Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. \~ \~ \~ \~ Охтирська окружна прокуратура в інтересах держави звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що Указом Президента України від 27.04.2009 року № 273/2009 з метою збереження, відтворення і раціонального використання типових та унікальних природних компонентів Лівобережного степу , що мають важливе природоохоронне, науково-естетичне, рекреаційне та оздоровче значення на території Великописарівського, охтирського та Тростянецького районів Сумської області створено Гетьманський національний природний парк. Наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 31.12.2013 року № 562 затверджено Проєкт організації території Гетьманського національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних компонентів та об`єктів. Згідно з текстовими та графічними матеріалами вказаного Проєкту частина його території знаходиться у власності громадян, у тому числі земельна ділянка з кадастровим номером 5921281300:13:004:0228 площею 1,7049 га, що належить на праві приватної власності [PERSON] . За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] зареєстровано на підставі рішення сесії Великописарівської селищної ради про надання у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 1,7049 га, розташованої на території Великописарівського ОТГ Охтирського району, Сумської області. На даний час земельна ділянка передана [PERSON] в оренду ТОВ «Братениця» за договором оренди від 10.08.2021 року. Вважають, що рішенням шостої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради від 21.04.2021 року за № 532 передано у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку природно-заповідного фонду площею 1,7049 га, розташовану на території Дмитрівського старостинського округу Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області поза межами повноважень. Території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною та належать до об`єктів вилучених з обороту. Розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5921281300:13:004:0228 площею 1,7049 га, яку набув у власність [PERSON] у межах Гетьманського національного природного парку свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду. Указане унеможливлює перебування цієї ділянки у приватній власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Землі природно-заповітного фонду вилучені з обороту, а тому не можуть передавати у власність фізичних чи юридичних осіб. Великописарівська селищна рада не мала повноважень приймати рішення шостої сесії восьмого скликання від 21.04.2021 року № 532 про надання у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 1,7049 га із земель природно-заповідного фонду без зміни її цільового призначення, переведення землі з однієї категорії до іншої. Цим рішенням держава в особі Сумської обласної державної адміністрації неправомірно позбавлена права використання природно-заповідного фонду як національного надбання, яке Україна розглядає як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. Для забезпечення Сумській обласній державній адміністрації реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди у користуванні нею шляхом скасування рішення державного реєстратора Юнаківської сільської ради Сумського району про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.07.2021 року. На підставі вищевикладеного просять усунути перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером 5921281300:13:004:0228 шляхом визнання незаконним та скасування рішення четвертого пленарного засідання шостої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради від 21.04.2021 №532 про надання [PERSON] у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,7049 га.; усунути перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером 5921281300:13:004:0228 шляхом визнання недійсним договору оренди від 10.08.2021 земельної ділянки із кадастровим номером 5921281300:13:004:0228, укладеного між [PERSON] та ФГ «Братениця»; усунути перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером 5921281300:13:004:0228 шляхом скасування рішення державного про реєстрацію права власності на земельну ділянку 43234047 від 27.07.2021 про реєстрацію права власності суб`єкт права [PERSON] , кадастровий номер земельної ділянки 5921281300:13:004:0228, реєстраційний номер 2421129259212, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; усунути перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером 5921281300:13:004:0228 шляхом скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Охтирської міської ради Ткаченко Д.О. 45140665 від 14.11.2021 про державну реєстрацію договору оренди від 10.08.2021; усунути перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером 5921281300:13:004:0228 площею 1,7049 га шляхом скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5921281300:13:004:0228 площею 1,7049 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства за категорією землі сільськогосподарського призначення; усунути перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером 5921281300:13:004:0228 площею 1,7049 га шляхом її повернення на користь держави в особі Сумської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] з незаконного користування ФГ «Братениця». \~ \~ \~ \~ Процесуальні дії в справі та аргументи сторін. 25.03.2025 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області позовну заґву без руху, надано строк для усунення недоліків. 