Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

[PERSON] через представника адвоката Жеребецьку Ірину Орестівну звернулася до суду з позовом до Козлівської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Олійник Оксана Євгенівна, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] за життя розпорядилася своїм майном та 13.01.2017 склала заповіт, яким все майно заповіла [PERSON] . Спадщину за заповітом після смерті [PERSON] позивач прийняла шляхом подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк. Також [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,4232 га кадастровий номер 6123086900:02:001:0899 для ведення особистого селянського господарства за адресою: с. Покропивна Тернопільського району Тернопільської області. Разом з тим [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на відповідну частку земельної ділянки з кадастровим номером 6123086900:02:001:0898, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), так як вказана земельна ділянка належала на праві спільної сумісної власності спадкодавиці та [PERSON] без визначення часток земельної ділянки у спільній власності між її співвласниками, а тому нотаріус не може встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна, а відтак видати свідоцтво про право на спадщину. В обгрунтування позовних вимог позивач також вказала, що житловий будинок, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 6123086900:02:001:0898, площею 0,25 га за адресою: [ADDRESS] перебуває на праві часткової власності [PERSON] та [PERSON] у співвідношенні 2/3 частки та 1/3 частка. З огляду на викладене, з урахуванням вимог частин першої та четвертої статті 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України), позивач просить визнати за нею право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 13.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати суддею одноособово за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання на 05.02.2025. Ухвалою суду від 05.02.2025 задоволено клопотання представника позивача та замінено у вказаній цивільній справі неналежного відповідача Козлівську селищну раду на належного відповідача [PERSON] . Підготовче засідання у цивільній справі відкладено на 20.02.2025. Ухвалою суду від 20.02.2025 відкладено підготовче засідання у вказаній цивільній справі на 13.03.2025. 25.02.2025 [PERSON] подано до суду зустрічний позов до [PERSON] про визнання права власності. В обгрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що [INFO] померла його мати, [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, серед іншого, на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] за житття розпорядилася своїм майном та 13.01.2017 склала заповіт на користь [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] та їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] . У видачі свідоцтва про право на спадщину на заповітом на частку земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 [PERSON] відмовлено. Також зазначив, що земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності спадкодавиці [PERSON] та йому, [PERSON] , без визначення часток між співвласниками. Однак, ураховуючи, що [PERSON] належить 2/3 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з огляду на вимоги частин першої та четвертої статті 120 ЗК України, [PERSON] просить визначити за померлою [PERSON] 2/3 частки земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та визнати за ним, [PERSON] , право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13.03.2025 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Олійник Оксана Євгенівна про визнання права власності на спадкове майно за заповітом; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та присвоєно об`єднаній справі єдиний унікальний номер - №951/880/24, провадження №2/951/50/2025. Продовжено строк підготовчого провадження у цивільній справі №951/880/24 на тридцять днів та підготовче засідання у вказаній цивільній справі відкладено на 03.04.2025. Ухвалою суду від 03.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.04.2025. У судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явилася. Представник [PERSON] адвокат Жеребецька І.О. подала заяву від 03.04.2025, у якій позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю, зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнала, не заперечувала щодо їх задоволення. Також розгляд справи просила проводити без її участі та без участі [PERSON] . У судове\~засідання відповідач\~за первісним\~позовом та\~позивач за\~зустрічним позовом\~ [PERSON] \~не з`явився, подав\~заяву від 19.03.2025, у якій позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, не заперечував щодо їх задоволення, зустрічні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та розгляд справи провести без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (за первісним позовом): приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Олійник О.Є. у судове засідання не з`явилася, подала заяву від 08.04.2025, у якій розгляд справи просила проводити без її участі. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісні позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 04.01.2022 виконавчим комітетом Козлівської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у тому числі на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 13). За змістом заповіту, складеного 13.01.2017 у м. Зборів Тернопільської області та посвідченого приватним нотаріусом Зборівського районного нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за №26, [PERSON] заповіла все належне їй на день смерті майно [PERSON] . Вказаний заповіт не скасований і не змінений у встановленому законом порядку, а тому є чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №68293828 від 28.01.2022 (а.с. 54, 59). З матеріалів спадкової справи № 6/2022 вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання 29.01.2022 відповідної заяви нотаріусу (а.с. 50). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.2024, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Олійник О.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №1641, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Водночас постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Олійник О.Є. № 155/02-31 від 25.10.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на частку земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності без визначення частки спадкодавця (а.с. 6). Відмова нотаріуса мотивована тим, що оскільки відповідно до документів на вищевказану земельну ділянку, не визначені частки у спільній власності між її співвласниками, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) захисту необхідно розуміти такий, що призводить до поновлення порушеного права, є адекватним наявним обставинам. Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною другою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України . За змістом частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Як встановлено судом, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Олійник О.Є. № 155/02-31 від 25.10.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на частку земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності без визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. З роз`яснень, наданих Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Так, судом установлено, що земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , перебуває на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 13). За правилами частини першої статті 1226\~ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У разі смерті співвласника земельної ділянки, частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця (пункт 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування»). За змістом частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). У частині третій статті 89 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Відповідно до статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно зі статтею 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Частинами першою та другою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувану (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Згідно зі статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Частиною четвертою статті 36 ЗК України передбачено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень статті 89\~ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. У разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Крім того, як передбачено пунктом «г» частини першої статті 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у пункті 21 Постанови № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України в їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Отже, у зв`язку з визнанням за сторонами права власності на відповідні частки у житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований на спірній земельній ділянці, до них переходить право власності на земельну ділянку, на якій розташовані вказані об`єкти нерухомості у частках, що пропорційні їх частці у будинковолодінні. За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами, при прийнятті спадщини або за рішенням суду. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47 цс20). Судом установлено, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 6123086900:02:001:0898. Також на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок з надвірними будівлями від 19.03.2001, виданого виконавчим комітетом Покропивнянської сільської ради, [PERSON] на праві власності належить 1/3 частка житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с. 166 зворот). На підставі наведеного, враховуючи приписи земельного та цивільного законодавства, розмір частки у спільній сумісній власності співвласників земельної ділянки слід визначити пропорційно до розміру їх часток як співвласників на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , а саме за [PERSON] слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визначити, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 1/3 частки. З огляду на вказане, у зв`язку з виділенням часток земельної ділянки між співвласниками, суд дійшов висновку про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 6123086900:02:001:0898 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Таким чином, первісний позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, також підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині визнання за [PERSON] 1/3 частки земельної ділянки та припинення права спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку. Щодо зустрічної позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення за померлою [PERSON] 2/3 частки спірної земельної ділянки, суд зазначає наступне. Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 570/997/19 (постанова від 16.06.2021) для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд вказав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 20.06.2018 у справі № 640/13903/16-ц; від 20.06.2018 у справі № 266/5267/18; від 20.03.2019 у справі № 550/1040/16-ц; від 22.04.2020 у справі № 601/2592/18; від 22.04.2020 у справі № 127/23809/18; від 27.05.2020 у справі № 361/7518/16-ц, від 16.09.2020 у справі № 464/1663/18, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Отже, з врахуванням наведених мотивів, суд дійшов висновку про те, що зустрічний позов у зазначеній частині не підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, враховуючи клопотання учасників справи про залишення судових витрат за ними, суд не вбачає підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: partial