Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт спільного її проживання зі спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , з 2015 року по день відкриття спадщини - [INFO] . В обґрунтування заяви зазначила, що [INFO] померла [PERSON] . З 2015 року заявник з [PERSON] спільно проживали однією сім`єю до часу відкриття спадщини [INFO] і вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належать померлій на праві власності. При зверненні до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Толстіхіної Н.Д. щодо здійснення права на спадкування після [PERSON] заявник отримала відмову на тій підставі, що не може підтвердити факт спільного проживання, родинних чи інших відносин з померлою. Оскільки заявник постійно проживала з [PERSON] з 2015 року до дня її смерті в [ADDRESS] , то вважала, що спадщину після її смерті прийняла, хоча вони і були зареєстровані за різними адресами. [PERSON] проживала одна, хворіла, в зв`язку з чим потребувала постійного догляду, тому заявник переїхала до неї, щоб піклуватись про неї, забезпечувала її всім необхідним, несла всі витрати, пов`язані з побутом, а коли [PERSON] померла, здійснила її поховання, оплатила вартість ритуальних послуг. Заявник в судовому засіданні заяву просила задовольнити та пояснила, що [PERSON] є батькова двоюрідня сестра, яка за станом здоров`я потребувала допомоги, тому вона почала постійно проживати разом з [PERSON] з 2015 року за її адресою: [ADDRESS] , до смерті останньої. Окрім неї, з [PERSON] більше ніхто не проживав, інших близьких родичів вона не мала. Також зазначила, що за період спільного проживання з [PERSON] між ними склалися сімейні стосунки, оскільки жили в одному будинку, вели спільний бюджет, разом несли витрати на харчування, лікування, утримання, оплачували комунальні послуги, придбавали одяг та інші речі повсякденного вжитку, займалися господарством, обробляли земельну ділянку, вирощували овочі, заготовляли сіно, так як мали в господарстві корову. [INFO] [PERSON] померла, після чого заявник здійснила її поховання за власні кошти. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав, наведених у заяві. Представник заінтересованої особи Хорошівської селищної ради в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради, зазначив що заінтересована особа не заперечує проти заявлених вимог. Заслухавши заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, враховуючи те що заінтересована особа не заперечувала проти задоволення заяви, суд прийшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Положеннями ст. ст.1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1258 ЦК України Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/6 (далі - Порядок) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 3, п. п. 2, 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідні висновки містяться у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року у справі №686/8440/16-ц. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Такі особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у жодних із таких стосунків або перебувати у декількох водночас. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в смт.Хорошів, Хорошівський район, Житомирської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Як слідує із довідки Хорошівської селищної ради №115 від 10.01.2025 року, за адресою: [ADDRESS] разом із померлою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на день її смерті та протягом шести місців після смерті проживала без реєстрації її племінниця [PERSON] , яка вела господарство та доглядала тітку з 2015 року до дня смерті. Згідно довідки Хорошівської селищної ради №119 від 10.01.2025 року, [PERSON] за власний рахунок поховала тітку [PERSON] , яка померла [INFO] та була похована на кладовищі с. Волянщина. Відповідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства від 10.01.2025 №4 складений в присутності свідка [PERSON] слідує, що за адресою[ADDRESS] проживає без реєстрації [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності від 12.05.2009 року та витягу КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №22929152 від 04.06.2009 року, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Відповідно до рішення Володарсько-Волинської селищної ради від 04.09.2015 року за №894, в смт. Володарсько-Волинський «вул. Петровського» перейменовано на «вул. Промениста». Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру №79673631 від 10.01.2025 року інформація у спадковому реєстрі щодо спадкоємців після смерті [PERSON] відсутня, що свідчить про те, що інші особи не звертались за видачею свідоцтва про прийняття спадщини цього спадкодавця. Із листа приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. від 10.01.2025 року за №6 слідує, так як [PERSON] на протязі 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] , до нотаріальної контори не було подано заяви про прийняття спадщини згідно ст. 1268 ЦК України, а також відсутні дані про реєстрацію місця проживання спадкодавця та спадкоємця, що перешкоджає факт прийняття [PERSON] прийняття спадщини, тому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутись до суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, згідно яких він з 2008 року проживав по сусідству з [PERSON] . З 2015 року він постійно бачив [PERSON] , яка проживала разом з [PERSON] в будинку, що належав останній. Крім цього, [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, обробляли земельну ділянку, заявник допомагала своїй тітці. Свідок [PERSON] під час допиту повідомила, що приблизно 45 років проживала в сусідньому з [PERSON] будинку, знайома з нею та добре її знає. [PERSON] та [PERSON] проживали з 2010 року в одному будинку, по [ADDRESS] , вели спільне господарство, обробляли город, піклувались один про одного. В с. Волянщина [PERSON] навідувалась рідко, для догляду за присадибною ділянкою. Після смерті [PERSON] заявник здійснила її поховання. Досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують викладені заявником обставини, зокрема те, що вона спільно проживала з 2015 року разом [PERSON] як одна сім`я до смерті останньої, вони мали спільний бюджет та несли спільні витрати на проживання, харчування та утримання, надавали взаємну допомогу. Між ними мали місце усталені відносини, що притаманні сім`ї, а саме: факт наявності спільного господарства, взаємних прав та обов`язків щодо витрачання коштів, побуту та взаємної турботи. З огляду на вищевикладене, враховуючи зазначені в заяві обставини та докази на їх підтвердження, відсутність заперечень проти задоволення заяви від заінтересованої особи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви, оскільки в ході судового розгляду доведено факт постійного спільного проживання з 2015 року [PERSON] , [INFO] , зі спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину, іншої можливості встановити цей факт заявник не має, у суду відсутні відомості щодо можливого порушення прав інших осіб, у зв`язку зі встановленням факту проживання [PERSON] разом з [PERSON] на момент смерті, а тому заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved