Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Ковальов В.М. звернулась до суду з позовом до відповідача ТОВ «Лінеура Україна» про визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позову посилається на те, що у 2023 році з огляду на тяжкий фінансовий стан та необхідність тимчасово орендувати житло, оскільки її будинок фактично зруйнований внаслідок бойових дій на території м. Ірпінь, вона була змушена на вкрай невигідних умовах отримати кредит у ТОВ «Лінеура Україна». Так, 07.08.2023 року дистанційно через сайт «www.credit7.ua» було укладено на встановлених відповідачем умовах Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3880495. За цим договором, їй було надано кредит в розмірі 24 500,00 грн. під 30 341,06% річних (п.1.5.1, договору) строком на один рік. Тобто отримуючи кредит у розмірі 24 500,00 грн. вона повинна повернути 200 900,00 грн. Через деякий час, вона почала отримувати дзвінки від третіх осіб, зокрема від ТОВ «Укрглобал-Фінанс», про необхідність погашення кредитної заборгованості, а тому була змушена звернутись за професійною правничою допомогою. Її представником було виявлено, що Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3880495 від 07.08.2023 містить ознаки недійсного договору (є оспорюваним договором) з огляду на те, що містить факсиміле. Будь-якої згоди на використання аналогу підпису з використанням факсимільного відтвореного підпису зі сторони ТОВ «Лінеура Україна» вона не надавала. Тобто договір суперечить ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ч. 3 ст. 207 ЦК України. З огляду на викладене, просить суд визнати недійсним Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3880495 від 07.08.2023, укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Ухвалою суду від 11.10.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 41). 30.10.2024 року від представника відповідача ТОВ «Лінеура Україна» Герасимчука І.А. надійшов відзив на позов, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на те, що між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачкою 07.08.2023 укладено Договір №3880495 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Перед укладенням кредитного договору Товариство шляхом розміщення на власному офіційному інтернет - сайті за посиланням: https://credit7.ua/ надає клієнту доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де міститься інформація про перелік, умови та порядок надання фінансових послуг, оприлюднено Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна» та примірні кредитні договори, які укладає Товариство за вибором клієнтів. Також міститься інформація про процентні ставки, про максимальний строк кредиту, максимальну суму кредиту тощо. За таких обставин, позивачці надана повна інформація, щодо укладення Договору. Основні умови кредитування, розмір процентної ставки, інформація щодо орієнтовної процентної ставки та вартості кредиту також містяться в паспорті споживчого кредиту, який позивачка підписала шляхом використанням - одноразового ідентифікатора, що отриманий нею на фінансовий телефонний номер, зазначений у анкеті клієнта [NUMBER], 07.08.2023 о 15 годині 18 хвилині 48 секунд перед укладенням Договору. Підписання Договору відбулося 10.11.2021 об 20 годині 21 хвилині 49 секунді, одноразовим ідентифікатором «В482». Інформація про прізвище, ім`я та по батькові позивача, який підписав Договір, місце проживання, ідентифікаційний номер, паспортні дані, відомості про дату та час підписання Договору згенеровано в момент підписання Договору містяться в розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» та у відповідному розділі Додатку №1 до Договору. Отже, оскільки Договір підписаний позивачем, шляхом застосування електронного підпису Одноразовим ідентифікатором, він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». За таких обставин необґрунтованими є твердження позивача про те, що Договір не був підписаний за допомогою Одноразового ідентифікатора та відповідно відсутні підстави вважати його недійсним (а.с. 47-148). Ухвалою суду від 13.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі (а.с. 169). У судовому засіданні, яке було призначене на 07.04.2025 року представник позивачки [PERSON] адвокат Ковальов В.М. підтримав позов з підстав викладених у ньому та просив суд його задовольнити. В подальшому надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі та участі позивачки. У судовому засіданні, яке було призначене на 07.04.2025 року представник відповідача ТОВ «Лінеура Україна» Герасимчук І.А. заперечував проти задоволення позову, з огляду на його необґрунтованість, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В подальшому надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 07.08.2023 року позивачка [PERSON] звернулась до ТОВ «Лінеура Україна» з метою отримання грошових коштів у кредит. 07.08.2023 року позивачка [PERSON] підписала Анкету-опитувальник клієнта-фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІКС ТОВ «Лінеура Україна») (а.с. 31-32). 07.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір №108046 про надання коштів на умовах фінансового кредиту (а.с. 10-28). У відповідності до п. 1.2 Договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 24 500,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів (п. 1.3. Договору). Стандартна процента ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту. Знижена процентна ставка становить 0,70% в день та застосовується на таких умовах. Відповідно до п. 1.5., 1.6 Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 30 341,06% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 11 072,81% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 200 900,00 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 191 345,00 грн. Укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або Мобільний додаток «Сredit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІТС Товариства (п. 1.1. Договору). Перед укладенням цього Договору Товариством була здійснена електронна ідентифікація Клієнта для входу в Особистий кабінет, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та з метою надання фінансових послуг Клієнту Товариством залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги було використано один (або декілька) із зазначених способів ідентифікації та верифікації Клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення фінансового моніторингу: - отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; - отримання копії ідентифікаційного документа та довідки про присвоєння РНОКПП (якщо немає необхідної інформації в ідентифікаційному документі), засвідченої КЕП власника ідентифікаційного документа; - отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій (за умови, що джерелом таких даних є банк) та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється, oдноразового ідентифікатора (otp-пароля), надісланого установою на такий фінансовий номер телефону, та фотофіксації особи із використанням методу розпізнавання реальності особи та особи з власним ідентифікаційним документом, а саме сторінки/сторони, що містить фото власника, з подальшим накладенням КЕП уповноваженим працівником Товариства та кваліфікованої електронної позначки часу на отриманий електронний документ, що містить фото; - використання інструменту покладання шляхом отримання інформації від третьої особи - суб`єкта первинного фінансового моніторингу про ідентифікацію, верифікацію клієнтів (п. 1.13 Договору). У відповідності до п. 9.3. Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами з урахуванням особливості його підписання відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та нормативних актів Національного банку України. Порядок укладення Договору, передбачений розділом 9.7. Договору. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Клієнта на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. На підписаний сторонами Договір уповноваженим працівником Товариства накладається кваліфікована електронна печатка Товариства з кваліфікованою електронною позначкою часу. Будь-яких автентичних (рукописних) підписів у цьому документі не міститься. Аналогічні форма завірення та записи містяться й у документі під назвою: "Графік платежів" (додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3880495 від 07.08.2023 року) (а.с. 29). У Паспорті споживчого кредиту вказано прізвище, ім`я та по-батькові, адреса реєстрації позивачки та її контактний номер телефону, а також зазначено, що паспорт підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А760 від 07.08.2023 року о 15:18:48 (а.с. 93-97). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Тобто, для застосування факсимільного підпису для оформлення правочинів, необхідна письмова згода сторін, яка може виражатись, зокрема, в укладеній між сторонами письмовій угоді, в якій погоджується використання факсиміле і зразки справжнього та факсимільного підписів посадових осіб або представників сторін договору чи іншого документу. Саме таким способом закріплюється юридична сила факсиміле як особистого підпису і засвідчені ним документи вважатимуться укладеними відповідно до вимог законодавства. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верхового суду від 11.09.2019 року у справі № 522/11532/15-ц. Як зазначено у ч. 1 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно вимог ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні і оспорювані. Нікчемні - ті, недійсність яких прямо встановлена законом (ч. 1 ст.219, ч. 1 ст.220, ч. 1 ст.224 ЦК України). Оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст.222, ч. 2 ст.223, ч. 1 ст.225 ЦК України). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 100 ЦПК України, учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних. Пунктом 20 цієї частини передбачено, що ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи. Частиною 1 ст. 14 цього Закону визначено, що електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України. Особливі вимоги відповідно до цього Закону пред`являються до кваліфікованої електронної довірчої послуги. Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Порядок засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №680. Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що надання послуги фіксування часу включає: реєстрацію звернень, на підставі яких формується електронна позначка часу; формування електронної позначки часу за допомогою особистого ключа центру сертифікації; передачу користувачеві послуги фіксування часу сформованої електронної позначки часу; реєстрацію та збереження електронної позначки часу, переданої користувачеві послуги фіксування часу. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Статтею 11 цього Закону визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону визначено форми підписання електронного правочину: електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З укладеного між сторонами кредитного договору вбачається, що вони підписані сторонами, які досягли всіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні до суду з позовом на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Зі змісту Кредитного договору № 3880495 від 07.08.2023 року вбачається, що в ньому зазначено про факсимільне відтворення підпису уповноваженої на підписання договору особи, та відтиску печатки банку (п. 9.7.1. та 9.11.1.1. Договору). Договір підписується клієнтом електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому Договорі (п. 9.7.1. Договору). Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Заперечень проти цього позивачка [PERSON] не висловила, підписавши оспорюваний договір без зауважень. Доказів звернення [PERSON] до ТОВ «Лінеура Україна» для роз`яснення певних пунктів Договору, не надано. Крім того, представник відповідача ТОВ «Лінеура Україна» не заперечував, що позивачка [PERSON] при укладенні договору не пред`являла будь-яких вимог в частині надання додаткової, незрозумілої їй інформації, якщо таке нерозуміння мало місце, вся інформація про розмір грошових зборів і витрат та комісій, способу укладення договору, була зазначена в договорі, з якою позивачка погодилась, підписавши договір. Крім того, припускаючи невідповідність підпису представника відповідача ТОВ «Лінеура Україна», в наданих при зверненні до суду документах, будь-яких доказів того, що вони не належать відповідачу, позивачка суду не надала. Допускаючи такі припущення, позивачка, в той же час, ставить питання про визнання його недійсним з інших підстав, таким чином визнаючи як сам факт його укладення, так і підписання відповідачем. Так, суд звертає увагу, що позивачкою не оспорюється факт отримання нею кредитних коштів в сумі 24 500,00 грн. за наслідками укладеного 07.08.2023 року між нею та ТОВ «Лінеура Україна» про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3880495. Крім того, вказані обставини знаходять своє підтвердження у довідці ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3299-2604 від 26.04.2024 року (а.с. 121). Відтак, знаходить своє підтвердження обставина того, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3880495 від 07.08.2023 року був укладений за взаємною згодою сторін та в подальшому виконувався сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що укладення оспорюваного договору мало місце з порушенням умов законодавства, позивачка при зверненні до суду не надала. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що підписання ТОВ «Лінеура Україна» шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, та що, зокрема, було погоджено сторонами договору в його п. 9.7.1. та 9.11.1.1., не є підставою для визнання такого договору недійсним. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 березня 2019 року, прийнятій у справі №143/228/17, провадження №61-31586св18, в якій виснував таке: «Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Виходячи зі змісту вказаних норм письмова згода сторін на використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису є лише формою підтвердження відповідного факсимільного відтворення підпису його власноручному аналогу. Відсутність такої письмової угоди у випадку вчинення дій з виконання договору, підписаного факсиміле, не може бути умовою недійсності вчиненого та виконуваного правочину. Установивши, що договір оренди землі укладений за взаємною згодою сторін та в подальшому протягом п`яти років виконувався сторонами, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що підписання договору директором ФГ «Ліщинецьке об`єднання» за допомогою факсимільного відтворення його підпису не є підставою для визнання його недійсним. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанції при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини, а ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом, переоцінка цих доказів відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень касаційного суду». З урахування наведеного вище та аналізуючи наявні у справі докази, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed