Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування будинку, скасування державної реєстрації права власності та поновлення права власності. Мотивував його тим, що 12 травня 2023 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Глобинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №73. 28 липня 2023 року між [PERSON] (далі Позивач) та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . На даний час позивачем подано інший позов про розірвання шлюбу. Укладаючи в 2023 році оспорюваний договір, позивач мав на меті, щоб за життя відповідач йому надавала допомогу, яку він реально потребує, утримання, внаслідок чого спірний житловий будинок після його смерті залишився би відповідачці, дарувати своє єдине житло за життя він не збирався. Позивач та відповідач проживають в одному будинку, який за договором дарування на даний час належить [PERSON] . При цьому позивач має захворювання та переніс четвертий інсульт у травні 2020 року, після чого потребує постійного догляду та обмежений у змозі пересування. Відповідач надовго покидає будинок, залишаючи позивача одного вдома під замком, а, повертаючись, фізично та морально знущається над ним. Іншого житла у позивача немає, тому продовжує проживати в спірному будинку, але вирішувати важливі питання він не в змозі через проблеми зі здоров`ям. Таким чином мотивом укладання договору з боку позивача насамперед було отримання допомоги у побуті, матеріального утримання, тому він надав згоду на укладання угоди, розуміючи зовсім інші наслідки, тобто дійсно помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки неправильно сприйняв предмет та інші умови угоди, які вплинули на його волевиявлення. Під час укладення оспорюваного договору волевиявлення позивача не відповідало його внутрішній волі та не було спрямоване на реальнее настання правових наслідків, обумовлених договором дарування. Позивач діяв під впливом помилки, оскільки вважав, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідач буде здійснювати догляд за ним, тобто помилявся щодо правової природи правочину. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву в якій просив справу розглядати за їх відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач повторно\~в судове\~засідання не\~з`явилася,\~про час\~і місце\~розгляду справи\~повідомлялася належним\~чином,\~відзив на\~позов,\~заяви про\~розгляд справи\~за її\~відсутності або\~відкладення розгляду\~справи до\~суду не\~надходили. Третя особа у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, при ухвалені рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши та надавши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Законність та обґрунтованість позовних вимог підтверджується дослідженим у судовому засіданні наступними доказами: - Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 12 травня 2023 року (а.с. 10); - Довідкою МСЕ № 0085372 від 03.10.2001 (а.с. 11); - Договором дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 28 липня 2023 року, зареєстровано в реєстрі за № 869 (а.с. 12-13); - Витягом з Державного реєстру речових прав № 341230168 від 01.08.2023 (а.с. 14); - Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 388385520 від 25.07.2024 (а.с. 15-16); - Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2024 року про розірвання шлюбу (справа № 527/2086/24) (а.с. 62); - письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] від 23.04.2025. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обгрунтованим. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203,717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Виходячи зі змісту статей 203,717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору,а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717\~ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним. Аналогічні правові висновки міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14; від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15; від 02 грудня 2015 року № 6-2087цс15; від 16 березня 2016 року № 6-93цс16. Частиною 1статті 82 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на встановлені обставини позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved