Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

[PERSON] \~ звернулася до суду з позовом в якому вказала, що в період з 1992 року по 1998 рік вона працювала в КСП ім. Шевченка Зачепилівського району Харківської області та на момент розпаювання земель була членом даного господарства. Як стверджує позивачка з невідомих причин її прізвище не було включене до Списку-Додатку 1 до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Шевченка Зачепилівського району Харківської області серія ХР-11-00-000251 від 19.10.1994 року, і відповідно вона не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивачка вважає, що оскільки на час розпаювання земель вона являлася працівником КСП ім. Шевченка Зачепилівського району Харківської області та не\~була виключена\~зі списку\~членів даного\~сільськогосподарського підприємства,\~отже вона\~має право\~на земельну\~частку (пай),\~тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. [PERSON] просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП ім. Шевченка Зачепилівського району Харківської області, середній розмір ріллі 4,52 умовних кадастрових гектара, сіножатей 0,0123 га, пасовища 0,4232 га та виділити її із земель невитребуваних паїв Рунівщинського старостинського округу № 8 Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області. Від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій останній просив суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Від Зачепилівської селищної ради Харківської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника селищної ради, проти позовних вимог [PERSON] заперечень не має. Згідно вимог\~ч.2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3\~ст.\~200\~ЦПК\~України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ч.4\~ст.206\~ЦПК\~України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ч.1\~ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачка [PERSON] в період з 1992 року по 1998 рік працювала в КСП ім. Шевченка Зачепилівського району Харківської області, що підтверджується довідкою КП « Зачепилівський трудовий архів». За період своєї роботи позивачка з членів КСП ім. Шевченка Зачепилівського району Харківської області не виключалася, заяви про вихід з членів даного господарства не писала. Відповідно до\~ст. 5 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство»\~членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Отже позивачка [PERSON] не писавши заяви про вихід із членів КСП ім. Шевченка Зачепилівського району Харківської області, на момент розпаювання залишалася його членом. У 1994 році відбулося розпаювання земель КСП ім. Шевченка Зачепилівського району Харківської області і членам підприємства, на підставі списку громадян - членів колективної сільськогосподарського підприємства КСП ім. Шевченка, видавались документи, що підтверджують право на земельну частку (пай). При зверненні до Відділу №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області позивачка дізналася, що вона не була внесена до списку, додатку до державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Шевченка Зачепилівського району Харківської області. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Позивачка [PERSON] на момент розпаювання земель була членом КСП ім. Шевченка Зачепилівського району Харківської області, тому вона мала право на земельну частку (пай), але з невідомих причин не була включена до списку - додатку до державного акту на право колективної власності на землю, і відповідно не отримала сертифікат на право власності на земельну частку (пай). Судом встановлено, що відповідно до довідки виданої Відділом № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № Ч-189/0-0.25,4-200/336-25 від 12.03.2025 середній розмір земельної частки (паю) по реформованому КСП ім. Шевченка складає: середній розмір ріллі 4,52 умовних кадастрових гектарів; сіножатей 0,0123 га; пасовища 0,4232 га. Частиною 2 ст. 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Відповідно до ч.3\~ст.\~152\~ЗК\~України захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. Згідно з ч.ч.2,3\~ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»\~пай є власністю члена підприємства, і у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або іншій, за згодою сторін формі. В силу ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст.2 вищезазначеного Закону України, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 2\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Із змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Згідно п. 24\~Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України від\~16\~квітня\~2004\~року\~№\~7\~«Про\~практику\~застосування судами\~земельного\~законодавства\~при розгляді\~цивільних\~справ» невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7\~Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що позивачка на час розпаювання сільськогосподарських земель КСП ім. Шевченка Зачепилівського району Харківської області була членом даного господарства, отже мала право на земельну частку (пай), але по невідомим причинам не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, тому порушене право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права на земельну частку (пай). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved