Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

У вересні 2023 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , у якій позивач просить, з урахуванням уточнення позовних вимог, стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики від 18.12.2019 року та від 18.03.2020 року у загальному розмірі 904 609 грн та суму судових витрат. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.10.2023 року відкрито провадження у справі. Представником відповідача 06.02.2024 року до суду подано відзив на позовну заяву, у якій [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що сплинув строк позовної давності, який останній просить застосувати та відмовити у задоволенні позову. Ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.05.2024 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача 31.05.2024 року надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву у якій просив позов задовольнити в повному обсязі. Одночасно з цим подано заяву про поновлення строку позовної давності, у якій [PERSON] просив визнати причини пропуску позивачем строку для звернення до суду за захистом законних інтересів поважними та поновити строк позовної давності. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Бортик Р.О. проти позову заперечував просив відмовити у його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 18.12.2019 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі, що еквівалентні 14\~300 доларів США та зобов`язалася повернути їх строком до 18.02.2020 року. Зазначене підтверджується оригіналом розписки - додаток №1 (а.с. 7-8). Також 18.03.2020 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі, що еквівалентні 7 150 доларів США та зобов`язалася їх повернути строком до 18.05.2020 року. Зазначене підтверджується оригіналом договору займу та розпискою (додаток №10-11). За такого [PERSON] отримала від позивача грошові кошти, які еквівалентні 21\~450 доларів США (14\~300 + 7\~150 = 21\~450). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва №487/2983/23 від 11.09.2023 року встановлено, що [PERSON] 23.09.2020 року повернула [PERSON] грошові кошти у розмірі 6\~000 доларів США, з яких 2\~000 доларів США було зараховано на повернення заборгованості за договором позики боржником якого є - [PERSON] . Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.11.2023 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва №487/2983/23 від 11.09.2023 року залишено без змін. Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що [PERSON] передала на [PERSON] суму в розмірі 4000 дол. США, які судами не було враховано як погашення заборгованості [PERSON] . Отримання цієї суми коштів під час розгляду справи не заперечував і позивач та його представник, однак зазначили, що цю суму позивач зарахував в погашення суми відсотків за користування коштами [PERSON] . Суд відхиляє такі доводи позивача, оскільки заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за відповідними розписками був предметом спору у справі № 487/2983/23 і у цій справі суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про необхідність стягнення лише суми боргу без відсотків. З огляду на це зарахування позивачем суми коштів 4000 дол. США в рахунок відсотків за користування коштами [PERSON] не може бути прийнято до уваги. Ця сума у розмірі 4000 дол. США має бути зарахована в рахунок погашення заборгованості відповідача у цій справі [PERSON] . З урахуванням цього сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 17\~450 доларів США (21\~450 4000 = 17\~450). Статтею 1047 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга\~статті 1047 ЦК України). За приписами частини другої\~статті 1048 ЦК України\~договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і непов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). З аналізу наведених норм слідує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, слід з`ясувати справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Так, відповідно ч. 2 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Доказів того, що відповідач виконав взяте на себе зобов`язання в повному обсязі та повернув позивачу кошти у визначений строк, відсутні. Зазначене підтверджується і тим, що оригінал розписки відповідача знаходиться у позивача. За такого, враховуючи часткове погашення заборгованості у розмірі 4000 доларів США з [PERSON] на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 17 450 (21\~450 - 4\~000) доларів США, що на момент звернення до суду із цим позовом позивачем у гривневому еквіваленті становить 735 917 грн 00 коп. (17\~450 *42,1729). Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо пропуску позовної давності для звернення до суду із цими позовними вимогами з огляду на пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Відповідно до приписів\~статті 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 6341 грн 70 коп. за подання позовної заяви про стягнення коштів до суду.

Outcome: partial