Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

26.12.2024 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики від 04.06.2019 у гривні у розмірі, еквівалентному сумі 12\~500 доларів США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.06.2019 між [PERSON] (далі - позивач, Позикодавець та/або [PERSON] ) та [PERSON] (далі -Позичальник, відповідач та/або [PERSON] ) укладено письмовий договір позики, згідно з п. 1 якого Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші в сумі 337500,00 грн, що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 12500 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення даного Договору (1 долар складає 27,00 гривень). У разі якщо на день повернення позики (повністю або частково) офіційний курс НБУ долара США по відношенню до гривні змінюється (збільшується або зменшується), Позикодавець проводить перерахунок позики у гривнях, яка повертається (збільшує або зменшує її розмір у гривнях), пропорційно зміні офіційного курсу НБУ долара США по відношенню до гривні відносно курсу станом на день укладання цього договору, та повертає суму позики у гривнях з урахуванням еквіваленту у доларах США, визначеного у цьому пункті договору. На підтвердження укладення договору позики, його умов та факту отримання грошових коштів від позивача пунктом 1.1. згаданого договору сторонами обумовлено, що підписуючи даний Договір Позичальник підтверджує, що ним отримано від Позикодавця грошові кошти в сумі 337500 грн 00 коп в повному обсязі. На виконання умов п. 2.1., 8.1. Договору сторонами було укладено договір про внесення змін до договору позики від 04.06.2019, відповідно до п. 1 якого Сторони на виконання вимог п.п. 2.1., 8.1. Основного договору вирішили внести зміни та доповнення до Основного договору та викласти б) п. 2 у наступній редакції: «б) остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 10 (десятого) грудня 2021 (дві тисячі двадцять першого) року». Проте, ані у строк до 10 грудня 2021 року, ані станом на день подання цієї позовної заяви до суду, відповідач не повернув позивачу жодних коштів в рахунок повернення суми позики, заборгувавши з 10.12.2021 позивачу суму в гривнях, еквівалентну 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот доларів 00 центів) доларів США за офіційним курсом Національного банку України на дату повернення. 04.06.2019 між [PERSON] (Поручитель) та [PERSON] (Кредитор) було укладено договір поруки, згідно з умовами п. 1.1. якого за договором Поручитель поручається перед кредитором за виконання/належне виконання Позичальником ( [PERSON] ) зобов`язань, зазначених в п. 1.2. Договору, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому. На підставі викладеного, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за договором позики. А також покласти на відповідачів понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2024 справу розподілено та передано для розгляду судді Сиротенко В.К. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2024 позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою від 21.03.2025 закрито підготовче провадження та призначити цивільну справу до розгляду по суті на\~16.04.2025. З метою забезпечення можливості участі відповідачів у судовому засіданні та їх належного повідомлення про судові засідання та про розгляд зазначеної цивільної справи, ухвалами судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2024, на підставі Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» витребувано у Міністерства соціальної політики України відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (в розумінні Постанови КМУ № 646 від 22.09.2016) щодо [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді\~Мінсоцполітики від\~01.01.2025,\~ [PERSON] перебуває на обліку внутрішньо переміщених особі з 04.07.2022 та проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Мінсоцполітики від 26.02.2025, [PERSON] перебуває на обліку внутрішньо переміщених особі та проживає за адресою: [ADDRESS] з 29.03.2017. Відповідачі у судові засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися судом належним чином, шляхом надіслання судової повістки за адресою проживання як внутрішньо переміщена особа, а також на підставі ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідачів як внутрішньопереміщених осіб повернулися до суду, як неотримані відповідачами із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Причини неявки у судове засідання відповідачі не повідомили, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У судовому засіданні 16.04.2025 представник позивача заявив усне клопотання про надання згоди на ухвалення судом заочного рішення. Також представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. 04.06.2019 між [PERSON] Позикодавець та [PERSON] Позичальник укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші в сумі 337500 (триста тридцять сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) гривень, що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 12500 (дванадцять тисяч п ятсот доларів 00 центів) доларів США за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення даного Договору (1 долар складає 27,00 гривень), надалі - позика. У разі якщо на день повернення позики (повністю або частково) офіційний курс НБУ долара США по відношенню до гривні змінюється (збільшується або зменшується), Позикодавець проводить перерахунок позики у гривнях, яка повертається (збільшує або зменшує її розмір у гривнях), пропорційно зміні офіційного курсу НБУ долара США по відношенню до гривні відносно курсу станом на день укладання цього договору, та повертає суму позики у гривнях з урахуванням еквіваленту у доларах США, визначеного у цьому пункті договору. При цьому, відповідно до заяви [PERSON] від 04.06.2019, остання надала своєму чоловікові [PERSON] згоду на отримання від [PERSON] позики у розмірі та на умовах на його розсуд. Також підтвердила, що отримання позики здійснюється в інтересах сім`ї та на умовах, які вони з чоловіком попередньо обговорили і вважають вигідними для них. Отримання позики відповідає їх з чоловіком спільному волевиявленню. Відповідно до 1.1. договору сторонами обумовлено, що підписуючи даний Договір Позичальник підтверджує, що ним отримано від Позикодавця грошові кошти в сумі 337500 (триста тридцять сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) гривень, що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 12500 (дванадцять тисяч п ятсот доларів 00 центів) доларів СІЛА за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення даного Договору (1 долар складає 27,00 гривень) доларів СІЛА в повному обсязі. В пп. б) п. 1.2. договору сторони визначили, що остаточний рахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 04.11.2019. Відповідно до п. 6.1. договору, в якості забезпечення виконання Позичальником свого обов`язку перед Позикодавцем щодо повернення суми позики, передбаченої даним Договором, Позикодавець може укласти забезпечувальні договори, зокрема, але не виключно, договір поруки, договір застави, іпотечний договір тощо з третьою особою та/або Позичальником. 04.11.2019 сторонами укладено Договір про внесення змін до договору позики від 04.06.2019, відповідно до п. 1 якого Сторони на виконання вимог п.п. 2.1., 8.1. Основного договору вирішили внести зміни та доповнення до Основного договору та викласти б) п. 2 у наступній редакції: «б) остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 10 грудня 2021 (дві тисячі двадцять першого) року». 04.06.2019 між [PERSON] Кредитор та [PERSON] Поручитель укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1. якого за Договором Поручитель поручається перед кредитором за виконання/належне виконання Позичальником ( [PERSON] ) зобов`язань, зазначених в п. 1.2. Договору, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору визначено, що відповідно до умов Основного договору Кредитор надає Позичальнику Позику, що складає 337500 (триста тридцять сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) гривень, що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 12 500 ( дванадцять тисяч п`ятсот доларів 00 центів) доларів США за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення даного Договору (1 долар складає 27,00гривень) а Позичальник зобов`язаний погасити Боргові зобов`язання, а саме: повернути Кредитору позику не пізніше 04 листопада 2019 року або в інший термін відповідно до умов Основного договору, договірні санкції, пеню та штрафи в порядку, терміни/строки та на умовах, визначених Основним договором, відшкодувати збитки, а також здійснити будь-які інші платежі що підлягають сплаті Позичальником на користь Кредитора відповідно до умов Основного договору та чинного законодавства України (далі за текстом - Основне зобов`язання). У зв`язку з невиконанням відповідачами зобов`язань щодо повернення суми позики, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з боржників заборгованості за договором позики від 04.06.2019 у гривні у розмірі, еквівалентному сумі 12500 доларів США на курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення. З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договорів, а відтак, договори є укладеними. Доказів розірвання договорів, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 міститься висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року в справі № 727/5226/17 (провадження № 61-943св19). У відповідності з частинами 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно із частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки сторони визначили у договорі еквівалент у доларах США у розмірі 12500 доларів США, стягнення заборгованості у гривні має відбуватися за курсом НБУ для визначеної сторонами іноземної валюти на час ухвалення судового рішення. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах від 13.12.2023 у справі № 754/5522/22; від 18.10.2023 у справі № 754/2449/22; від 31.05.2023 у справі № 466/6665/21; від 05.04.2023 у справі № 754/16388/19. Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Національного Банку України, станом на 16.04.2025 офіційний курс долара до гривні становить 41,1753 грн. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. За змістом статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Крім того, статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 СК України регламентовано, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним /з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім 'ї. Як вже зазначалося у тексті цього рішення, отримання позики в інтересах сім`ї та згоду на її отримання [PERSON] надала в письмовій заяві від 04.06.2019. Тож, оскільки позика була отримана в інтересах сім`ї та за відсутності згоди кредитора щодо виконання договору позики одним з членів подружжя обов`язку з повернення боргу, суди повинні керуватися правилом, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 13.12.2023 у справі № 489/1101/21; від 04.12.2023 у справі № 522/23335/20; від 27.09.2023 у справі № 751/1030/22; від 15.09.2023 у справі № 466/10235/18; від 29.06.2023 у справі № 487/4873/20; від 28.06.2023 у справі № 712/13196/21; від 26.04.2023 у справі № 522/16362/16-ц; від 05.04.2023 у справі № 754/16388/19; від 31.03.2023 у справі № 369/6433/20; від 22.03.2023 у справі № 725/4873/20; від 01.03.2023 у справі № 285/3873/20; від 31.01.2023 у справі № 369/1229/20. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позичальник [PERSON] не повернув своєчасно позивачу грошові кошти, отримані за договором позики від 19.06.2019, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 514 691 грн 25 коп., що еквівалентно сумі 12 500 доларів США за курсом НБУ станом на 16.04.2025. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 5 234,51 грн, сплачений позивачем при подачі позову. Крім того, представником позивача було повідомлено про те, що докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу будуть надані судом протягом 5 днів з дня ухвалення рішення.

Outcome: approved