Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

11 грудня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Гарбар Юлія Ростиславівна звернулась до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою, поданою через систему "електронний суд" до відповідач товариства з обмеженою відповідальністю «Мульти Повар США» про стягнення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 23.02.2024 згідно грошового переказу від 23 лютого 2024 року [PERSON] було помилково перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Мульти Повар США» кошти в сумі 9747 доларів США. Однак, між [PERSON] та ТОВ «Мульти Повар США» не було укладено жодного договору, тобто кошти були перераховані без достатньої правової підстави. З метою врегулювання спору в досудовому порядку на адресу ТОВ «Мульти Повар США» була направлена вимога від 15 жовтня 2024 року про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 9747 доларів США, однак така вимога була проігнорована. З врахуванням викладеного, просить стягнути з ТОВ «Мульти Повар США» на користь [PERSON] 9747 доларів США як безпідставно набутих коштів та понесені судові витрати по справі. Ухвалою від 01 січня 2025 року позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мульти Повар США» про стягнення безпідставно набутих коштів прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2025 року постановлено здійснити перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 17 січня 2025 року від відповідача ТОВ «Мульти Повар США» надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представники відповідача вказують на безпідставність заявлених позовних вимог та просять відмовити в задоволенні позову. Зазначають, що в лютому 2024 року через програмні засоби веб-сайту «MULTI COOK», заповнивши відповідну заявку на сайті про отримання інформації про франшизу звернулась [PERSON] . В подальшому спілкуванні з питань співпраці щодо відкриття бізнесу в США з використанням торгової марки, проходження навчання та подальшого укладання ліцензійного договору. Сторони домовились про онлайн навчання шляхом надання доступу до вказаних матеріалів хмарного сховища на Google Диску та про вартість доступу до матеріалів та навчання в сумі 9747 доларів США. Також [PERSON] повідомила, що оскільки не має власного розрахункового рахунку в США, оплату за навчання буде здійснювати з розрахункового рахунку свого сина [PERSON] , при цьому направивши відповідачу сканкопії його паспорту та його платіжних реквізитів, в зв`язку з чим 23 лютого 2024 року ТОВ «Мульти Повар США» виставлено інвойс за № 5/02-2024 від 23.02.2024 за послуги з навчання на суму 9747 доларів США. У вказаному інвойсі містилися всі платіжні реквізити для перерахунку коштів, та зазначено про те, що оплата згідно даного інвойсу одночасно є підтвердженням виконаних робіт, наданих послуг, кінцевих розрахунків між сторонами. 26 лютого 2024 року на розрахунковий рахунок ТОВ «Мульти Повар США» надійшли кошти від [PERSON] в сумі 9747 доларів США. В подальшому, на виконання взятих здобов`язань щодо проведення навчання [PERSON] було надано персональний доступ до даних на хмарному сховищі на Google Диску, яка містить детальний бізнес план, комерційну таємницю та матеріали використання інтелектуальної власності, надано можливість пройти навчання на виробництві та підписати ліцензійну угоду на використання торгової марки. Однак, в подальшій переписці та спілкуванні [PERSON] повідомила, що має потребу в поверненні коштів та в односторонньому порядку відмовилась від співпраці. Вважають, що відсутні будь-які правові підстави для стягнення на користь позивача коштів в сумі 9747 доларів США як безпідставно набутих. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Представники відповідача, кожен зокрема, заперечували щодо задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, заслухавши показання свідків, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Матеріалами справи встановлено, що 23 лютого 2024 року [PERSON] здійснив переказ власних коштів в сумі 9747 доларів США на рахунок ТОВ «Мулити Повар США». Заявляючи позовні вимоги про повернення вказаних коштів позивач покликається, що вказана сума коштів помилково була перерахована на рахунок відповідача, оскільки він перераховував кошти за техніку. Тому вважає, що помилково сплачені 9\~747 доларів США підлягають стягненню з відповідача як набуті без достатньої правової підстави. Згідно з ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У\~статті 11 ЦК України\~зазначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статей\~12,\~13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Главою 83 ЦК України\~визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України). Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст. 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають поверненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434св20). Тлумачення як\~статті 3 ЦК України\~загалом, так і пункту 6\~статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Передбачений\~статтею 1212 ЦК України\~вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання\~глави 83 ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Згідно з частиною першою\~статті 177 ЦК України\~об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Статтею 1071 ЦК України\~визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Згідно п.п. 1.23, 1.24, 1.32\~статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~(який діяв станом на день виникнення спірних правовідносин) переказ - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. При цьому, неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Між іншим, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. За правилами\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6\~ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч.2\~ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивач посилається на те, що спірні кошти були помилково перераховані на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Мульти Повар США», оскільки жодних договорів з відповідачем не укладав, а кошти в сумі 9747 доларів США це оплата за техніку на інший банківський рахунок. Однак, як вбачається зі змісту платіжного доручення в іноземній валюті (ЧЕРЕЗ SWIFT) від 23.02.2024 [PERSON] було здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 9747 доларів США на рахунок [PERSON] , номер рахунку [NUMBER] , адреса отримувача Україна, Луцьк, вул. Львівська, 63, банк-одержувача Акціонерне товариство «Укрсіббанк», Київ, Україна. Отже, отримувачем коштів відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті є MULYI COOK USA LLC («Мульти Повар США»). Разом з тим, з листа Акціонерне товариство «Укрсиббанк» вбачається, що валютний платіж банком було зараховано на рахунок [NUMBER] згідно свіфтовки, всі дані, які зазначені у вищезазначеному SWIFT не коригувались та не змінювались ні відправником коштів, ні банком відправника. Отже судом встановлено, що у наданому позивачем платіжного доручення в іноземній валюті містяться відомості про особу яка здійснювала переказ коштів, кому здійснювався такий переказ, призначення переказу, номеркарток/рахунокта інших відомостей, які дають підставу вважати, що позивачем свідомо перераховувались кошти саме відповідачу. Жодних доказів на підтвердження, що вказані кошти були перераховані на рахунок відповідача помилково позивачем суду не надано. Крім того, під час судового розгляду було встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , з якою у відповідача існували правовідносини з приводу відкриття бізнесу в США та надання консультування з питань комерційної діяльності, саме [PERSON] повідомила, що оплата за навчання нею буде проведена з розрахункового рахунку її сина [PERSON] . Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту набуття грошових коштів відповідачем по справі без достатніх правових підстав, позивач не надав, а наявні в матеріалах справи докази не підтверджують доводів позивача про отримання коштів відповідачем як безпідставно набутих, згідно\~ст.1212 ЦК України, тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то з огляду на норми\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у справі, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed