Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Представник ТОВ «КЛТ Кредит» - адвокат Руденко К.В., за допомогою підситсеми "Електронний Суд" звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 3987 від 23.01.2024 у розмірі 48\~086,50 грн, із яких: 4\~996,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 43\~090,50 грн заборгованість за процентами, а також просить стягнути понесені судові витрати, які складаються із сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2\~422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. Заявлені позовні вимоги обгрунтовано тим, що 23.01.2024 між ТзОВ «КЛТ Кредит» та відповідачем укладено кредитний договір № 3987, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 5\~000,00 грн, шляхом їх переказу на платіжну картку відповідачки, строком на 365 днів, тобто до 22.01.2025, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Вказаний кредитний договір був укладений із дотриманням вимог, передбачених Законом України «Про електронну комерцію», в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті позивача у мережі Інтернет та надалі підписання вказаного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що ознайомлена із Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту та умовами Кредитного договору, які викладені у загальному доступі у мережі Інтернет на сайті кредитодавця. На виконання умов договору позивач 23.01.2024 здійснив перерахування грошових коштів у сумі 5\~000,00 грн на платіжну картку відповідачки, тобто повністю виконало взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором, надавши відповідачці кредит, однак позичальник порушила взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором № 3987 від 23.01.2024, яка станом на 05.02.2025 становить 48\~086,50 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 4\~996,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 2.5.% за кожен день користування кредитом (912,5%) 43\~090,50 гривень. Щодо нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5.% зазначає, що за нормами закону за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2024, у тому числістрок кредитування за якими триватиме після 21.08.2024, денна процентна ставка повинна розраховуватись на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладення такого договору. При цьому, денна процентна ставка залишається незміннною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносились зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Відтак, з урахуванням встановленого законодавчого обмеження денної процентної ставки станом на день укладення вказаного кредитного договору у розмірі 2.5.%, саме такий розмір визначено кредитодавцем у кредитному договорі, укладеному із відповідачкою, та залишався незмінним протягом усього строку кредитування. Просить позов задоволити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 18.02.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Крім того, задоволено клопотання сторони позивача про витребування інформації з АТ «Універсал Банк». Суд вживав заходи для належного повідомлення відповідачки про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема за адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки: [ADDRESS] скеровувалась ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї рекомендованою поштовою кореспонденцією, однак конверт, яким відповідачці скеровувалась судова кореспонденція повернуто на адресу неврученими адресату із зазначенням причини невручення, згідно довідки АТ «Укрпошта»: «адресат відсутній за адресою». Відповідно до вимог п.4 ч.8\~ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, відповідач, в силу п. 4 ч.8 ст.128, ч.9 ст.130 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про розгляд справи.\~ За умовами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідач у визначений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, такого не подав, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомив, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення також не поступала. 10.04.2025 на електронну пошту суду, на виконання ухвали суду від 18.02.2025 в частині витребування інформації, від АТ «Універсал Банк» надійшла письмова відповідь. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178\~ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи,\~суд дійшов наступного висновку. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно змісту ст. 76-80\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність\~достатності. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.\~89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 23.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЛТ Кредит» та [PERSON] було укладено електронний Кредитний договір № 3987, відповідно до умов якого Товариство зобов`язалось надати позичальникові грошові кошти у розмірі 5\~000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити за користування кредитом у строки, визначені Договором. Вказаний кредитний договір укладений у вигляді електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі на сайті https://kltcredit.com.ua, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», шляхом проходження позичальником реєстрації в ІКС, заповнення всіх необхідних полів (в тому числі ПІБ, РНОКПП, номер телефону, номер електронного платіжного засобу), підтвердження номеру телефону, за яким буде здійснюватися подальша ідентифікація позичальника в ІКС, а також ознайомлення з Правилами Відповідно до 6.2. Договору спосіб ідентифікація/верифікації позичальника здійснюється у спосіб, передбачений нормативно-правовими актами Національного банку України та залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги використовується один (або декілька) способів ідентифікації та верифікації клієнта, зокрема: отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; отримання копії ідентифікаційного документа та довідки про присвоєння РНОКПП (якщо немає необхідної інформації в ідентифікаційному документі), засвідченої КЕП власника ідентифікаційного документа; отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється одноразовим ідентифікатором, надісланого установою на такий фінансовий номер телефону. Для підписання Договору Товариство надсилає позичальнику електронний підпис з одноразовим ідентифікатором шляхом направлення повідомлення на телефонний номер позичальника, що вказаний в Особистому кабінеті. Позичальник після ознайомлення в ІКС з Паспортом споживчого кредиту підписує його та Договір шляхом введення у спеціальному полі електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст.12\~цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13\~ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. Згідно ч. 3\~ст.11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відтак, будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статі\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Кредитний договір № 3987 від 23.01.2024 укладений у спосіб, передбачений чинним законодавством України, із дотриманням вимог щодо їх укладення та із зазначенням усіх необхідних умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Попередньо самостійно ознайомившись із діючими Правилами надання грошових кошртів у позику ТОВ «КЛТ Кредит», розміщеними на офіційному сайті кредитодавця та підписуючи Кредитний договір № 3987 від 23.01.2024 та Паспорт споживчого кредиту, відповідачка підтвердила, що повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом Договору, Додатків до нього, Паспортом споживчого кредиту та Правил і зобов`язалась їх неухильно дотримуватись. Так, умовами Кредитного договору, зокрема п. 1.3., 1.4. Договору, сторони погодили, що процентна ставка за користування кредитом становить 2.5.% від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 912,50%) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Строк надання кредиту становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку № 1 до цього Договору. Додатком № 1 до Кредитного договору № 3987 від 23.01.2024 позичальнику надано інформацію щодо загальних витрат за кредитом, графіку платежів, орієнтовної реальної річної процентної ставки на дату укладення договору, орієнтовної загальної вартості кредиту на дату укладання Договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Встановлено, що відповідачка, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернула. Факт отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірі 5\~000,00 грн підтверджено копією чеку № 729943905 від 23.01.2024 про перерахування грошових коштів у сумі 5 00 грн за договором № 3987 від 23.01.2024 на умовах фінансового кредиту. Окрім того, згідно відповіді АТ «Універсал банк», наданої на виконання ухвали суду від 18.02.2025 про витребування інформації, на платіжну картку, яку було емітовано на імя відповідачки у справі, та реквізити якої нею самостійно вказано при підписанні Кредитного договору, дійсно 23.01.2024 о 17:45:29 надійшов платіж у розмірі 5\~000,00 грн. Фінансовий номер телефону зазначений [PERSON] як позичальником у Кредитному договорі № 3987 від 23.01.2024 також зазначений в її анкетних даних клієнта АТ «Універсал банк». Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідачка як позичальник за Кредним договором № 3987 від 23.01.2024, бувши належним чином ознайомленою під час укладення такого договору із умовами кредитування, порядком нарахування процентів та повернення кредитних коштів, взяті на себе зобов`язання за договором у відповідності до умов Договору належним чином не виконала, за весь час строку кредитування на погашення заборгованості позичальником внесено лише один платіж на суму 2\~504,00 грн, що спричинило виникнення заборгованості у розмірі 48\~086,50 грн, з яких 4 996,00 грн заборгованість за кредитом, 43\~090,50 грн заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, підписавши Кредитний договір № 3987 від 23.01.2024, підтвердивши при цьому при підписанні такого Договору, що повністю ознайомлена із умовами кредитування, порядком, розміром нарахування процентів, відповідачка [PERSON] , у розумінні статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилась на визначені кредитним договором умови та взяла на себе відповідні зобов`язання по поверненню отриманих кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк їх не повернула, умови договору не виконала, контррозрахунку на спростування проведеного позивачем розрахунку заборгованості не представлено, у зв`язку з чим заявлена вимога позивача про стягнення із відповідачки суми заборгованості, яка утворилась внаслідок не виконання позичальником у повному обсязі покладеного на неї обов`язку повернення грошових коштів, є підставною. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості, відтак заявлені ТОВ «КЛТ Кредит» позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи задоволення позовних вимог, відповідно до норм ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2\~422,40 грн. Крім того,\~у відповідності\~до п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20). Згідно наявного у матеріалах справи Договору про надання правової допомоги № 16/09/2024 від 16 вересня 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» та ФОП [PERSON] , акта приймання-передачі наданих послуг № 2 від 06 січня 2025 року до Договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, виятгу з реєстру № 1 від 06 січня 2025 року до Акту приймання-передачі наданих послуг № 2 до Договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року, встановлено факт погодження сторонами та надання позивачу послуг правової допомоги у справі за позовом до [PERSON] на суму 10 000,00 грн. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. У постанові № 908/2702/21 від 12.01.2023 року Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду\~від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно Витягу з Реєстру № 1 від 06 січня 2025 року до Акту приймання-передачі наданих послуг № 2 до Договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16 вересня 2024 року вбачається, що сторони Договору про надання юридичних послуг від 16.09.2024 погодили вартість наданих послуг, серед яких зокрема тих, що стосуються розгляду вказаної справи підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості, клопотання про витребування доказів та складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику, та становлять 10\~000,00 грн. Поруч з цим, на переконання суду вказані позивачем види послуг мають необґрунтовано завищену вартість, тобто вбачається неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи, розгляд якої проводився у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, оскільки віднесена до категорії малозначних справ, відтак представництво інтересів представником у судових засіданнях не здійснювалось, із фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг). Таким чином, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, складності справи, яка відноситься до категорії малозначних справи, розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань, а також із врахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд приходить до висновку за необхідне зменшити розмір заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн до 7\~500,00 (сім тисяч п`ятсот) гривень, оскільки на думку суду, виходячи із складності даної справи, саме такий розмір витрат правової допомоги є необхідним і неминучим для позивача.

Outcome: dismissed