Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду через систему «Електронний суд» з позовною заявою, в якій просить зняти арешт та заборону на відчуження нерухомого майна - будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 9097776, який накладений на 1/3 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] щодо власника [PERSON] на підставі ухвали судді Богунського районного суду м. Житомира №2-1221/09 від 24.09.2009, реєстратор - Перша Житомирська державна нотаріальна контора, та виключити відомості про арешт майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначив, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, пунктом 5.2 умов якого засвідчено відсутність заборон, арештів, обтяжень, реєстрації іпотек такого майна. Попри це, 30.01.2025 позивачем під час підготовки до укладення договору купівлі-продажу будинку було виявлено, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує запис про арешт, реєстраційний номер обтяження №9097776, зареєстрований Першою Житомирською державною нотаріальною конторою 28.09.2009 на підставі ухвали №2-1221/09 від 24.09.2009 Богунського районного суду м. Житомира. Під час постановлення судом вказаної ухвали, вчинено описку в адресі та помилково зазначено «16» взамін «16-а». Позивач не має жодного відношення до судового спору, в рамках якого було постановлено ухвалу від 24.09.2009 про накладення арешту на його майно, що порушує право позивача на вільне володіння своїм майном. Ухвалою суду від 10.02.2025 позовну заяву залишено без руху (а.с. 32). 12.02.2025 представником позивача подано до суду клопотання про усунення недоліків. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.11.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін (а.с. 43). В судові засідання сторони не з`явились. Від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачі причин неявки суду не повідомили. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] (стара назва провулок [ADDRESS] ), що підтверджується договором дарування від 19.04.2016, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Білецькою Н.С., а також з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №57693871 від 19.04.2016 (а.с. 10-13). Пунктом 5.2 умов вказаного договору дарування засвідчено відсутність заборон, арештів, обтяжень, реєстрації іпотек такого майна. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №410537237 від 30.01.2025, а також ухвали Богунського районного суду м. Житомира №2-1221/09 від 24.09.2009 встановлено, що Першою Житомирською державною нотаріальною конторою накладено арешт на належне [PERSON] майно - 1/3 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-22). Під час дослідження матеріалів справи № 2-33/12 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про поділ будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] (стара назва провулок [ADDRESS] ), та огляду постановленої судом ухвали про накладення арешту на майно встановлено, що судом допущено описку в адресі та помилково зазначено «16» взамін «16-а». Позивач не є стороною в справі № 2-33/12 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про поділ будинковолодіння, одже не має жодного відношення до вказаного судового спору, в рамках якого було постановлено ухвалу від 24.09.2009 про накладення арешту на його майно, а допущена описка в ухвалі суду спричинила порушення права позивача на вільне володіння своїм майном. Частиною 1 статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач є власником частини майна, на яке було накладено арешт. Накладення арешту на належне позивачу нерухоме майно обмежує права [PERSON] як власника щодо вільного розпорядження вищевказаним майном. Встановивши, що позивач є власником житлового будинку та земельної ділянки, щодо якої існує незняте обтяження (арешт), не є боржником у будь-яких виконавчих провадженнях, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 968, 96 грн, тобто по 322, 99 грн з кожного.

Outcome: approved