Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 13 вересня 2023 року звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , та просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь відповідача [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2012, справа № 1516/3554/2012, з частини усіх видів його доходів щомісячно на 1/6 частину усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підставою тому зазначив те, що позивач перебував у шлюбі з відповідачем до 17 лютого 2012 року. Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2012, справа № 1516/3554/2012, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Зазначив, що відповідно до довідки про доходи з нього стягуються аліменти в значно більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Крім того, позивач з 2018 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого у нього народилася донька [PERSON] , [INFO] . Даний шлюб також було розірвано та з нього стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі 1/5 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, у зв`язку з чим матеріальне становище [PERSON] погіршилося. Разом з тим, зазначає, що на його утриманні перебуває його матір - [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом 3 групи, яка є самотньою і єдиним джерелом її доходу є її пенсія 2760,00 грн. щомісячно, а він витрачає кошти на ліки, продукти, комунальні платежі. Тому позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою про зменшення розміру аліментів. Позивач у судове засідання не з`явився, проте його представник - адвокат Богославський В.А. надав заяву в якій на позовних вимогах наполягав, та просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про судове засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). На підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2012, справа № 1516/3554/2012, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Крім того, позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23 червня 2018 року та є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Відповідно до копії рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2023 року, справа № 333/3688/23, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частини з усіх його доходів (заробітку) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. [PERSON] працює в [INFO] , та за період з січня 2023 року по серпень 2023 рік отримав сукупний дохід в розмірі 217 417,32 грн., що підтверджується довідкою про доходи (а.с. 6). Матір позивача - [PERSON] , [INFO] є інвалідом 3 групи загального захворювання довічно, та отримує пенсію за віком, яка в липні 2023 року складала - 2760,00 грн. (а.с. 13-14). Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідну правову позицію, висловив і Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року в справі №565/2071/19. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли змінився сімейний стан та погіршилося його матеріальне становище чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Тобто з аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі с. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач вказав, що у зв`язку з усиновленням доньки в другому шлюбі та стягнення аліментів на її утримання в нього змінився матеріальний стан, що є підставою для зменшення розміру аліментів відповідно до положень статті 192 СК України. З урахуванням викладеного позивач просив суд змінити розмір аліментів, що стягуються з нього відповідачу на утримання дитини - з 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак вказані обставини не є підставою для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів. Так у матеріалах справи відсутні докази про погіршення матеріального стану позивача та не вбачається, що позивач змінив місце роботи чи його заробітна плата зменшилась, а зміна його сімейного стану наявність другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Також слід зауважити, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще дитину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямоване на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем сина [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини та певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. Доводи позивача, що на його утриманні перебуває його матір, яка є пенсіонером та інвалідом 3 групи, потребує його допомоги та перебуває на його утриманні, у зв`язку з чим його матеріальне становище погіршилося, не підтверджено жодними допустимими доказами. Інших підстав для зменшення розміру аліментів позивач не зазначив та доказів щодо цього не надав. Отже судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, визначених ст.192 СК України, які є підставою для зменшення розміру аліментів. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів щодо цього позивачем не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). З огляду на викладене, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням відмови в задоволенні позову залишає їх за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed