Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

ТОВ «Споживчий кредит» звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 18.06.2024 з відповідачем було укладено кредитний договір (оферти) № 18.06.2024-100001977, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 гривень строком на 124 днів. Проценти за користування кредитом становлять 1,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит та 1,47 % денної процентної ставки яка застосовується за кожен день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія за користування кредиту становить 360,00 грн. та неустойка в сумі 40,00 грн. за кожен день невиконання кожного окремого зобов`язання. В свою чергу відповідач зобов`язання за договором не виконала у зв`язку з чим, станом на 13.03.2025 в неї утворилася заборгованість в сумі 13280,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 4000,00 грн. та заборгованості по процентам в сумі 6200,00 грн., комісії 1080,00 грн. та неустойки 2000,00 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 13280,00 грн. та понесені судові витрати по справі. Ухвалою судді від 18.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно ч.8 ст.128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав. Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. За погодженням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке. 18.06.2024 з відповідачем було укладено кредитний договір (оферти) № 18.06.2024-100001977, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 гривень строком на 124 днів. Проценти за користування кредитом становлять 1,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит та 1,47 % денної процентної ставки яка застосовується за кожен день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія за користування кредиту становить 360,00 грн. та неустойка в сумі 40,00 грн. за кожен день невиконання кожного окремого зобов`язання. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Договір кредиту містить персональні дані відповідача, зокрема, її прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, паспортні дані, номер картки платника податків, номер банківської картки, на яку перераховуватимуться грошові кошти, а також адресу, номер телефону та адресу електронної пошти відповідача. Відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту не виконав, порушивши вимоги кредитного договору. З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що станом на 13.03.2025 у відповідача утворилася заборгованість в сумі 13280,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 4000,00 грн. та заборгованості по процентам в сумі 6200,00 грн., комісії 1080,00 грн. та неустойки 2000,00 грн. Здійснений позивачем розрахунок заборгованості та визначений розмір заборгованості відповідач не заперечив та не спростував. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з відповідача в користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом, проценти та неустойку. Крім цього, безпідставними є позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 1080,00 грн., оскільки відповідно до умов кредитного договору позичальнику кредит надавався на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін у даній частині визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями частини п`ятої статті\~11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16 та постанові Верховного Суду від 24.10.2018 по справі № 276/4216/16-ц, відповідно до яких, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У зв`язку з вищевказаним позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 1080,00 грн. не підлягають задоволенню. З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з\~ [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитом в загальному розмірі 12200,00 грн. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 13280,00,00 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 12200,00 грн, що становить 91,87 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2225,46 грн.

Outcome: partial