Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами надання споживчого кредиту №014/0920/82/0216170 від 03.04.2017 та №014/0920/82/0239088 від 18.09.2017 в сумі 29922,69 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.04.2017 між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено договір надання споживчого кредиту №014/0920/82/0216170, відповідно до умов якого, кредитодавець надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до положень договору: сума кредиту (загальний розмір) складає: 11091,39 грн, строк кредиту становить 72 місяці, процентна ставка становить 39,9 % річних. Окрім цього, 18.09.2017 між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено договір надання споживчого кредиту №014/0920/82/0239088, відповідно до умов якого, кредитодавець надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до положень договору: сума кредиту (загальний розмір) складає: 16637,09 грн, строк кредиту становить 24 місяці, процентна ставка становить 49,9 % річних. АТ «Райффайзен Банк» свої зобов`язання за договорами про надання споживчого кредиту виконало належним чином, перерахувавши грошові кошти відповідачу. У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунків заборгованості, становить 29922,69 грн. 30.11.2021 було укладено договір №114/2-47 відповідно до якого АТ «Райффайзен\~Банк» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0920/82/0216170. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0920/82/0216170. Таким чином, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до відповідача за договором №014/0920/82/0216170. 20.09.2019 було укладено договір №114\\2-19-F відповідно до якого АТ «Райффайзен\~Банк» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0920/82/0239088. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0920/82/0239088. Таким чином, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до відповідача за договором №014/0920/82/0239088. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з позичальника за договором №014/0920/82/0216170 від 03.04.2017 відповідно до розрахунку заборгованості становить 23027,50 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 9685,46 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 8588,18 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 4753,86 грн. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з позичальника за договором №014/0920/82/0239088 від 18.09.2017 відповідно до розрахунку заборгованості становить 6895,19 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1777,86 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 2941,88 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами - 2175,45 грн. З врахуванням вищенаведеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 29922,69грн, судові витрати, які поніс позивач у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи, які складаються із судового збору в сумі 2422,40 грн за подання даного позову та витрат на правову допомогу у розмірі 9000 грн. Позовна заява містить клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутності, а також він не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за її відсутності від відповідача також не надходило. Згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд на підставі ст.\~280\~ЦПК України проводив заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у\~справі доказів\~у їх\~сукупності,\~суд приходить\~до наступного\~висновку. Судом встановлено, що 03.04.2017 між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено Договір №014/0920/82/0216170, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 11091,39 грн відповідно до умов передбачених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 03.04.2023 та сплатити проценти за користування кредитними коштами (а.с. 15-17, 24-25, 29-30). Строк кредиту\~72 місяці з 03 квітня 2017 року по 03 квітня 2023 року. Процентна ставка за користування кредитом становить\~39,9% річних. Згідно графіку платежів, який є додатком до договору № 014/0920/82/0216170, поверненню на рахунок кредитодавця підлягає сума у розмірі 29394,89 грн, з яких сума кредиту\~11091,39 грн, проценти за користування кредитом\~18303,50 грн. Банк належним чином виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку та розмірі передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується виписками по рахунку за період з 03 квітня 2017 року по 30 листопада 2021 року (а.с. 30-42). Додатковою угодою № 014/380805/82/866380 від 22 червня 2020 року до договору № 014/0920/82/0216170 датою остаточного погашення кредиту визначено 03 квітня 2024 року (а.с. 26). На дату застосування змін фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті кредиту становить 9085,71 грн (а.с. 27). У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 листопада 2021 року становила 13975,05 грн, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 9685,46 грн; заборгованість за відсотками станом на 30.11.2021 4289,59 грн (а.с. 56-57). Окрім цього, 18.09.2017 між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено Договір №014/0920/82/0239088, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 16637,09 грн відповідно до умов передбачених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 18.09.2019 та сплатити проценти за користування кредитними коштами (а.с. 18-23). Строк кредиту\~24 місяці з 18 вересня 2017 року по 18 вересня 2019 року. Процентна ставка за користування кредитом: з 18 вересня 2017 року по 18 жовтня 2017 року\~17,70% річних, з 19 жовтня 2017 року\~49,9% річних. Згідно графіку платежів, який є додатком до договору № 014/0920/82/0239088, поверненню на рахунок кредитодавця підлягає сума у розмірі 42692,68 грн, з яких сума кредиту\~16637,06 грн, проценти за користування кредитом\~26055,62 грн. Банк належним чином виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку та розмірі передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується виписками по рахунку за період з 03 квітня 2017 року по 30 листопада 2021 року (а.с. 30-42). У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 12 грудня 2019 року становила 4160,82 грн, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 1777,86 грн; заборгованість за відсотками станом на 12.12.2019 207,51 грн; заборгованість за пенею 2175, 45 грн (а.с. 42-43). Також судом встановлено, що 30.11.2021 було укладено договір №114/2-47 відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0920/82/0216170 (а.с. 65-70). В свою чергу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за період з 30.11.2021 по 10.01.2023 нарахувало відсотки за договором №014/0920/82/0216170 в сумі 4298,59 грн, таким чином сума боргу за договором №014/0920/82/0216170, станом на 30 листопада 2021 року стала 18273,64 грн, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 9685,46 грн; заборгованість за відсотками станом на 10.01.2023 8588,18 грн (а.с. 58). 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0920/82/0216170 (а.с. 71-78). Таким чином, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до відповідача за договором №014/0920/82/0216170. В свою чергу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за період з 10.01.2023 по 02.04.2024 нарахувало відсотки за договором №014/0920/82/0216170 в сумі 4753,86 грн, таким чином сума боргу за договором №014/0920/82/0216170, станом на 14 лютого 2025 року стала 18273,64 грн, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 9685,46 грн; заборгованість за відсотками станом на 14.02.2025 13342,04 грн (а.с. 59). Окрім цього, 20.09.2019 було укладено договір №114\\2-19-F відповідно до якого АТ «Райффайзен\~Банк» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0920/82/0239088 (а.с. 60-64). ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за період з 12.12.2019 по 10.01.2023 нарахувало відсотки за договором №014/0920/82/0239088 в сумі 2734,37 грн, таким чином сума боргу за договором №014/0920/82/0239088, станом на 30 листопада 2021 року стала 6895,19 грн, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 1777,86 грн; заборгованість за відсотками станом на 10.01.2023 2941,88 грн; заборгованість за пенею 2175,45 грн (а.с. 58). 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0920/82/0239088 (а.с. 71-78). Таким чином, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до відповідача за договором №014/0920/82/0239088. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.\~512\~ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно вимог ч. 1 ст. 513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514\~ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст.\~517\~ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно ч. 1\~ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Статтею 627\~ЦК\~України передбачено, що відповідно до ст.\~6\~цього\~Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Статтею 1050\~ЦК\~України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Щодо розміру заборгованості за договором №014/0920/82/0216170 від 03 квітня 2017 року, суд дійшов висновку, що умови вказаного договору про сплату відсотків за користування кредитом є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки пункти договорів про розміри відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін та не суперечать чинному законодавству. Досліджені судом розрахунки заборгованості за договором №014/0920/82/0216170 від 03 квітня 2017 року суд вважає вірними, а тому сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача складає 18273,64 грн, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 9685,46 грн; заборгованість за відсотками станом на 14.02.2025 13342,04 грн (а.с. 56-59). Відносно розрахунків заборгованості за договором №014/0920/82/0239088 від 18 вересня 2017 року, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~ Стосовно стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає таке. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти сплачуються щомісяця до дня повернення позики. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування частини першої статті\~1050\~та статті\~625 ЦК України\~у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 зазначила, що припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року по справі № 910/17048/17, щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Сторони погодили такі умови кредитування за договором №014/0920/82/0239088 від 18 вересня 2017 року: сума кредиту - 16637,09 грн, строк кредитування - 24 місяці (з 18 вересня 2017 року по 18 вересня 2019 року), зі сплатою відсотків за користуванням кредитом з 18 вересня 2017 року по 18 жовтня 2017 року\~17,70% річних на залишок заборгованості, а з 19 жовтня 2017 року\~49,9% річних на залишок заборгованості. Отже, по справі встановлено, що за умовами укладеного договору кредит надавався відповідачу строком на 24 місяці з кінцевим строком повернення коштів та сплати процентів за позикою - 18 вересня 2019 року, а отже після спливу цього строку позикодавець не вправі нараховувати передбачені договором проценти. Таким чином, суд приходить до висновку, що за договором №014/0920/82/0239088 від 18\~вересня 2017\~року,на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами в межах погодженого строку кредитування, а саме з 18 вересня 2017 року по 18 вересня 2019 року. Водночас, з долучених до матеріалів справи розрахунків заборгованості встановлено, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося з 18 вересня 2019 року по 10 січня 2023 року за ставкою 49,9 % річних, тобто, поза межами погодженого строку кредитування, на загальну суму 2941,88 грн (207,51 грн нараховані за період з 18.10.2019 по 12.12.2019 + 2734,37 грн нараховані з 12.12.2019 по 09.01.2023 = 2941,88 грн). Доказів на підтвердження продовження строку кредитування за договором до матеріалів справи не долученого, іншого графіку погашення заборгованості за договором також не надано. З наданих розрахунків вбачається, що [PERSON] повністю погашена заборгованість за відсотками станом на 23 вересня 2019 року (а.с. 42-43). Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором №014/0920/82/0239088 від 18 вересня 2017 року, яка складається тіла кредиту 1777,86 грн. Також з [PERSON] підлягає стягненню пеня у сумі 2445,11 грн, що нарахована на підставі пункту 10.3 договору №014/0920/82/0239088 від 18\~вересня 2017\~року,у зв`язку із простроченням виконання зобов`язань за договором. Розрахунок заборгованості за пенею проведено відповідно до умов договору. Статтею 12 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами, вживає заходів для виконання ними їх обов`язків. Відповідно до\~статті 13 ЦПК України\~збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із\~статтею 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~статті 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами першої, шостої, сьомої\~статті 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли часткове підтвердження під час судового розгляду справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так, розмір заборгованості, що підлягає стягненню з [PERSON] за договором №014/0920/82/0216170 від 03.04.2017 становить 23027,50 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 9685,46 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 8588,18 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 4753,86 грн. Розмір заборгованості, що підлягає стягненню з [PERSON] за договором №014/0920/82/0239088 від 18.09.2017 становить 3953,31 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1777,86 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами - 2175,45 грн. Підсумовуючи вищевикладене, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 26980,81 грн. З приводу стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Оцінюючи обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд враховує, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Суд виходить із диспозиції ч. 1\~ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України, позивачем до позову додано: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги №38 від 01.01.2025 до договору №01-07/2024 від 01.07.2024 року, згідно з якою ціна з надання усної консультації 3000 гривень (2 години вартістю по 1500 гривень), ціна складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 6000 гривень (2 годин по 3000 гривень); витяг з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 9000 гривень; платіжну інструкцію №0497200003 від 13 лютого 2025 року (а.с. 10-14). Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009у\~справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо. Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59\~Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. За змістом положень статті 30\~Закону України\~"Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність"\~від 05\~липня 2012\~року №\~5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial