Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Адвокат Брона Мар`яна Василівна, яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Л.Я. про визнання права власності в порядку спадкування. У прохальній частині заяви позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті його матері - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на частку квартири [ADDRESS] . За життя померла склала заповіт від 20.01.2020, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Олефіром О.Г., відповідно до якого заповіла належну їй на праві власності цілу частину квартири [ADDRESS] , своїй доньці - [PERSON] . Даний заповіт є чинним, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 5906825 від 20.01.2020. Однак, [PERSON] у відведений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, а саме з 24.04.2023 по 24.10.2023, заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері - [PERSON] нотаріусу не подала, не вчинила жодних належних дій спрямованих на прийняття спадщини, оскільки давно не проживає на території України. 16.05.2024 [PERSON] подав приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Коцюрубі Л.Я. заяву про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] , вказавши, що спадщину він приймає, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тобто на підставі факту постійного проживання зі спадкоємцем до дня його смерті. На підставі даної заяви нотаріусом було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] № 23/2024. 25.06.2024 [PERSON] подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , зазначивши, що крім нього спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , [INFO] , громадянка США, яка з жовтня 1999 постійно проживає у США, а отже спадщини після смерті матері не прийняла. Нотаріусом було надано лист № 41/01-16 від 01.07.2024, у якому вказується, що згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки у квартирі [ADDRESS] , крім [PERSON] , зареєстрована також [PERSON] , внаслідок чого вона вважається такою, що спадщину прийняла. У зв`язку з наведеним, через відмову нотаріуса, позивач зауважує, що позбавлений можливості одержати свідоцтво про спадщину за законом на частку у квартири в позасудовому порядку, що є порушенням його права на спадкування, з метою захисту якого він змушений звертатись до суду з даним позовом. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.07.2024 відкрито провадження у справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Клопотання адвоката Брони Мар`яни Василівни, яка діє в інтересах [PERSON] , про витребування доказів задоволено. Витребувано від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруби Л.Я. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 23/2024, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Витребувано з Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію щодо перетину громадянкою України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , державного кордону України (виїзд/в`їзд) з 2020 року по 15.07.2024. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.09.2024 клопотання адвоката Брони Мар`яни Василівни, яка діє в інтересах [PERSON] , про витребування доказів задоволено. Витребувано з Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію щодо перетину громадянкою України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , державного кордону України (виїзд/в`їзд) з 01.01.2008 по 31.12.2019. 20.11.2024, шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», адвокат Цап М.П., який діє в інтересах [PERSON] , подав до суду заяву про продовження процесуального строку на подачу відзиву на позовну заяву та відзив. Також, представник відповідача подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Л.Я. про встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.11.2024 у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Л.Я. про встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця відмовлено. Також, відповідною ухвалою суду залишено без розгляду відзив на позовну заяву представника відповідача - адвоката Цапа М.П. Ухвалою суду від 25.11.2024 підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Брона Мар`яна Василівна, до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Л.Я. про визнання права власності в порядку спадкування, закрито. 02.12.2024 шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» Цап М.П., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з клопотанням про приєднання до матеріалів справи довідки з місця проживання відповідача, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідки з пансіонату «РЕНАМЕД» від 26.11.2024 № 25/05/2022-123, нотаріально засвідчених заяв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також, 02.12.2024 представником відповідача подано письмові пояснення. Останній пояснює, що [PERSON] прийняла спадщину, оскільки протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, вона не заявила про відмову від неї. Місце реєстрації відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , на постійне місце проживання до іншої країни відповідач не вибувала. Стверджує, що [PERSON] мала тісний особистий зв`язок зі спадкодавцем та постійно була присутня у житті матері, зокрема сплачувала комунальні послуги, забезпечувала харчами, одягом, медикаментами та несла необхідні витрати для реабілітації останньої у пансіонаті «РЕНАМЕД», а також покрила витрати пов`язані з похороном. Вважає, що [PERSON] прийняла спадщину внаслідок спільного проживання із спадкодавцем та в силу норм ч. 3 ст. 1268 ЦК України, отже є такою, що прийняла спадщину. 03.12.2024 адвокатом Броною М.В., яка діє в інтересах [PERSON] , з метою спростування тверджень представника відповідача щодо понесення [PERSON] витрат на поховання, долучено до матеріалів справи копію лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] № 236а від 24.04.2023, копію договору-замовлення на організацію та проведення поховання [PERSON] № 000001452 від 24.04.2023, копію свідоцтва про поховання [PERSON] № 1538 від 24.04.2023. 10.12.2024, шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», адвокат Цап М.П., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, у зв`язку з відкриттям провадження у справі № 461/9487/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Л.Я. про встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування. 18.12.2024 від адвоката Брони М.В., яка діє в інтересах [PERSON] , надійшли письмові заперечення на клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Представник вважала, що підстави для зупинення відсутні, а наявні у матеріалах справи докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду. Протокольною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2024, клопотання адвоката Цапа М.П., який діє в інтересах [PERSON] , про зупинення провадження у справі, залишено без задоволення. 10.04.2025, шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», адвокатом Цапом М.П. подано додаткові письмові пояснення у справі. Представник відповідача вказує, що позивач не довів факти на які він посилається як на підставу позову. Вказує, що місце проживання відповідача збігається з місцем її реєстрації, судові рішення, які б свідчили про її непроживання разом зі спадкодавцем відсутні. [PERSON] є співвласником квартири, свою частку у квартирі не відчужувала. Відповідач дбала про спадкодавця, а тому відсутні підстави для позбавлення її права на спадщину. У судове засідання представник позивача - адвокат Брона М. В. та позивач не з`явились. Під час дослідження обставин справи доводи наведені у позовній та інших заявах поданих суду представник позивача підтримала. Водночас, остання подала до суду промову у судових дебатах, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в процесі розгляду справи, під час висловлення своєї позиції у судовому засіданні, заперечив проти задоволення позову з мотивів необґрунтованості. 22.04.2025 від представника відповідача надійшла заява про проведення розгляду справи без участі відповідача та її представника. Також, адвокат Цап М.П. вказав, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Таким чином, у судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до ст.128 ЦПК України, що, зокрема, підтверджується наявними у матеріалах справи довідками про доставку електронного документу до електронного кабінету відповідного учасника справи, а також їх заявами. Відповідно до частин 6,7 ст.14 ЦПК України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. Згідно ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Днем вручення судової повістки є: день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (ч.8 п.2,4 ст.128 ЦПК України). Суд враховує, що сторони обізнані про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явились, матеріали справи містять клопотання учасників про розгляд справи за їх відсутності. Відтак, з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, у тому числі на предмет відповідності вимогам належності та допустимості доказів. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на частку квартири [ADDRESS] . За життя померла склала заповіт від 20.01.2020, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Олефіром О.Г., відповідно до якого заповіла на праві власності цілу частину квартири [ADDRESS] , своїй доньці - [PERSON] . Даний заповіт є чинним, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 5906825 від 20.01.2020. Як вбачається з матеріалів справи, до дня смерті [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі також зареєстрований її син ? [PERSON] та донька - [PERSON] . Згідно свідоцтва № Г-20942 від 11.03.1999 року про право власності на квартиру [ADDRESS] , така квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 22.12.2008 року, виданих державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В. за реєстровим № 1-2678 та № 1-2681, [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/6 частці квартири [ADDRESS] після смерті батька, оскільки [PERSON] відмовилась від спадкування належної їй частки у спадковому майні після смерті чоловіка. [PERSON] зареєструвала успадковану нею частку у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21817181 від 09.02.2009 року. [PERSON] подарував належну йому 1/6 частку квартири [ADDRESS] [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування 1/6 частки квартири від 25.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяком М.І. за реєстровим № 1678 та витягом з ДРРПНМ № 213914780 від 25.06.2020 року. Таким чином, [PERSON] за життя набула право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва № Г-20942 від 11.03.1999 року про право власності на квартиру та на 1/6 частку квартири на підставі договору дарування 1/6 частки квартири від 25.06.2020 року, що в сумі становить 1/2 частку квартири. З наявних у матеріалах справи належним чином засвідчених копій матеріалів Спадкової справи № 23/2024 встановлено, що відповідач [PERSON] у відведений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, а саме з 24.04.2023 по 24.10.2023, заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері - [PERSON] нотаріусу не подала. 25.06.2024 [PERSON] подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , зазначивши, що, крім нього, спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , [INFO] , громадянка США, яка з жовтня 1999 постійно проживає у США, а отже спадщини після смерті матері не прийняла. Нотаріусом було надано лист № 41/01-16 від 01.07.2024 у якому вказується, що згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки у квартирі [ADDRESS] , крім [PERSON] зареєстрована також [PERSON] , внаслідок чого вона вважається такою, що спадщину прийняла. Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Нормами ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) наведено висновок про те, що державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері за адресою реєстрації. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем та її представником не доведено факту постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, зокрема з долучених до матеріалів справи нотаріально засвідчених заяв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що дійсно відповідачка оплачувала витрати пов`язані з лікуванням [PERSON] . Водночас, відповідач з матір`ю не проживала, оскільки, згідно наведених заяв, кошти передавала через третіх осіб, що також свідчить про відсутність відповідачки. Окрім того, померла протягом тривалого часу проживала в закладі для літніх людей «РЕНАМЕД», що також підтверджує відсутність факту спільного проживання [PERSON] разом з матір`ю. Сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому відповідач, як спадкоємець не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилась після смерті її матері. У цьому контексті суд також відзначає, що представник відповідача у своїх поясненнях суду наголошує на тому, що відповідач приймала участь у понесенні витрат на поховання матері. З цього випливає, що відповідач достовірно була обізнана у смерті спадкодавця, а отже мала можливість своєчасно звернутись до нотаріуса. Суд також не надає оцінки доводам учасників процесу стосовно участі кожної сторони у піклуванні про спадкодавця, адже це виходить за межі як предмету, так і підстав позову. Водночас, суд відзначає, що сторона відповідача фактично не заперечила факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також, неможливо не відзначити, що протягом усього провадження у справі сторона позивача послідовно наголошувала на тому, що відповідач тривалий час проживає за кордоном. З цього приводу стороною позивача заявлено низку клопотань для підтвердження чи спростування факту перетину державного кордону відповідачем. Жодних даних з цього приводу представниками прикордонної служби не надано, внаслідок відсутності такої інформації. У свою чергу, сторона відповідача будучи достовірно обізнана у наведених доводах позивача, жодних доказів на спростування такої позиції суду не надала, хоча очевидним для суду є те, що у відповідача було достатньо часу та можливостей для цього, адже відповідачу повинно бути відомо коли саме вона залишала межі держави, а факт такого перетину повинен фіксуватись у відповідних документах, зокрема паспорті. Таким чином, для прийняття спадщини за заповітом відповідачка повинна була звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, однак такої заяви подано не було, а відтак не прийняла спадщину. Отже, право на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] , набув її син [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, а тому позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого позивачем судового збору в повному розмірі, що становить 4270 гривень 00 копійок.

Outcome: approved