Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи Новомосковська міська рада, приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганна Василівна, [PERSON] , [PERSON] , який є законним представником неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради в якому просив (згідно уточненої позовної заяви): - визнати договір обміну житлового будинку [ADDRESS] дійсним; - визнати за [PERSON] , [INFO] , інн. [NUMBER] , право власності за договором обміну на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , інн. [NUMBER] , право власності, в порядку спадкування, на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 22.04.1998 року позивач, його мати - [PERSON] та його сестра [PERSON] уклали, через Українську товарну біржу, договір обміну нерухомості, зареєстрований на біржі за номером 8604, яким обміняли належну їм квартиру [ADDRESS] на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до довідки КП «НМБТІ» Дніпропетровської міської ради» № 1514 від 04.11.2014 року будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі угоди обміну нерухомості від 22.04.1998 року, виданої Українською товарною біржею за № 8604, зареєстрованої в БТІ 22.04.1998 за реєстраційний ним № Д стр. 242. Визнана угода обміну житла в органах нотаріату не реєструвалась. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 10.04.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 322. [INFO] померла сестра позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 06.10.2022, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 699. 25.11.2014 року позивач звернувся з заявою № 231 до нотаріуса про отримання спадщини за законом, за спадковою справою № 35/2014, на житловий будинок [ADDRESS] , після спадкодавця [PERSON] , яка є матір`ю позивача. 25.11.2014 року позивач отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме житловий будинок [ADDRESS] , після спадкодавця [PERSON] , яка є матір`ю позивача, у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ не відповідає вимогам чинного законодавства ст. 47 Закону «Про нотаріат», на підставі ст.49 ч.2 Закону України «Про нотаріат». 06.09.2022 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області за отриманням свідоцтва про право на спадщину, а саме на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] , з урахуванням частки, від якої на його користь відмовилась [PERSON] - сестра позивача та донька спадкодавця, але отримав відмову у зв`язку із невідповідністю правовстановлюючого документу чинному законодавству України. Тому, беручи все вище зазначене, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Ухвалою суду від 20 січня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 30). Ухвалою суду від 06 квітня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у справі (а.с. 37). 17 травня 2023 року надійшла копія спадкової справи № 35/2014 інформаційні довідки зі Спадкових реєстру. Ухвалою суду від 18 травня 2023 року судом витребувано докази по справі (а.с. 58). 17 травня 2023 року надійшла копія спадкової справи № 77/2017 інформаційні довідки зі Спадкових реєстру. Ухвалою суду від 10 травня 2024 року залучено в якості третьої особи - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради. Позивач у призначене судове засідання не з`явився, представник позивача звернулась до суду із заявою про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити (а.с. 97). Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився,про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Міський голова Сергій Рєзнік подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність третьої особи та просив розглянути справу згідно чинного законодавства (а.с. 35). Представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради звернувся до суду із заявою про розгляд справи без їх участі, при прийнятті рішення просив врахувати права та інтереси неповнолітньої дитини , передбачені чинним законодавством (а.с. 95). Треті особи - приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г.В., [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 22.04.1998 року позивач, його мати - [PERSON] та його сестра [PERSON] уклали, через Українську товарну біржу, договір обміну нерухомості зареєстрований на біржі за номером 8604, яким обміняли належну їм квартиру [ADDRESS] на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 10-11). Відповідно до довідки КП «НМБТІ» Дніпропетровської міської ради» № 1514 від 04.11.2014 будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі угоди обміну нерухомості від 22.04.1998 року виданої Українською товарною біржею за № 8604, зареєстрованої в БТІ 22.04.1998 за реєстраційний ним № Д стр. 242 (а.с.12). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 10.04.2014 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 322 (а.с.13). [INFO] померла сестра позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 06.10.2022 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 699 (а.с.14). 25.11.2014 року позивач отримав відмову нотаріуса про вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтво про право на спадщину, а саме житловий будинок [ADDRESS] , після спадкодавця [PERSON] , яка є матір`ю позивача, у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ не відповідає вимогам чинного законодавства ст. 47 Закону «Про нотаріат», на підставі ст.49 ч.2 Закону України «Про нотаріат» (а.с.18). 06.09.2022 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області за отриманням свідоцтва про право на спадщину, а саме на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] , з урахуванням частки від якої на його користь відмовилась [PERSON] - сестра позивача та донька спадкодавця, але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із невідповідністю правовстановлюючого документу чинному законодавству України (а.с.19). Згідно технічного паспорту будинок садибного типу № 25 розташованого по [ADDRESS] складається з двох кімнат, має загальну площу 48,7 кв.м., житлову площу 23,3 кв.м. (а.с. 20-24). Висновком про вартість майна від 09 грудня 2022 року, встановлено що оціночна вартість вищевказаного житлового будинку складає 98\~600,00 грн. (а.с.25). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від нотаріуса зазначено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] відкрито спадкову справу № 60326152 в Новомосковській державній нотаріальній конторі та внесено до спадкового реєстру 03.03.2017 року (а.с. 55). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від нотаріуса зазначено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] відкрито спадкову справу № 56011572 у приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В. державній нотаріальній конторі та внесено до спадкового реєстру 24.04.2014 року (а.с. 54). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст.392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 3, 4 ст.334\~ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Право власності позивача на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного кодексу УРСР,1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність». У відповідності до ст. 12 Закону України\~«Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом. За змістом ст.ст.128,153 Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди. В свою чергу, відповідно до Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов: 1) Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації. Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року), останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. На час укладання угоди обміну нерухомості діяв ЦК УРСР в ред. 1963 р., який втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі ЦК України від 16.01.2013 р. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Ст.\~241\~ЦК України передбачено, що за договором обміну між сторонами провадиться обмін одного майна на інше; кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору обміну застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін (ст. 242 ЦК України). Спірний договір обміну відповідно до цивільного законодавства, що діяло на момент його укладання, підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки положеннями ст.\~227\~ЦК УРСР було передбачено, що договір обміну, на який розповсюджуються положення ст. 242 ЦК України, квартири (житлового будинку) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність правочину. Але, як встановлено судом, вказана вимога закону щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору обміну нерухомості при укладенні договору не була дотримана, так як договір був оформлений та зареєстрований Новомосковською філією Товарної Біржі «Українська» відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», про що зазначено у тексті договору. Відповідно до ч. 2 ст. 15 згаданого Закону угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, суперечливі норми законодавства призвели до того, що укладений позивачем договір обміну та зареєстрований товарною біржею не був посвідчений у нотаріальному порядку. Але, оскільки сторони по договору обміну нерухомого майна повністю виконали свої обов`язки по цьому договору, а нотаріально посвідчити договір на сьогоднішній день неможливо, суд вважає необхідним визнати дійсним вказаний договір обміну житлового будинку. Також, що стосується позовних вимог про отримання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217\~Цивільного кодексу\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем першої черги. Згідно з ч. 5 ст.\~1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.\~1296\~ч.\~1\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.\~1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №7\~«Про судову\~практику в\~справах про\~спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. 25.11.2014 року позивач отримав відмову нотаріуса вчинити нотаріальну дію видати свідоцтво про право на спадщину, а саме житловий будинок [ADDRESS] , після спадкодавця [PERSON] , яка є матір`ю позивача, у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ не відповідає вимогам чинного законодавства ст. 47 Закону «Про нотаріат», на підставі ст.49 ч.2 Закону України «Про нотаріат». Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~- у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач не може реалізувати своє право на отримання спадщини і тому звернувся з позовом до суду, оскільки в інший спосіб, окрім судового порядку, не може захистити своє спадкове майнове право. Згідно з ст.3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлений можливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на його нерухоме майно та отримання права власності спадкового майна, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved