Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

25 жовтня 1995 року, між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір міни нерухомості № 1113 на Запорізькій Універсальній біржі «Україна ЛТД», відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] обміняли належну їм квартиру [ADDRESS] на належний [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Право спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Комунальним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується реєстраційним посвідченням від 31.10.1995. \~ \~ \~ \~Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 01.11.2011 по справі № 2/0817/273/11 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , а також визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку із надвірними господарськими спорудами, розташованого по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Під час розгляду справи № 2/0817/273/11 судом було встановлено, що сторонами було здійснено обмін квартири на житловий будинок, проте у встановленому порядку обмін оформлений не був. \~ \~ \~ \~Право власності [PERSON] на 2/3 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.12.2017 № 106742634. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.\~241\~ЦК УРСР\~1963\~року,\~чинного на\~момент укладення\~спірного договору,\~за договором\~міни між\~сторонами провадиться\~обмін одного\~майна на\~інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Згідно зі ст. 242 ЦК УРСР 1963 року, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-ХІІ, чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно із статтею 1 Закону України «Про товарні біржі» від 10.12.1991 № 1956-ХІІ (в редакції на час укладення спірного договору) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, статтею 2 цього Закону встановлювалось, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених статтею 15 вказаного Закону, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому слід зазначити, що чинним законодавством України на момент вчинення правочину не було передбачено такої форми угоди, як біржова. Згідно зі статтею 41 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до статті 42 ЦК УРСР 1963 року угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Водночас, згідно зі статтею 47 ЦК УРСР 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. При цьому, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарні біржі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на час укладання спірного договору існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарні біржі», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. Положення статті 227 ЦК УРСР 1963 року спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири). Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 26.11.2018 в справі № 205/8493/16-ц (провадження № 61-40951св18), від 01.04.2020 в справі № 754/1466/15-ц (провадження № 61-11804св18), від 21.07.2021 в справі № 640/3509/19 (провадження № 61-10287св20). Таким чином, угоди щодо купівлі-продажу (міни) на біржових торгах жилого будинку (квартири) чи його (її) частини вимагають оформлення в нотаріальній формі. Частина друга статті 220 ЦК України містить положення аналогічні нормам ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, відповідно до яких, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Фактичне виконання договору міни нерухомості від 25 жовтня 1995 року № 1113 підтверджується рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 01.11.2011 по справі № 2/0817/273/11. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). З огляду на викладене, суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, позовну вимогу про визнання дійсним договору міни нерухомості від 25 жовтня 1995 року № 1113, а відтак підлягає задоволенню і похідна вимога про визнання за позивачем права власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви позивачем додано квитанцію від 29.11.2024 № 12, якою підтверджується сплата ним судового збору в розмірі 2465,90 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved