Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, про встановлення факту смерті, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] у смт. Старобешеве Донецької області, в Україні померла її матір [PERSON] , [INFO] . Отримати свідоцтво про смерть матері у відділі ДРАЦС вона не має можливості, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території, де неможливо отримати документ, встановленої форми для реєстрації смерті померлої особи. Встановлення факту смерті матері, їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть. Тому просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у смт. Старобешеве Донецької області, в Україні. Заявник у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у заяві просила розглядати справу без її участі. Представник заінтересованої особи Відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~по Донецькій\~області Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти заяви суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Заявник [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.03.1988. Згідно наданої заявником копії свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 25.02.2021, виданого на тимчасово окупованій території слідує, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , у віці 63 років, у смт. Старобешеве Донецької області, в Україні. Згідно наданих заявником фотознімків, на них зображена могила з пам`ятником на якому вказано рос. мовою « [PERSON] » із зазначенням дати народження: [INFO] та дати смерті: [INFO] . Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), видані органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійним і не створює правових наслідків У той же час у відповідності до статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» передбачено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справі судом береться до уваги практика (ЄСПЛ), а саме правові висновки, що зазначені у справі «Кіпр проти Туреччини». Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. З урахуванням вищенаведеного, суд не має підстав ставити під сумнів у сукупності наданих доказів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником та підтверджених наданими письмовими доказами, стосовно того, що матір заявника [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у смт. Старобешеве Донецької області, в Україні. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. За змістом статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є зокрема лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (у редакції станом на час розгляду справи), смт. Старобешеве, що входить до Кальміуського району Донецької області, є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. Виходячи із сукупності доказів наданих заявником, суд вважає, що вимоги заявлені [PERSON] знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду, а тому можливо, виходячи із вимог ст. 317 ЦПК України, встановити факт смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у смт. Старобешеве Донецької області, в Україні. На підставі викладеного,

Outcome: approved