26.03.2025 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 03.04.2025 року від представника Міністерство захисту\~довкілля та\~природних ресурсів\~України надійшли письмові пояснення, в яких зазначила, що Наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 31.12.2013 року № 562 затверджено Проєкт організації території Гетьманського національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних компонентів та об`єктів. Згідно з текстовими та графічними матеріалами вказаного Проєкту частина його території знаходиться у власності громадян, у тому числі земельна ділянка з кадастровим номером 5921281300:13:004:0228 площею 1,7049 га, що належить на праві приватної власності [PERSON] . За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] зареєстровано на підставі рішення сесії Великописарівської селищної ради про надання у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 1,7049 га, розташованої на території Великописарівського ОТГ Охтирського району, Сумської області. На даний час земельна ділянка передана [PERSON] в оренду ТОВ «Братениця» за договором оренди від 10.08.2021 року. Вважають, що рішенням шостої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради від 21.04.2021 року за № 532 передано у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку природно-заповідного фонду площею 1,7049 га, розташовану на території Дмитрівського старостинського округу Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області поза межами повноважень. На підставі вищевикладеного позовну заяву задовільнити, справу розглядати без представника Міністерсва захисту довкілля та природних ресурсів України (а.с. 116-124). 07.04.2025 року від представника Гетьманського національного природного парку надійшли письмові пояснення в яких зазнав, що знаходження спірної земельної ділянки в межах території Гетьманського НПП підтверджується листом Північної регіональної філії ДП «УкрДАГП» від 06.09.2021 року, яким підтверджено знаходження спірної земельної ділянки в межах земель які входять до складу Гетьманського НПП без вилучення у землекористувача на території Дмитрівської сільської ради, Великописарівського району Сумської області. Крім того у вказаному листі зазначено, що визначення місця розташування зазначених земельних ділянок проводилось шляхом нанесення їх координат на індексно кадастрову карту та порівняння з картографічними матеріалами ПРОЕКТУ створення, витягом з Проекту організації території Гетьманського НПП, де вказано про знаходження спірної земельної ділянки в межах кварталу 3 земель запасу Дмитрівської сільської ради згідно Плану лісонасаджень Великописарівського ПНДВ Гетьманського НПП. Всупереч вищевказаному, рішенням Великописарівської селищної ради від 21.04.2021 року № 532 [PERSON] було затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Дмитрівської сільської ради, з надання вказаної земельної ділянки у власність. Вважає, що в силу об`єктивних, видимих природних властивостей спірної земельної ділянки, Великописарівська селищна рада в особі її уповноважених представників, проявили необачність, оскільки володіла інформацією про те, що спірна земельна ділянка належить до земель природно-заповідного фонду (такі висновки висловлені у Постановах Великої палати Верховного суду від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц). Стверджує, що надання спірної земельної ділянки із земель природно-заповідного фонду у приватну власність, як земельної ділянки сільськогосподарського призначення, відбулося всупереч закону, а тому земельна ділянка підлягає поверненню до попереднього стану (а.с.129-132). Великописарівська селищна рада 27.03.2025 року отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.112), відзиву в установленому законом строк не подала, будь-яких заяв від неї не надійшло. Відповідачу [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі, однак конверт з вищевказаними матеріалами повернуто до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до положень п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~ днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з цим суд вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлений у відповідності до положень ст. 128 ЦПК України. Вказане твердження узгоджується з висновками викладеними в Постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/179/18. Від ФГ «Братениця» відзиву в установлений законом строк не надійшло. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у\~відповідності до положень ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст. 19, ст. 274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, позивачем відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч. 6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України\~на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру та представництво інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом». Ч. 3, 4\~ст.\~56\~ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.185 цього Кодексу. У рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(ІІ)/2019 Конституційний Суд України вказав, що стосовно повноваження прокуратури щодо представництва інтересів держави в суді в\~Основному Законі України\~міститься застереження «у виключних випадках і в порядку, що визначені законом». В\~рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Верховний Суд звертав увагу на те, що і в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів з тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Розпорядженням голови Великописарівської районної державної адміністрації від 09.10.2006 №373 погоджено місця розташування земельних ділянок в межах Великописарівського району, які складаються з земель державної власності загальною площею 6228,6 га (а.с. 149). Рішенням одинадцятої сесії п`ятого скликання Сумської обласної ради від 04.04.2007 погоджено створення національного природного парку «Тростянецько-Ворсклянський» із земель державної власності на загальній площі 23360,1 га, з них у межах Охтирського району 11947,1 га, Тростянецького 5184,4 га, Великописарівського 6228, га (а.с. 166). Розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації від 23.05.2007 №278 погоджено місця розташування земельних ділянок національного природного парку «Тростянецько-Ворсклянський» з земель державної власності на загальній площі 23360,1 га (а.с. 151). Указом Президента України від 27.04.2009 створено на території Великописарівського, Охтирського та Тростянецького районів Сумської області Гетьманський національний природний парк, який підпорядковано Міністерству охорони навколишнього природного середовища України. У постійне користування Гетьманському національному природному парку надані землі на території Дмитрівської сільської ради 189,3 га (а.с. 91 зворот). Рішенням Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області від 17.05.2005 погоджено пропозицію Державного управління екології та природних ресурсів в Сумській області щодо включення до складу національного природного парку природно-заповідного, лісового і водного фонду земель запасу на площі: з вилученням 222,9 га, без вилучення 214,7 га (а.с. 93). Розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації від 28.11.2011 №776 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування за межами населених пунктів на території Великописарівського, Охтирського та Тростянецького районів Сумської області (а.с. 146). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.03.2013№183-р\~надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (а.с. 148). Висновком відділу Держземагенства у Великописарівському району Сумської області Головного управління Держземаганства у Сумській області від 10.09.2013 №32 погоджено Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування за межами населених пунктів Гетьманському національному природному парку для забезпечення функціонування природно-заповітного фонду Гетьманського національного природного парку на території Великописарівської, Кириківської селищних рад, Вільненської, Дмитрівської, Добрянської, Солдатської, Катанської, Попівської, Рябинівської та Ямненської сільських рад Великописарівського району Сумської області (а.с. 145). Згідно з інформацією Північної регіональної філії ДП «Українське державне аерогедезичне підприємство» від 06.09.2021 №362/01-09 земельна ділянка з кадастровим №5921281300:13:004:0228 знаходиться в межах земель, які входять до Гетьманського національному природному парку без вилучення у землекористувача на території Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області. Визначенння місця розташування зазначеної ділянки проводилось шляхом, нанесення їх координат на індексно кадастрову карту та порівняння з картографічними матеріалами Проекту створення (Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж Гетьманського національного природного парку на території Великописарівського, Охтирського, Тростянецького районів Сумської області) (а.с. 75). Відповідно до Положення про Гетьманський національний природний парк, затвердженого Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України 31.08.2020 №80, парк є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також є бюджетною, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання (п.п. 1.1, 1.2). Право парку на постійне користування земельними ділянками оформляється відповідно до\~Закону України «Про державнуреєстрацію речовихправ нанерухоме майнота їхобтяжень»\~(п. 1.7). Межі земельних ділянок, що перебувають у користування Парку встановлюються в натурі (на місцевості) та закріплюються межовими знаками в порядку, визначеному законодавством. Відомості про межі, цільове призначення, оцінку, угіддя земельних ділянок, що перебувають у користуванні Парку та про обмеження в їх використанні вноситься до Державного земельного кадастру у встановленому законодавством порядку та обов`язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих територій (п.1.8). На території парку виділяються зони: заповідна, регульованої рекреації, стаціонарної рекреації, господарська (п.4.3). В межах господарської зони забороняються рубки головного користування і проводиться господарська діяльність, спрямована на використання покладених на Парк завдань, знаходяться населені пункти, об`єкти комунального призначення Парку, а також землі інших землевласників і землекористувачів, що включені до складу Парку, на яких господарська діяльність здійснюється з додержанням вимог та обмежень, встановлених для зон антропогенних ландшафтів біосферних заповідників (п.4.3.4). Підприємства, організації та установи, розташовані на території Парку та в суміжній зоні, проводять господарську діяльність з додержанням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища і несуть відповідальність за порушення режиму території Парку (п. 5.6.) (а.с. 82-89). Відповідно до картографічного матеріалу з «Проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж національного природного парку «Тростянецько-Ворсклянський» (Гетьманський НПП згідно з\~Указом Президента України № 774/2008) до складу парку на території Дмитрівської сільської ради без вилучення у землекористувачів передаються землі запасу площею 95,3 га, в тому числі сіножаті 39,1 га, пасовища 53,4 га, шляхи 1,2 га, заболочені землі, болота 1,6 га (рішення Дмитрівської сільської ради від 17.05.2005 «Про створення національного природного парку»). (а.с.76). З витягу із «Проекту організації території Гетьманського національного природного парку охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об`єктів», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 31.12.2013 №562, землі на території Дмитрівської сільської ради загальною площею 95,3 га віднесено до господарської функціональної зони - 100% (а.с.93, зворот). З протоколу другої технічної наради за підсумками польових лісовпорядних робіт, виконаних в Гетьманському національному природному парку Сумської області від 12.10.2012 вбачається, що було затверджено загальну площу Гетьманського національного природного парку, згідно з\~Указом Президента України №273/2009, яка складає 23360,1 га, а також розподіл її по використанню: землі без вилучення з користування - 11686,9 га, господарська зона 9109,9 га з яких на території Дмитрівської сільської ради - 95,3 га. По Великописарівському ДПНДВ встановлено наступні функціональні зони: загальна площа - 3024,3 га з них: заповідна зона 372,0 га, зона регульованої рекреації - 2482,7 га, зона стаціонарної рекреації - 10,4 га, господарська зона -159, 2 га. Передані без вилучення з користування земельні ділянки загальною площею - 11686,9 га з них господарська зона складає 9109, 9 га. Землі запасу сільських рад - Дмитрівська сільська рада -1-7 (квартал 3) - 95,3 га (а.с. 158 зворот-163). До матеріалів справи додано витяг із Проекту організації території Гетьманського національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об`єктів, План лісонасаджень Великописарівського ПНДВ Гетьманський НПП Сумської області, квартал 3, землі запасу Дмитрівської сільської ради. Місце розташування земельних ділянок переданих у приватну власність (а.с. 164). 21.04.2021 рішенням №532 четверного пленарного засідання шостої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 1,7049 га - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради та надано у власність [PERSON] дану земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5921281300:13:004:0228 (а.с. 77). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.03.2025 №417442426 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером №5921281300:13:004:0228 площею 1,7049 га за рішенням Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області від 21.04.2021 №532 зареєстрована за [PERSON] , рішення про державну реєстрацію №59556388 від 29.07.2021 [PERSON] Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області, та передана в оренду ФГ «Братениця» за договором оренди від 10.08.2021 строком на 49 років, 4 місці, 21 день до 31.12.2070 (а.с. 73). Відповідно до ч. 1\~ст.\~2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України\~визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенції про захист правлюдини іосновоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини,як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Конституція України\~(ст.ст. 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За правилами статей\~4,\~5 ЗК України\~завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України (ст.ст.\~14,\~19 Конституції України). До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (ст. 18 ЗК України). Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (ч. 1\~ст. 19 ЗК України). Згідно із ст.5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»\~ особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України. Відповідно до ст.43 ЗК України\~землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Аналогічний зміст має ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва) (ст. 44 ЗК України). Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (ст. 45 ЗК України). Статтею 7 Закону України «Про природно-заповіднийфонд України» визначено, що землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. За ст. 20 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність. На національні природні парки покладається виконання таких основних завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів і об`єктів; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення наукових досліджень природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розробка наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища та ефективного використання природних ресурсів; проведення екологічної освітньо-виховної роботи. Згідно із ч. 4\~ст. 83 ЗК України\~до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до\~ЗК України\~землі природно-заповідного фонду належать до особливо цінних земель. Указані статті імперативно відносять землі, яким встановлено статус територій чи об`єктів природно-заповідного фонду, до категорії земель природно-заповідного фонду за фактом знаходження на них об`єктів, які мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною. У постанові від 20 червня 2023 року в справі № 554/10517/16-ц Велика Палата Верховного Суду (справа щодо захисту прав на земельну ділянку парку «Перемога», який є об`єктом природно-заповідного фонду та пам`яткою місцевого значення садово-паркового мистецтва) виснувала, що землі природно-заповідного фонду не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Гетьманський національний природний парк створено з метою збереження, відтворення і раціонального використання типових та унікальних природних комплексів Лівобережного лісостепу, зокрема заплави річки Ворскли, що мають важливе природоохоронне, наукове, історико-культурне, естетичне, рекреаційне та оздоровче значення. До складу території парку входять: заказник загальнодержавного значення «Хухрянський», гідрологічний заказник загальнодержавного значення «Климентівський», гідрологічний заказник загальнодержавного значення «Бакирівський», гідрологічний заказник місцевого значення «Ямний», заповідне урочище «Литовський Бір», заповідне урочище «Нескучанська Дача», заповідне урочище «Залугове», заповідне урочище «Красне», заповідне урочище «Сумська діброва», заповідне урочище «Веселе», пам`ятка природи місцевого значення «Джерело Кремньове», гідрологічна, пам`ятка природи місцевого значення «Криничка». Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації, тощо) (ст.22 Земельного кодексу України). Статтею 20 Закону України «Про землеустрій»\~передбачено, що землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі зокрема, розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель; встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою; надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок;) встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути); організації нових і впорядкування існуючих об`єктів землеустрою. Статтею 54 Закону України «Про природно-заповіднийфонд України» встановлено, що зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53цього Закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на підставі відповідного експертного висновку. Оскільки до теперішнього часу не встановлені межі Гетьманського національного природного парку в натурі, керуватися необхідно частиною четвертою статті 7 Закону, згідно з якою межі парку визначаються відповідно до проекту створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Так з витягу «Проекту організації території Гетьманського національного природного парку охорони, відтворення та рекреаційного використання природного його природних комплексів та об`єктів» (затверджено наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 31.12.2013 №562) (додаток 8) План фукціонального зонування Гетьманського національного природного парку. Квадрат 3 Землі запасу Дмитрівської сільської ради. Місце розташування земельних ділянок переданих у приватну власність (а.с. 49). Передавши у приватну власність земельну ділянку, яка відповідно до Проекту створення Гетьманського національного природного парку розміщена в його господарській зоні, Великописарівською селищною радою Охтирського району Сумської області порушено вимоги законодавства щодо процедури зміни меж території Гетьманського національного природного парку. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про природно-заповіднийфонд України» на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням. На території зони регульованої рекреації, стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території національного природного парку. Зонування території національного природного парку, рекреаційна та інша діяльність на його території провадяться відповідно Положення про національний природний парк та Проекту організації території національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Оскільки спірна земельна ділянка розміщена на території об`єкта природно-заповідного фонду України, для надання її у приватну власність необхідно було отримати від Управління, як структурного підрозділу Сумської обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Згідно з пунктом «в» ч. 4 ст.84ЗК України\~до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду та історико-культурними об`єктами, що мають національне та загальнодержавне значення. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); б) землі під залізницями, автомобільними дорогами, об`єктами повітряного і трубопровідного транспорту; в) землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом; г) землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом; ґ) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом (ст. 83 ЗК України). У ситуації, що склалася, вбачаються порушення вимог норм законодавства, а саме неправомірну, з порушенням порядку, передачу земельної ділянки, що належить до земель Гетьманського національного природного парку, у власність [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст.3Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до природно-заповідного фонду України належать природні території та об`єкти, зокрема, національні природні парки. Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 31.08.2020 №80 затверджено Положення про Гетьманський національний природний парк. Розділом 2 Положення передбачено, що Гетьманський національний природний парк створений з метою збереження, відтворення і раціонального використання типових та унікальних природних комплексів Лівобержного лісостепу, що мають важливе природоохоронне, наукове, естетичне, рекреаційне та оздоровче значення. Пунктами 1.1., 1.2., 1.7. Положення передбачено, що Гетьманський національний природний парк є об`єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. Парк є бюджетною, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання, встановленому законодавством. Відповідно до ст.46-1ЗК України\~землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до\~Закону України «Про природно-заповідний фонд України»\~та положеннями про ці території, об`єкти. Особливий режим охорони, відтворення і використання земель територій та об`єктів природно-заповідного фонду поширюється на всі розташовані в межах таких територій та об`єктів землі та земельні ділянки незалежно від форми власності та цільового призначення. Прокурором до позовної заяви було додано інформацію Північної регіональної філії ДП «Українське державне аерогедезичне підприємство» з якої слідує, що земельна ділянка з кадастровим номером 5921281300:13:004:0228 знаходиться в межах земель, які входять до Гетьманського національного природного парку без вилучення у землекористувача на території Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області при цьому посилаються на карту схему розташування меж територій користування Гетьманського національного природного парку у межах Дмитрівської сільської ради Великописарівського району відповідно до «Проекту організації території Гетьманського національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об`єктів» затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 21.12.2013 №562 (а.с. 22). Дану інформацію суд приймає, як належний та допустимий доказ, який можна покласти в основу рішення суду, оскільки аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.07.2022 по справі №575/462/21. Таким чином, спірну земельну ділянку передано у приватну власність з недотриманням вимог\~Земельного Кодексу України,\~Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Відповідно до них землі під об`єктами природно-заповідного фонду не можуть передаватися у приватну власність, а території та об`єкти природно-заповідного фонду можуть використовуватись лише у природоохоронних, науково-дослідних, оздоровчих та інших рекреаційних, освітньо-виховних цілях та для моніторингу навколишнього природного середовища, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки. Статтею 186-1 ЗК України\~(у редакціях до змін внесених на підставі\~Закону № 1423-ІХ від 28.04.2021) визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища; водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства. Отже, процедура погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, визначена\~ст. 186-1 ЗК України, була порушена, передача земельної ділянки, що належить до земель Гетьманського національного природного парку у власність [PERSON] є неправомірною. Відповідно до ст.125 Земельного кодексуУкраїни\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Разом із тим, згідно з ч. 4 ст.7 Закону України «Про природно-заповіднийфонд України» межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Матеріалами справи підтверджується наявність створеної проектної документації стосовно земель природно-заповідного фонду Гетьманського національного природного парку і до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Порядок надання земельних ділянок і видачі документів на право володіння, користування і розпорядження землями природно-заповідного фонду визначається статтями\~20,\~122,\~123,\~125,\~126 Земельного Кодексу України. Зміна меж, категорії, скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється відповідно до норм\~глави 22ЗК України\~та ст.ст. 51-53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Вилучення земель природно-заповідного фонду регулюється\~ст. 150 ЗК України. Згідно з Законом України«Про природно-заповіднийфонд України» і спеціальними нормами в\~Земельному кодексіУкраїни\~протягом усього часу існування території чи об`єкта природно-заповідного фонду (з дати створення, організації або оголошення до дати скасування статусу території чи об`єкта природно-заповідного фонду), земельна ділянка, на якій розташований об`єкт природно-заповідного фонду є земельною ділянкою категорії за основним цільовим призначенням «землі природно-заповідного фонду», які не можуть передаватись у приватну власність відповідно до ст.ст.\~83,\~84 ЗК України. Оскільки земельну ділянку площею 1,7049 га, яку отримав [PERSON] у приватну власність, віднесена до складу земель природно-заповідного фонду загального значення Гетьманського національного природного парку, а діючим законодавством заборонено передача такої земельної ділянки у приватну власність, тому рішення Великописарівської селищної ради від 21.04.2021 №532 є незаконним і підлягає скасуванню. Щодо питання правомірності втручання в право особи мирно володіти майном, суд зазначає наступне. Предметом безпосереднього регулювання ст. 1 Першого Протоколу до\~Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод\~є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно. У практиці ЄСПЛ (зокрема, рішеннях у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 виокремлено три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого Протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого Протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що законне передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого Протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого Протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна. У цьому спорі, з огляду на характер правовідносин, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Як зазначалось,\~Конституція України\~(ст.ст. 13, 14) визначає, що земля, водні та інші ресурси є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За правилами ст.ст.\~4,\~5ЗК України\~завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема: поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. З огляду на вказане, земля, інші природні ресурси є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України (ст.ст.\~14,\~19 Конституції України). У спорах стосовно земель природно-заповідного фонду, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч. 3 ст.\~13, ч. 7 ст.\~41, ст.\~50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (ст.ст.\~18,\~19, п. «а» ч. 1 ст.\~91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України). Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. У силу об`єктивних, видимих природних властивостей спірної земельної ділянки, представник відповідача Великописарівської селищної ради, проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що спірна ділянка належать до земель природно-заповідного фонду (такі висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц і від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц). З огляду на викладене, у спірних правовідносинах загальний інтерес у контролі за використанням земель природно-заповідного фонду за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації переважає приватний інтерес [PERSON] у збереженні земельної ділянки у її власності. Аналогічний висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц. Частинами 2, 3 ст.152ЗК України\~визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.155 ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно зі ст.21 ЦК України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Водночас, ст.393 ЦК України\~передбачено, що правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. На підставі вище вказаних обставин, наданих позивачем доказів, суд прийшов до висновку, що при наданні земельної ділянки кадастровим номером 5921281300:13:004:0228 із земель природно-заповідного фонду державної власності у приватну власність, як земельної ділянки сільськогосподарського призначення, порушено вимоги вказаного вище земельного та природно-заповідного законодавства, тому рішення четвертого пленарного засідання шостої сесії восьмого скликання Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області від 21.04.2021 №532 про надання [PERSON] у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,7049 га прийняте всупереч вимогам законодавства, а тому позовні вимоги в частині визнання вказаного рішення незаконним та його скасування підлягають задоволенню. Крім того в ході судового розгляду було встановлено, що земельна ділянка передана в оренду ФГ «Братениця» за договором оренди від 10.08.2021 строком на 49 років, 4 місяці, 21 день, строк якого закінчується 31.12.2070, який підлягає визнанню недійсним за вищевикладених обставин. Згідно з ч. 2 ст.3Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 3\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої\~статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої\~статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього\~Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З урахуванням змісту ст.178 ЦК України\~щодо неможливості вільного розпорядження обмеженими в цивільному обороті об`єктами, за правочинами право на майно набувається лише у разі, якщо майно не має передбачених законодавством обмежень в оборотоздатності. Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, стосовно яких діє чітка заборона на вилучення, зміну цільового призначення та надання у користування всупереч вимогам\~Земельного кодексу України, є неможливим. Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу. У разі протиправної передачі цих об`єктів у приватну власність відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Згідно з ч. 2\~ст.152 ЗК України\~власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Статтею 391 ЦК України\~встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14 та від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 вказані можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інші правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій). У постанові від 20.06.2023 в справі №554/10517/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням\~ЗК України\~та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. За таких умов ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний позов. Верховний Суд у постанові 18.12.2024 в справі №748/29/23 зазначив, що вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб. У пункті 11.10 постанови від 20.06.2023 в справі №633/408/18 (провадження №14-86цс22) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ця реєстрація створює відповідні перешкоди. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 06.12.2023 в справах №925/1006/22 та №906/296/23, від 14.08.2024 в справі №199/5267/22, від 22.05.2024 в справі №391/666/21. У постанові Верховного Суду від 08.03.2023 в справі №715/196/21 (провадження №61-19819св21) зазначено, що Чернівецька обласна державна адміністрація зареєструвала право власності на земельну ділянку, якою не вправі розпоряджатися, тому суди правильно виснували, що відновити становище, яке існувало до порушення, можливо шляхом скасування державної реєстрації права власності на землю. Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі №469/1044/17, від 12.06.2019 в справі №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 в справі №487/10132/14-ц, від 07.04.2020 в справі №372/1684/14-ц). Відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи, що у цій справі мета прокурора спрямована на відновлення власником володіння спірною земельною ділянкою природно-заповідного фонду, суд дійшов висновку, що заявлені прокурором позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 10.08.2021, укладеного між [PERSON] та ФГ «Братениця», скасування рішення державного реєстратора Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області Лєпкової О.О. про реєстрацію права власності, повернення земельної ділянки з незаконного володіння [PERSON] є належним і ефективним способом захисту порушених прав, в зв`язку з чим ці позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Охтирської міської ради Ткаченка Д.О. про державну реєстрацію договору оренди від 17.11.2021 року та повернення земельної ділянки з незаконного користування ФГ «Братениця» суд дійшов такого висновку. Статтею 19 ЦПК України\~встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 20 ГПК України\~господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. Спір у цій справі в частині позовних вимог про усунення перешкод Сумській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права оренди ФГ «Братениця» та повернення земельної ділянки з незаконного користування ФГ «Братениця» є спором про стверджуване порушення права та законного інтересу держави в особі Сумської обласної державної адміністрації з боку юридичної особи. ФГ «Братениця» отримало в оренду спірну земельну ділянку, здійснюючи господарську діяльність. Отже, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених вище позовних вимог віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 255 ЦПК України\~суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. З урахуванням характеру правовідносин у цій справі, предмета спору та з`ясовані обставини, суд дійшов висновку про закриття провадження в справі в частині позовних вимог до ФГ «Братениця». Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 в справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21), у постановах Верховного Суду від 27.03.2024 в справі №369/473/15-ц (провадження №61-5275св22), від 31.01.2024 в справі №569/19798/20 (провадження №61-3534св22), постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12.06.2023 в справі №676/7428/19 (провадження №61-361сво22) та підтверджено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 09.04.2024 в справі №676/180/20 (провадження №14-16цс24). Позивач має звернутися саме з указаними вимогами до ФГ «Братениця» в порядку господарського судочинства, у зв`язку з чим закриття провадження в справі в частині вимог до ФГ «Братениця» не порушує права позивача на судовий захист. Така правова позиція відповідає правовій позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 29.01.2025 в справі №575/606/21, провадження №61-10638св24. Відповідно до частини другої\~статті 4 ЦПК України\~у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 4\~ст. 42 ЦПК України). Стаття 56 ЦПК України\~встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених\~статтею 185 цього Кодексу. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 в справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 в справі №915/478/18, від 27.02.2019 в справі №761/3884/18, від 13.11.2019 в справі №826/3115/17, від 05.10.2022 в справі №922/1830/19, зазначено, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що і в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах (п. 35 постанови від 27.02.2019 в справі №761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи в суді фактичною стороною в спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною в справі певний орган. Пунктом 2\~ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»\~місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Відповідно до ч. 5\~ст. 122 ЗК України\~(в редакції на час виникнення правовідносин) обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»\~уповноваженими органами державного управління в галузі організації, охорони та використання природно-заповідного фонду є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Гетьманський національний природний парк є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, розташований за межами населених пунктів на території Великописарівської та Кириківської селищних рад, Вільненської, Дмитрівської, Добрянської, Солдатської, Катанської, Попівської, Рябинівської, Ямненської, сільських рад Великописарівського району Сумської області. Отже, належним органом управління стосовно спірної земельної ділянки є Сумська обласна державна адміністрація, в інтересах якої прокурор і звернувся до суду. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України (ч. 2\~ст. 19 Конституції України). Пунктом 3 ч. 1\~ст. 131-1 Конституції України\~передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано в\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає в здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Згідно з ч.ч. 3, 4\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Прокурор у позовній заяві на виконання\~статті 56 ЦПК України, ч. 4\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~обґрунтував підставу для представництва інтересів держави, зазначив, що звертався до Гетьманського національного природного парку та Сумської обласної державної адміністрації листами від 01.05.2024 №52/1-1761вих-24 та №52/1-1762вих-24, в яких виклав порушення вимог природоохоронного законодавства щодо незаконності відведення земельної ділянки природно-заповідного фонду й запропонував вжити заходи реагування до усунення цих порушень і повернення відповідної землі в розпорядження держави. Гетьманський національний природний парки листом від 03.05.2024 №247/02-03 та Сумська обласна державна адміністрація листом від 10.05.2024 №01-22/0208 у відповідь на звернення прокурора констатували факт порушення вимог земельного та природоохоронного законодавства та просили прокурора вжити заходи представницького характеру, тобто не виявила наміру самостійно звернутися з позовом та не спростували твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства. Такі дії правильно оцінені прокурором як бездіяльність. Отже, має місце неналежність здійснення захисту законних інтересів держави суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, що й зумовлює участь у справі прокурора. Така правова позиція відповідає правовій позиції, викладеної у постанову Верховного Суду від 29.01.2025 в справі №575/606/21, провадження №61-10638св24. Суд погоджується з обгрунтуваннями прокурора, викладеними в позові щодо звернення до суду з вказаним позовом. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з вищевикладених підстав. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 5 ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір за одну вимогу майнового характеру у розмірі 3028,00 грн та п`ять вимог немайнового характеру у розмірі 15140,00 грн, а всього 18168,00 грн (а.с. 17). Суд дійшов висновку про задоволення однієї вимоги майнового характеру та чотири вимоги немайнового характеру, що стосуються відповідачів Великописарівської селищної ради Охтирського району Сумської області та [PERSON] , та закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ФГ «Братениця». Таким чином, відповідачі Великописарівська селищна рада Охтирського району Сумської області та [PERSON] мають відшкодувати на користь позивача 15140,00 грн, тобто по 7570,00 грн з кожного. Судовий збір у розмірі однієї вимоги немайнового характеру в розмірі 3028,00 грн підлягає поверненню з державного бюджету на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial