Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Відповідачка уточнені позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Позивачка на задоволенні уточненого позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження позивачки; копія свідоцтва про народження відповідачки; виписка з погосподарської книги №5 (с.Долинське) Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 09.07.2024р. про належність домоволодіння [PERSON] ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 23.10.2024р.; копія архівного витягу від 23.08.2024р. №П-191 з рішення 15-ої сесії ХХІ скликання Долинської сільської ради народних депутатів від 23.09.1993р. «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства за межами населеного пункту с.Долинське Ренійського району» щодо земельної ділянки площею 0,20 га, розташованої за межами с.Долинське Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області, виділеної для ведення особистого підсобного господарства; копія довідки старости Долинського старостинського округу Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 02.10.2024р. про склад сім`ї [PERSON] на день її смерті; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.10.2024р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія архівної виписки з акту про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 11.04.2025р. (спадкова справа не заводилась); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 11.04.2025р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є донькою [PERSON] , відповідачка приходиться онукою померлій. За життя [PERSON] належало наступне майно : -житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] - на підставі виписки з погосподарської книги №5 (с.Долинське) Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 09.07.2024р. про належність домоволодіння; -земельна ділянка площею 0,20 га, розташована за межами с.Долинське Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області, виділена для ведення особистого підсобного господарства - на підставі рішення 15-ої сесії ХХІ скликання Долинської сільської ради народних депутатів від 23.09.1993р. «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства за межами населеного пункту с.Долинське Ренійського району». На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіт не склала, [INFO] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно ( житловий будинок та земельну ділянку). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були її доньки - [PERSON] та [PERSON] , яка [INFO] померла. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини доньки померлої - позивачка та її нині вже померла сестра - [PERSON] (спадкоємці першої черги за законом) із заявами до нотаріальної контори не звернулись. Проте позивачка прийняла спадщину на житловий будинок та земельну ділянку в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, понесла витрати на поховання матері, виконала поминальні обряди. Онука померлої [PERSON] - [PERSON] спадщину за законом не прийняла, на неї не претендує, не заперечує, щоб право на спадщину оформила її матір - позивачка у справі. У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказану нерухомість, про що 28.10.2024р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Житловий будинок неможливо оформити, як спадщину, оскільки свого часу ця нерухомість не була внесена власником до державного реєстру нерухомості, він рахується за [PERSON] на підставі даних погосподарської книги с. Долинське. Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу - при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) правовстановлюючого документу проставляється відповідна відмітка «згідно з оригіналом» із зазначенням дати та підпису нотаріуса. Отже, після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок та земельну ділянку, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка після смерті своєї матері прийняла спадщину за законом в порядку ст. 549 ЦК України 1963р. і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка (онука померлої) її не прийняла та на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець помер у 2003р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р. Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, позивачка, як спадкоємиця першої черги за законом, прийняла її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці першої черги за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку, мешкання в спадковому будинку, використання спадкового майна за призначенням та ін.). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок та земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 1 ст.549 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved