12.08.2024р. позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачу документи на земельні ділянки (які були у нього в наявності). Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо земельних ділянок та встановленні права на них у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачем як добросовісним набувачем.

Outcome: approved