Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач, через свого представника звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №596184 від 04.02.2023 року у розмірі 124 164,80 гривень, суму судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду у сумі 2 422, 40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 04.02.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕЛФІ КРЕДИТ" (далі - Товариство) та [PERSON] було укладено електронний кредитний договір №596184 (далі Договір), відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на суму -14 200,00 грн., та відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним в порядку та строки визначені договором. Товариство виконало умови договору повністю та надало кредит відповідачу, однак у зв`язку з неналежним виконанням останнім своїх зобов`язань за договором, у нього виникла заборгованість у розмірі 124 164,80 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 200,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 109 964,80 грн. 01.02.2024 року між ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" було укладено Договір факторингу №01022024-1, відповідно до умов якого позивач отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ", включно і до [PERSON] за договором №596184 від 04.02.2023 року. Враховуючи вище вказане, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано сторонам час для надання заяв по суті. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що долучений до справи договір №596184 про надання споживчого кредиту по продукту NewShort не містить електронного підпису, або будь-яких даних які б свідчили про волевиявлення прийняття умов договору відповідачем. Крім того, у 4 розділі паспорту споживчого кредиту вказано, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, також у паспорті вказано, що інформація зазначена у ньому є актуальною до 04.02.2024 року, а саме до дати кредитування, паспорт не містить інформації про номер кредитного договору, тобто у ньому значиться узагальнена інформація про умови кредитування, тому він не є підтвердженням ознайомлення відповідача з конкретною відсотковою ставкою по кредиту та укладанням відповідачем кредитного договору. Представник вказує також на те, що в матеріалах справи відсутні докази які б свідчили про перерахування відповідачу кредитних коштів. Наданий позивачем на підтвердження перерахування коштів лист ТОВ "Пейтек" від 30.10.2024 року не може свідчити про отримання [PERSON] коштів, оскільки з даного листа неможливо встановити чи належить картка на яку було перераховано кошти саме відповідачу. Також представник звертає увагу на те, що здійснений первинним кредитором розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ". Крім того, представником відповідача заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Враховуючи викладене представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 4 000, 00 гривень, докази про понесення яких будуть надані суду протягом 5 днів після ухвалення рішення. Представником позивача було надано відповідь на відзив в обгрунтування якого вказано, що на підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитом було надано повідомлення про успішне перерахування коштів, згідно якого кошти у сумі 14 200 грн були перераховані на платіжну картку клієнта № [NUMBER] . Також представник вказує, що розрахунок заборгованості, доданий до позову, містить всі необхідні відомості для того, аби ідентифікувати його як такий, що підтверджує суму боргу саме по даному кредитному договору. Відсутність виписки з особового рахунку відповідача не свідчить про відсутність у нього заборгованості, оскільки кредитні кошти надавалися ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача, а отже Товариство не має доступу до таких рахунків. Аргументи відповідача стосовно того, що інформація зазначена у паспорті споживчого кредиту втратила чинність на момент укладення кредитного договору є безпідставною, оскільки вона є актуальною до 04.02.2023 року. На думку представника позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн є пропорційними вартості роботи фахівця та обсягу наданих робіт. Беручи до уваги викладене, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 19.02.2025 року було задоволено клопотання позивача та витребувано докази з АТ КБ "ПРИВАТБАНК". На виконання вищевказаної ухвали з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надійшла інформація, що на ім`я [PERSON] в Банку емітовано картку № [NUMBER] на яку 04.02.2023 року здійснено переказ коштів на суму 14 200,00 грн, інформація про платника відсутня. Дослідивши матеріали справи та заяви по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.02.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕЛФІ КРЕДИТ" (далі - Товариство) та [PERSON] було укладено електронний кредитний договір №596184 (далі Договір), відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на суму -14 200,00 грн. на строк 308 днів, зі стандартною процентною ставкою 2,2 % в день (а.с.19-28). Також відповідачем було підписано графік платежів, а саме додаток №1 до договору (а.с.27). У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за договором, згідно розрахунку заборгованості (а.с.32-38) у нього виникла заборгованість у розмірі 124 164,80 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 200,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 109 964,80 грн. 01.02.2024 року між ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" було укладено Договір факторингу №01022024-1, відповідно до умов якого позивач отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ", включно і до [PERSON] за договором №596184 від 04.02.2023 року (а.с.42-49). 06.12.2024 року позивачем було надіслано відповідачу досудову вимогу про необхідність усунення порушення виконання зобов`язання, однак у встановлений строк заборгованість відповідачем погашена не була (а.с.50-52). У зв"язку з вище вказаним, ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" звернулося до суду з даним позовом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію`пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Проте, як вбачається з копії кредитного договору він не містить електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором. Таким чином, доводи представника відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом даної справи знайшли своє підтвердження. З паспорту споживчого кредиту вбачається, що інформація зазначена у ньому є актуальною до 04.02.2023 (включно), однак суд не бере його до уваги, оскільки зі змісту цього паспорту вбачається, що наведені обчислення є репрезентативними, та умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від багатьох факторів. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Крім того, позивач, на підтвердження виконання ним зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором відповідачу, надає лист ТОВ "ПЕЙТЕК" від 30.10.2024 року, у якому вказано, що між останнім та ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" було укладено договір про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 03.05.2022 року. Також зазначено, що ТОВ "ПЕЙТЕК" було перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" 04.02.2023 року 11:45:11 на суму 14 200,00 грн на картку [NUMBER] (а.с.39). Однак, даний лист не може бути підтвердженням переказу коштів відповідачу, оскільки позивачем не додано доказів наявності договору між ТОВ "ПЕЙТЕК" та ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" про організацію переказу грошових коштів. Також у даному листі не вказано в межах якого договору було здійснено переказ, на чиє ім`я здійснювався переказ. Також на підтвердження наявності заборгованості та її розміру позивач надав розрахунок заборгованості (а.с.32-38). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Нормами Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року № 75(далі Положення № 75) встановлено основні вимоги щодо бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю, щодо змісту та форми первинних документів під час здійснення операційної діяльності в банках України. Відповідно до пунктів 59, 61 та 62 Положення № 75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях регістри, зокрема, особові рахунки та виписки з них, які повинні містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Із змісту наведених норм вбачається, що рух операцій по особовому рахунку має підтверджуватись випискою по особовому рахунку, яка має містити визначений перелік обов`язкових реквізитів. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20. Проте такої виписки позивачем до суду не надано. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. За змістом ч.ч.1-2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Зважаючи на відмову у задоволенні позову, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача. Питання щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у розмірі 4 000,00 грн. вирішуватися не буде, оскільки представник відповідача зазначила, що докази понесення судових витрат, будуть надані суду протягом 5 днів після ухвалення рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed