Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму заборгованості за договором позики № 6590256 в розмірі 35926,80 грн, з яких: - 13000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 22926,80 грн сума заборгованості за процентами за користування позикою. Позов обґрунтовано тим, 07.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та відповідачем укладено договір позики № 6590256. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. 11.01.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 11-01/2024, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 4 від 15.05.2024 до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024, ТОВ «ФК «ЄФПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 35926,80 грн, з яких: 13000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22926,80 грн - сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 15.05.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 09.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.12.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечує та зазначає, що договору з ТОВ "МАНІФОЮ" не укладала, жодних коштів на свій банківський рахунок вона не отримувала. З 18.12.2023 на мобільний телефон відповідачки почали надходити смс - повідомлення та телефонні дзвінки, з приводу того, що вона через мережу інтернет оформила кредит в сумі 13000,00 грн. Відповідач звернулася до поліції з заявою про вчинення злочину, однак їй відмовили у внесенні відомостей до ЄРДР у зв`язку з відсутністю достатних даних. Просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. 18.02.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що всі документи щодо надання кредиту підписані відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач у особистому кабінеті, на веб-сайті компанії заповнила всі свої дані: ПІБ, ІНН, адресу, суму бажаного кредиту, реквізити банківської картки, номер мобільного телефону та ін. Доказів протилежного відзив на позов не містить. Відповідач не довів, що не отримував грошові кошти, які оформив у позику на свій картковий рахунок, маючи при цьму безперешкодний та повний доступ до таких. Проти стягнення правничої допомоги заперечує та зазначає, що вартість правничої допомоги в сумі 3000,00 грн з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву є неспівмірним. 04.03.2025 на адресу суду надійшли заперечення відповідача, у яких вона зазначає, що жодних договорів між первісним кредитором не укладала, долучена до відповіді на відзив позивачем інформаційна довідка, відповідно до якої 07.12.2023 проведена транзакція - видача кредиту на суму 13000,00 грн на платіжну картку [NUMBER] не є належним доказом, який підтверджує здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів саме відповідачу. Така довідка не дає можливості ідентифікувати належність відповідних даних, наведених у ній, саме відповідачу, зокрема належність банківської картки з таким номером. Матеріали справи не містять доказів, що така картка належить саме відповідачу. Витрати на правничу допомогу просить стягнути всього у розмірі 6000,00 грн. Учасники провадження в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача у відповіді на відзив просить здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - адвокат Паламарчук С.В., подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, проти задоволення позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивача витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. В ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У ст. 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦКУкраїни встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 2 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, щорозмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. ст. 1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно до ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , 15.12.2021 змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . 07.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та відповідачем укладено договір позики № 6590256. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора t52127. Пунктом 2.3. Договору позики встановлені параметри позики: тип позики довгострокова (п.п. 2.3.1); мета отримання позикипридбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 2.3.2); сума позики 13000,00 грн (п. 2.3.3); строк позики загальний строк до 09.02.2024 (64 дні). Дата надання позики: 07.12.2023 (п. 2.3.5). Дата повернення позики 09.02.2024 (п. 2.3.6.). Акційна процентна ставка, фіксована: 2,49000 % на день (п. 2.4.1.). Базова процентна ставка, фіксована 2,49000 % (п. 2.4.2.). Основна процентна ставка, фіксована 3,00000 % (2.4.3.). Відповідно до\~інформаційного листа\~ТОВ "Універсальтні\~платіжні рішення" № 2782_241105152420 від 05.11.2024 сервісу онлайн платежів іPay.ua, де вказано, що 07.12.2023 23:20:17 на суму 13000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іPay.ua - 317716200, призначення платежу: Зачисление 13000,00 грн на карту [NUMBER] . 11.01.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 11-01/2024, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. 15.05.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 4 до договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024. Акт прийому-передачі Реєстру Боржників № 4 за договором факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024. Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 4 від 15.05.2024 до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024, ТОВ «ФК «ЄФПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 35926,80 грн, з яких: 13000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22926,80 грн - сума заборгованості за відсотками. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки заборгованості в сумі 35926,80 грн, з яких: 13000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22926,80 грн - сума заборгованості за відсотками. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно долучених в якості доказів до позовної заяви договору позики № 6590256, вбачається, що позика відповідачу надається в безготівковій формі у національній валюті на картковий рахунок та вважаються наданими в день перерахування суми кредиту. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування на картковий рахунок кредитних коштів позичальнику (відповідачу) [PERSON] за указаним договором, відповідно до вимог ст. 526, 1046, 1054, 1088 ЦК України. Надані позивачем документи лише констатують нараховану заборгованість за договором позики, але не підтверджують її наявність та походження. На підтвердження перерахування коштів відповідачу, позивачем надано інформаційну довідку № 2782_241105152420 від 05.11.2024 сервісу онлайн платежів іPay.ua, де вказано, що 07.12.2023 23:20:17 на суму 13000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іPay.ua - 317716200, призначення платежу: Зачисление 13000,00 грн на карту [NUMBER] . Відповідно до довідки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 21.02.2025, виданої [PERSON] , відомості про належність їй карткового рахунку № [NUMBER] у довідці відсутні. Кредитний договір, договір позики, який укладається після позитивного рішення щодо надання кредиту позичальнику, не вважається доказом надання/отримання кредитних коштів. На етапі підписання кредитного договору правовідносини за договором не виникають, оскільки такий документ за своєю природою вказує лише про намір сторін вступити до правовідносин. В кредитному договорі зазначаються лише умови кредитування: строки, розміри надання та повернення кредиту, порядок кредитування та інші умови. Належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитних договорах, договорах позики - не надано розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Крім того, реквізити повного карткового рахунку позичальника (на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів) в матеріалах справи не міститься. Ні в змісті кредитного договору, ні в будь-яких інших документах, оформлених при наданні кредитних коштів, всупереч викладених вище вимог Закону, реквізити повного карткового рахунку відповідача не зазначено. Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий разом із позовною заявою з об`єктивних причин, позивач повинен про це письмово повідомити суд та зазначивши: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Клопотань від позивача про витребування судом доказів не заявлено. Надані позивачем розрахунки суми боргу за договором позики також не є доказами, так як не дають суду змоги перевірити, чи надавалися в дійсності кошти позичальнику (відповідачу) в кредит. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц. Крім того, у відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст.13 ЦПК України). Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредитів відповідачу, користування відповідачем кредитними коштами за договорами матеріали справи не містять. Позивачем не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договором позики, а відповідач ці кошти отримала. Ураховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову. V. Розподіл судових витрат На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача. Відповідач заявила клопотання про стягнення витрат на професійну правничу домогу з позивача. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Так, відповідачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду: договір про надання правничої допомоги б/н від 10.12.2024, попередній розрахунок до договору на загальну суму 3000,00 грн; акт виконаних робіт відповідно до договору про надання правничої допомоги від 10.12.2024 на загальну суму 3000,00 грн; квитанції до прибуткового касового ордеру на загальну суму 6000,00 грн, а саме: № 197 від 10.12.2024 на суму 2000,00 грн, № 198 від 10.12.2024 на суму 1000,00 грн та № 201 від 26.02.2025. Представник позивача у відповіді на відзив, проти стягнення витрат на правничу допомогу заперечив, вважає їх завищеними та неспівмірними. Суд погоджується з тим, що загальний розмір витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн підтверджений належними та допустимими доказами Водночас, ураховуючи особливості предмета спору, характер виконаної адвокатом роботи, суб`єктний склад правовідносин, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи заперечення представника позивача щодо стягнення судових витрат,

Outcome: approved