Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

У січні 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення. В обґрунтування позову представник позивача вказував, що [PERSON] з 25.02.2006 року перебував в шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який було розірвано рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.12.2015року. Під час шлюбу, сторони придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 36,64 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу від -.03.2013 року. Квартира складається з двох окремих кімнат 103-3 площею 11,80 кв.м. та 103-4 площею 16.90 кв.м, коридору 103 площею 1,60 кв.м., суміщеного санвузла 103-2 площею 3,10 кв.м., комори 3-5 площею 0,30кв.м. та кухнею загального користування СХУІІ площею 16,00 кв.м. За рішенням Першотравневого райсуду м.Чернівці від 24.01.2018року, залишеного в силі постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 17.04.2018 року вбачається, що встановлено порядок користування даним житлом, а саме: позивачу виділена окрема кімната площею 11,80кв.м., відповідачці - кімната площею 16,90кв.м. з коморою площею 0,30кв.м., інші приміщення залишились в загальному користуванні. Незважаючи на рішення суду, відповідачка заперечує проти користування позивачем даною кімнатою, замінивши на вхідних та дверях його кімнати замки створила перешкоди для вільного доступу до квартири та кімнати в порушення права власності [PERSON] . Просив усунути перешкоди у користуванні вказаним житлом шляхом вселення. У поданому відзиві представник відповідача заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те, що позивач не надав жодного правовстановлюючого документу, який би свідчив, що [PERSON] є власником чи співвласником спірного житлового приміщення, немає жодної нормативної бази, яка б зобов`язала [PERSON] впустити проживати в її особисте житло абсолютно чужу людину для неї, крім того, при двох різностатевих дорослих дітях. Не дивлячись на те, що дана особа позивач, є їх біологічним батьком, він абсолютно не цікавиться життям дітей, і періодично створює заборгованість по сплаті аліментів. Даний його позов це намагання якимось чином помститися матері його дітей, за те, що вона постійно вимагає з нього законних аліментів на утримання дітей, а той різними способами уникає від участі в утриманні і вихованні дітей. Згідно Статті 47 Житловго кодексу України «Норма жилої площі»: «Норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.» В спірному приміщенні проживає троє осіб Відповідачка і двоє її спільних дітей з Позивачем. Діти син неповнолітній, а дочка повнолітня. Двоє різностатеві, яким теж потрібна житлова площа. В спірне житло по квадратурі не вписується у той мінімум, Позивач не надав доказів, що йому перешкоджають у праві користування житлом, більше того, дана особа не потребує цього, оскільки має житло у с. Самушин (Чернівецький район (колишній Заставнівський район), та фактично проживає в м. Києві про це він і сам зазначає в шапці позову. Відсутні будь-які докази перешкоджання йому, як особі, яку захищає ст. 391 ЦК України. Просив відмовити в позові в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Дослідивши матеріали справи та надані стронами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] з 25.02.2006 року перебував в шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який було розірвано рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.12.2015року (а.с. 3-4). Під час шлюбу, сторони придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 36,64 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.03.2013 року. Квартира складається з двох окремих кімнат 103-3 площею 11,80 кв.м. та 103-4 площею 16.90 кв.м, коридору 103 площею 1,60 кв.м., суміщеного санвузла 103-2 площею 3,10 кв.м., комори 3-5 площею 0,30кв.м. та кухнею загального користування СХУІІ площею 16,00 кв.м. (а.с. 5-6). За рішенням Першотравневого райсуду м.Чернівці від 24.01.2018року, залишеного в силі постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 17.04.2018 року вбачається, що встановлено порядок користування даним житлом, а саме: позивачу виділена окрема кімната площею 11,80кв.м., відповідачці - кімната площею 16,90 кв.м. з коморою площею 0,30кв.м., інші приміщення залишились в загальному користуванні (а.с. 7-10). Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами ст.\~12,13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною ч.1\~ст.15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст.317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним, що передбачено\~ст.321 ЦК України. Статтею 358 ЦК України\~зазначено, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до\~ст.379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Частиною ч.1\~ст.383 ЦК України\~та\~ст.150 ЖК України\~закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачене\~ст.391 ЦК України. Однак, суду не надано жодних доказів, які б підтверджували про перебування у власності позивача спірної квартири чи її частини. У відповідно до ч.1\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6\~ст.81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні квартири [ADDRESS] . Разом з тим, позивачем, всупереч ч.1\~ст.81 ЦПК України, належних доказів, в розумінні\~ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження заявлених позовних вимог, не надано. Отже, за недоведеності позивачем перешкод у користуванні квартирою, підстав для вселення, позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed