Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 23 грудня 2011 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В шлюбі є син [PERSON] , [INFO] . 17 травня 2021 року рішенням Бершадського районного суду Вінницької області шлюб розірвано. Починаючи з часу набрання рішення законної сили і до теперішнього часу, дитина проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні. Відповідач - мати їхнього сина жодної участі у вихованні та піклуванні дитини не бере. З 16.01.2021 року відповідачка переїхала проживати окремо в с. Метанівку, залишивши їх з сином. Вона не приймає участі у житті сина, не займається його вихованням, не піклується про його здоров`я, ухиляється від своїх батьківських обов`язків. Враховуючи зазначені обставини, [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно їх дитини [PERSON] , [INFO] ; визначити місце проживання сина - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 03.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 41). Ухвалою суду від 11.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті, витребувано з органу опіки та піклування Теплицької селищної ради письмовий висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її сина [PERSON] , [INFO] . (а.с 62). У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] також суду пояснив, що з відповідачкою фактично не проживають з 2018 року. [PERSON] не цікавиться життям дитини, не бере участі у вихованні сина з того часу, як дитина пішла в перший клас, а зараз він в сьомому класі. Йому відомо, що [PERSON] виїхала в Польщу в квітні 2022 року і понад 3 роки не бачила сина. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем реєстрації, що відповідає вимогам п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи с лужби у справах дітей Бершадської міської ради в судове засідання не з`явився, в заяві третя особа просить провести розгляд справи за відсутності служби у справах дітей Бершадської міської ради за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заслухавши пояснення позивача, його представника, думку дитини, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, на яких ґрунтується позовна заява, що врегульовані нормами права та дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.12.2011 року. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 17 травня 2021 року розірвано шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 23.12.2011 у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального укправління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №3777. У рішенні вказується, що під час перебування в шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживав з [PERSON] (а.с. 14-15). Згідно свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER] від 08.05.2012 встановлено, що у сторін народився [PERSON] , [INFO] , у с. Баланівка Бершадського району Вінницької області, його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Згідно з довідкою, виданою Баланівським старостинським округом від 28.12.2023 № 2280, [PERSON] , 1990 р.н., дійсно зареєстрований та проживає у [ADDRESS] , спільно з сином, [PERSON] , 2012 р.н., батьком, [PERSON] , 1967 р.н., матір`ю, [PERSON] , 1969 р.н. Громадянин [PERSON] самостійно утримує та виховує сина [PERSON] . (а.с. 24). Відповідно до довідки-характеристики від 30.08.2024 № 628, наданої Баланівським старостинським округом, громадянин [PERSON] зареєстрований та проживає у [ADDRESS] . Мобілізований. Розлучений, має малолітнього сина, якого виховує самостійно. З сусідами та односельцями має дружні стосунки. За час проживання в с. Баланівка в порушеннях громадського порядку не помічався. Бере активну участь у громадському житті села. Депутатом сільської ради не обирався. Компрометуючими матеріалами на гр. [PERSON] та його сім`ю старостат не володіє (а.с. 23). Згідно з інформацією від 18.09.2023 № 1009, наданою Баланівським старостинським округом, громадянка [PERSON] , [INFO] , знята з реєстрації в [ADDRESS] та вибула 16.01.2021 року на постійне місце проживання за адресою [ADDRESS] . Згідно відповіді №940312 від 03.12.2024 з Єдиного державного демогравфічного реєстру [PERSON] , [INFO] , з 16.07.2021 зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 40). 03.10.2024 працівниками служби у справах дітей Бершадської міської ради та Баланівського старостинського округу було обстежено умови проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа будинку 58,4 кв.м. Будинок належить бабі хлопчика, [PERSON] . Опалення пічне, є достатній запас дров. Водопостачання індивідуальне. Санітарно-гігієнічний стан задовільний. На подвір`ї є літня кухня, в якій проживають баба та дід хлопчика. Є присадибна ділянка, яка обробляється. Будинок умебльований, є необхідна побутова техніка. У хлопчика є окрема кімната з ліжком, шафою для одягу, письмовим столом, телевізором. Дитина забезпечена одягом та взуттям, що відповідає віку та сезону, шкільним приладдям, підручниками, книгами, продуктами харчування. Має мобільний телефон. Між батьком та дитиною добрі взаємини. Хлопчик любить свого батька, бабусю та дідуся зі сторони батька. [PERSON] любить з батьком проводити вільний час. Сім`єю спільно проводять дозвілля, відмічають свята. (а.с. 28). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики учня 7 класу Баланівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів [PERSON] зазначається, що дитина в цьому закладі навчається з першого класу. За час навчання зарекомендував себе працелюбним учнем. Володіє навчальним матеріалом на достатньому та середньому рівні. Особливий нахил має до фізичної культури. Дитина бере активну участь у суспільно-корисній праці. Стриманий, врівноважений, комунікабельний, товариський, легко знайомиться з новими людьми. В [PERSON] є потреба у спілкуванні з ровесниками, має нестійкі переконання, він дуже легко піддається негативному впливу оточуючих. Нервова система характеризується низьким рівнем стійкості до стресорів, учневі властива адекватна тривожність у непередбачуваних та важливих ситуаціях. [PERSON] виховується у неповній сім`ї. Батько та бабуся беруть участь у навчанні та вихованні дитини, переймаються його шкільним життям. Мати не відвідує батьківські збори, не спілкується з класним керівником та педагогами освітнього закладу(а.с. 27). Відповідно до виконавчого листа Бершадського районного суду Вінницької області від 19.07.2024 суд вирішив (присудив) стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 % частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів, щомісячно, починаючи з 12.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № [NUMBER], заборгованість відсутня, про що вказується у висновку органу опіки та піклування (а.с. 82). Згідно висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] , та визначенння місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бершадської міської ради 25.02.2025 №50, орган опіки та піклування Бершадської міської ради вважає: недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] ; визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , жителем [ADDRESS] (а.с. 82-83). У висновку також вказується, що під час обстеження умов проживання працівником служби у справах дітей з [PERSON] було проведено бесіду, в ході якої він повідомив, що з мамою не спілкується, з родичами зі сторони матері теж не спілкується. Зі слів хлопчика, він довгий час проживає з батьком, який його усім забезпечує, проводить з ним час, піклується про нього. Надалі бажає проживати з батьком, [PERSON] . 16.01.2025 до служби у справах дітей Бершадської міської ради надійшло письмове пояснення від [PERSON] , в якому вона зазначає, що заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, так як завжди цікавилася дитиною, постійно надсилала кошти на картку свекрусі, [PERSON] , для забезпечення дитини всім, що потрібно для нього. В цей час мати телефонувала до дитини, спілкувалася з сином, цікавилася його життям. Після конфлікту, який відбувся з свекрухою, пропав зв`язок з дитиною. Коли телефонувала до сина, то номер був заблокований, а на повідомлення [PERSON] не відповідав. По сьогоднішній день зв`язку з сином немає. Не раз приїжджали батьки [PERSON] до внука провідати його. Але коли вони стояли біля місця проживання дитини, то ніхто не вийшов до них і внука не пустили побачитися з бабусею та дідусем. Також вони не раз телефонували до [PERSON] , але відповіді не було. Батько, [PERSON] , коли відповідав на телефонні дзвінки тестя і тещі, то погрожував їм та грубив. Дитина налаштована проти матері і всієї її родини. 19.02.2025 на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при Бершадській міській раді розглянуто питання «Про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та визначення місця проживання дитини». Членами комісії було заслухано думку обох батьків. Мати, [PERSON] , телефонним зв`язком повідомила, що заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, так як вона любить свого сина, має бажання спілкуватися з ним, брати участь у його вихованні, але батько, [PERSON] та його сім`я чинять перешкоди, налаштовують дитину проти матері (а.с. 83). Згідно з інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 02.04.2020 по 02.04.2025 року, отриманої з Головного центру обробки спеціальної інформації №19/27305-25-Вих від 02.04.2025, [PERSON] , [INFO] , виїхала з території України через пункт пропуску Краківець 30.04.2022. В`їзд після цього на територію України не зафіксовано (а.с. 91). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 14 Закону). Частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав передбачений частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. За змістом статті 166 СК України наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та лише за наявності вини у їхніх діях і свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 23.12.2020 у справі № 522/21914/14, від 22.11.2023 у справі № 1915/2789/12, від 25.01.2023 у справі № 462/4705/19. Отже, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні батьками обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто незважаючи на заходи попередження та впливу, які виявилися безрезультатними. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24.06.2020 у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 у справі № 645/731/18. Під час розгляду справи позивачем не доведено та судом не встановлено, що [PERSON] систематично, незважаючи на заходи попередження, відомості про вжиття яких в матеріалах справи відсутні, продовжує злісно та свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків. Вона заперечує проти позбавлення її батьківських прав, нею сплачуються аліменти на утримання сина. У пункті 49 рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 по справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06) зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Законодавець визначив, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини. Якщо такий результат не передбачається, то позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Тобто позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Натомість позивачем не доведено у чому саме полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батьківських прав матері, як і не надано до суду достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині. Враховуючи встановлені судом обставини справи, зважаючи на недоведеність позивачем навмисного та систематичного ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, з огляду на те, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують свої батьківські обов`язки, який у даному випадку не відповідає меті захисту інтересів дитини, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] задоволенню не підлягають. Натомість суд вважає, що [PERSON] слід попередити про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина [PERSON] та з цією метою контроль за виконанням відповідачкою своїх батьківських обов`язків стосовно своєї дитини необхідно покласти на Службу у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне. Положеннями частин 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. У судовому засіданні з`ясовано думку неповнолітнього [PERSON] із приводу наявного між батьками спору, який у присутності представника органу опіки та піклування Бершадської міської ради зазначив, що проживає разом із батьком, який піклується про нього та з яким він бажає проживати. Разом проживають дідусь та бабуся з боку батька. Маму він не бачив понад три роки, вона до нього не дзвонить, не спілкується з ним, не відвідує та не приїжджає. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц (провадження № 61-13272св18). Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Наведена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 року у справі №640/2670/17. Відтак, при вирішенні питання про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання дитини з батьком, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, висновок органу опіки та піклування, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, а також виявлене бажання самої дитини проживати разом з батьком, приходить до висновку про обґрунтованість позову в цій частині та визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме найкращим інтересам дитини. На підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial