Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти у розмірі 44 500 доларів США, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, 23.08.2022 позивач маючи намір укласти з відповідачем у майбутньому договір купівлі-продажу авто, передала останньому грошові кошти у розмірі 44500 доларів США. Відповідач надав позивачці розписку, в якій власноручно зазначив, що отримав від неї грошові кошти у розмірі 44500 доларів США та зобов`язався до 15.12.2022 передати авто марки Фольксваген або повернути кошти. Відповідач не надав авто та не повернув кошти в зазначений строк. Договір купівлі продажу авто між позивачем та відповідачем не було укладено. Таким чином, відповідач безпідставно отримав від позивача 44500 доларів США та зобов`язаний їх повернути. У зв`язки із чим позивач була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2024 року було відкрито провадження по справі та визначено здійснювати розгляд в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.06.2024 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова, ухваленим 14 серпня 2024 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 44 500 доларів США. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 112 гривень. Заяву адвоката про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень. 10.09.2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій останній просить скасувати заочне рішення Московського районного суду м. Харкові від 14.08.2024 року, посилаючись на те, що йому не було відомо про розгляд справи, судові виклики він не отримував, а тому не зміг скористатися своїми процесуальними правами подати відзив на позовну заяву та надати суду докази у справі. Також зазначив, що всі обіцянки, які він давав позивачу ним були виконані, наявність заочного рішення для нього стала несподіванкою. Таким чином, він був позбавлений під час розгляду справи можливості зібрати всі необхідні докази та сформувати свою позицію по справі, що у подальшому він має намір зробити. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.09.2024 року прийнято до розгляду заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2024 року у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, призначено судове засідання. 31.10.2024 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2024 року у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів задоволено. Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2024 року ухвалене у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів скасовано. Призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 14.11.2024 року на адресу суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Ковтунової Л.Ю. надійшов відзив на позовну заяву. Згідно відзиву, позовні вимоги [PERSON] відповідач не визнає в повному обсязі, вважає їх незаконними та необґрунтованими, у зв`язку з чим звертає увагу суду на наступні обставини. Так, в позовній заяві в обґрунтування вимог [PERSON] зазначено, що позивачка 23.08.2022 року, маючи намір укласти з відповідачем в майбутньому договір купівлі-продажу авто, передала останньому грошові кошти в розмірі 44 500,00 доларів США. Відповідачем була надана розписка на підтвердження отримання грошових коштів, в якій він зазначив про своє зобов`язання передати їй авто марки Фольксваген або повернути кошти. При цьому договору купівлі-продажу автомобіля між [PERSON] та [PERSON] укладено не було, у зв`язку з чим, на думку позивачки, відповідач безпідставно отримав від [PERSON] кошти в розмірі 44 500,00 доларів США, у зв`язку з чим зобов`язаний їх повернути. Єдиним доказом на підтвердження вимог [PERSON] була надана розписка, написана відповідно до змісту вимог позивача саме [PERSON] , звертає увагу, що вказаний документ нотаріально не засвідчений, а оформлений в простій письмовій формі. [PERSON] не підтверджує, що саме ним була написана надана до суду розписка, при цьому не заперечує, що вказана ситуація йому знайома. [PERSON] навіть допускає, що міг написати документ по типу «розписки» на прохання чоловіка позивачки, але не підтверджує, що саме той документ, який був наданий представником позивача до суду, бо фрази «брав на себе зобов`язання передати авто або повернути кошти», викликають сумніви у відповідача у написанні наданої до суду розписки саме ним. Також його сумніви підтверджує поведінка представника позивачки, який просив повернути оригінал розписки до часу набуття судовим рішенням законної сили. В матеріалах справи (в протоколі судового засідання 3205907 ) мається інформація, що оригінал розписки був наданий до суду чоловіком позивачки [PERSON] - [PERSON] , який на той час перебував у Харкові, але не є стороною у справі. Також в справі міститься заява від [PERSON] про надання оригіналу розписки (вх. №30777/24 від 09.08.2024). Як було зазначено відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення, він ніколи не брав на себе зобов`язання укласти договір купівлі-продажу автомобіля марки Фольксваген за вказану позивачкою грошову суму, бо не має та ніколи не мав у власності вказаного авто. З цієї причини посилання в позові на не укладання між сторонами договору купівлі-продажу автомобіля взагалі є недоречним. При цьому, відповідач не заперечує, що надавав допомогу у придбанні родиною [PERSON] автомобіля з-за кордону. Вказівка на надання допомоги саме «родині [PERSON] » має місце, бо більше безпосередньо [PERSON] спілкувався та підтримував зв`язок з чоловіком позивачки [PERSON] , який виявив бажання оформити автомобіль на свою дружину [PERSON] . Навіть у вказаній справі саме [PERSON] надавав до суду оригінал розписки. З [PERSON] відповідача познайомив [PERSON] , який є знайомим [PERSON] , і саме він попросив надати [PERSON] допомогу у придбанні автомобіля з-за кордону. [PERSON] надав всю необхідну інформацію щодо придбання авто за кордоном, допоміг його обрати в КНР та постійно консультував щодо організації його транспортування на поромі до Європи, а у подальшому - до міста Одеси, а також митного оформлення транспортного засобу. Він дійсно брав грошові кошти у цієї родини, бо транспортування авто з Китаю та його митне оформлення пов`язане з внесенням неодноразових платежів за послуги, пов`язані з оформленням авто на території КНР, завантаження та доставки транспортного засобу до України через країну Європи, розмитнення авто, страхових платежів, тощо. Він не заперечує, що за проханням чоловіка позивачки міг надавати розписку під час отримання грошових коштів для подальшої їх передачі адресату, щоб особа, яка має намір придбати авто, не хвилювалася. Усі платежі з моменту вибору авто на території КНР до його доставки до міста Одеси були зроблені саме з суми, яка одноразово була передана відповідачу. Після доставки та розмитнення авто [PERSON] більше ніяких обіцянок у допомозі не давав, державна реєстрація в Україні проводилася вже особисто родиною [PERSON] . Таким чином, обіцянка з боку відповідача щодо надання допомоги в отриманні авто родиною [PERSON] була виконана в повному обсязі. На підтвердження виконання обіцяної допомоги з боку відповідача надаються копії документів, які залишилися у відповідача під час «спілкування» з родиною [PERSON] та надавалися разом з заявою про перегляд заочного рішення, а саме копія коносаменту на підтвердження отримання перевізником товару, який підтверджує, що авто виїхало на поромі з Китаю до країни Європи, копії платіжного повідомлення, рахунку на оплату та сплачених квитанцій за оплату митного оформлення авто для [PERSON] на Одеській митниці, копію електронної декларації з Одеської митниці на ім`я [PERSON] , з якої вбачається, що авто VOLKSWAGEN, модель ID.4 Crozz, електричний, 2022 року виготовлення прибув до міста Одеса на початку березня 2023 року та 15 березня 2023 року було здійснено останній платіж за митне оформлення; інформацію з застосунку Опендатабот, з якої вбачається реєстрація за [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , автомобіля VOLKSWAGEN, модель ID.4 Crozz, електричний, 2022 року виготовлення. Також надаються додатково отримані документи, а саме відповідь з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС від 24.10.2024 на адвокатський запит, з якої вбачається, що у власності [PERSON] перебуває вказаний вище автомобіль, копії документів від партнерів з Китаю на підтвердження придбання авто для [PERSON] . Той факт, що вказані документи стосуються одного та того ж авто можна прослідкувати, зокрема, за номером кузова (v кодом) авто. Відповідач дійсно має знайомих за кордоном, з якими співпрацює за різними напрямками, в тому числі може надати консультативну допомогу в організації придбання авто за кордоном, зокрема, в КНР. Після прибуття авто до України особисто [PERSON] його забрав з оглядового майданчика в [ADDRESS] . При «безпідставно отриманих коштах» від родини [PERSON] відповідач не мав би копій вказаних документів. Окрім того, у нього є в наявності копії паспортів родини [PERSON] , які також надаються до суду. Єдине, що не відповідало обумовленому з [PERSON] «плану», це були строки прибуття авто в Україну, бо очікувалося прибуття вказаного вище авто раніше, чим вказаний транспортний засіб було доставлено до міста Одеса, але весь процес трохи затягнувся з урахуванням активізації обстрілів енергосистеми в Україні, зокрема і в м. Одеса, в жовтні 2022 року. Відповідач не міг обіцяти точних та конкретних строків отримання авто сім`єю [PERSON] під час дії воєнного стану в України. [PERSON] постійно вів переписку у месенджерах з чоловіком позивачки [PERSON] , яку він на теперішній час видалив. У відповідача збереглися деякі скріншоти з їх переписки, один з яких надається до суду. [PERSON] почав вважати, що авто можливо було придбати дешевше, що викликало його обурення. Звернення з позовом про безпідставне стягнення з відповідача вказаної в позові грошової суми вже після надання обіцяної родині позивача допомоги у придбанні автомобіля, [PERSON] вважає не лише порушенням його прав, а також і посяганням на його добре ім`я, честь, гідність та ділову репутації, яку він має намір захищати усіма передбаченими законом засобами. [PERSON] є приватним підприємцем, керівником юридичної особи ТОВ «БКСЕРВІС» (на підтвердження надаються виписки з ЄДР), яка займається наданням послуг в технічному обслуговуванні та ремонті автотранспортних засобів, має багато знайомих та партнерів в цій сфері, а також є добропорядною людиною, для якої важлива її ділова репутація. З урахуванням викладених вище обставин, немає сумнівів, що гроші, які передавалися родиною [PERSON] на покриття витрат у зв`язку з придбанням та доставкою авто з-за кордону за допомогою відповідача не можуть бути безпідставно набутими, бо мета, з якою вони надавалися, була досягнута, а очікування справдилося. За [PERSON] зареєстрований автомобіль VOLKSWAGEN, модель ID.4 Crozz., що підтверджується наданими документами. Будь-які підстави для укладення договору купівлі-продажу між відповідачем та позивачем взагалі відсутні. Окрім того, навіть написання розписки на підтвердження факту отримання грошових коштів з метою зменшення хвилювання родини не свідчить ніяким чином про наявність боргових зобов`язань між відповідачем та [PERSON] , бо грошей в позику [PERSON] у позивачки не брав. Будь-якого договору з обов`язками [PERSON] на підтвердження юридично визначених відносин між [PERSON] та [PERSON] позивачем не надано. Таким чином, існують передбачені законом обставини для відмови позивачці у задоволенні позову у повному обсязі. Того ж дня, 14.11.2024 року представник відповідача [PERSON] адвокат Ковтунова Л. подала клопотання по виклик та допит свідка [PERSON] , який може спростувати викладені позивачем обставини справи, а також підтвердити, що [PERSON] надавав родині [PERSON] допомогу в придбання автомобіля. 19.11.2024 року представник позивача адвокат Щеглов Д.С. за допомогою системи «Електронний суд» подав відповідь на відзив. Згідно даної відповіді на відзив, [PERSON] не підтверджує, що саме ним була написана подана до суду розписка, при цьому не заперечує, що вказана ситуація йому знайома. [PERSON] навіть допускає, що міг написати документ по типу «розписки» на прохання чоловіка позивачки, але не підтверджує, що саме той документ, який був наданий представником позивача до суду, бо фрази «брав на себе зобов`язання передати авто або повернути кошти», викликають сумніви у відповідача у написанні наданої до суду розписки саме ним... При цьому, відповідач не заперечує, що надавав допомогу у придбанні родиною [PERSON] автомобіля з-за кордону..." Таким чином, відповідач не заперечує факт отримання від позивача грошових коштів у розмірі 44500,00 доларів США. По-друге, представник відповідача стверджує, що відповідач ніколи не мав у власності електричний автомобіль марки Фольксваген. Таким чином, визнає факт, що відповідач не виконав та не міг виконати зобов`язання щодо передачі позивачу транспортного засобу, який був визначений сторонами у розписці. По-третє, відповідач та його представник не надали доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів у розмірі 44500,00 доларів США позивачу. Додані до відзиву всі письмові докази є неналежними. Такими, що не містять інформацію щодо предмета доказування. 05 грудня 2024 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова клопотання представника відповідача про виклик свідка задоволено. Викликано в якості свідка [PERSON] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.01.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача про визнання явки позивача обов`язковою відмовлено. Представник позивача, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За положеннями статті 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Судом встановлено, що згідно розписки від 23.08.2022 року, яка була долучена до матеріалів справи позивачем, убачається, що [PERSON] , 1991 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , отримав від [PERSON] , суму у розмірі 44 500 (сорок чотири тисяч п`ятсот) доларів США за автомобіль ID.4 Volkswagen 2022 Prime Grey, яку зобов`язується передати в строк до 15 грудня 2022 року. У випадку неможливості передати автомобіль до 15 грудня 2022 року, зобов`язується повернути сплачену суму в повному обсязі. Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання у визначений у розписці строк не виконав. Договір купівлі продажу транспортного засобу ID.4 Volkswagen 2022 Prime Grey, між позивачем та відповідачем не було укладено. Таким чином, відповідач безпідставно отримав від позивача 44 500 доларів США та зобов`язаний їх повернути. Як пояснила у судовому засіданні представник відповідача, вказана розписка нотаріально не посвідчена, оформлена в простій письмовій формі. Також, ніякими іншими обставинами не підтверджено, що наданий текст писав Оганесян А.С. Сам [PERSON] факт написання цієї розписки на ім`я [PERSON] на вказану суму не визнав. Інших доказів отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 44 500 доларів США матеріали справи не містять. Крім того, сторони у справі клопотання про призначення експертизи не заявляли. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 206 ЦК України передбачено, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 206, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Обставини на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать зібраним у справі доказам, зокрема, показам свідка [PERSON] . Так, у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він товаришує з відповідачем у справі [PERSON] , також він знає і чоловіка позивача [PERSON] , який бажав купити автомобіль в Китаю. Відповідач надавав [PERSON] допомогу в пошуках автомобіля та подальшої його покупки. Особисто з позивачкою він не спілкувався. Йому відомо, що чоловік позивача [PERSON] особисто приїзжав в м. Одесу за автомобілем. Також йому відомо, що [PERSON] вимагав від відповідача частину грошей за автомобіль, оскільки ціни на електромобілі впали, та авто не може коштувати такі гроші. Крім того, сама розписка укладена між сторонами, документи які надав представник відповідача, які стосуються оформлення автомобіля на позивача (копії коносаменту, платіжного повідомлення, рахунку на оплату, електронної декларації, квитанції, копії паспорту позивача та її чоловіка), свідчать про те, що кошти були отримані на підставі домовленості між сторонами, а не безпідставно, відповідачем вчинялись дії по придбанюю автомобіля для позивача, а тому суд не погоджується з тим фактом, що грошові кошти були отримані відповідачем безпідставно. Суд звертає увагу, що позивач не звертався до суду із позовом про визнанням недійсним правочину (розписки) на підставі якого були передані грошові кошти відповідачу, або з інших підстав даний правочин не скасовано, а тому виходячи із презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), у суду відсутні підстави вважати грошові кошти передані відповідачу такими, що отримані ним без належної правової підстави. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, так як в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що відповідач безпідставно отримав кошти, то суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача зазначених коштів відсутні, а тому в позові необхідно відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed