Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

03 грудня 2024 року адвокат Ратушна Р.П. звернулася в інтересах позивача [PERSON] до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить встановити факт, що [PERSON] самостійно виховує та утримує дочку [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до [INFO] , у якому народилася дочка [PERSON] . Шлюб був розірваний на підставі рішення суду. Позивач перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] ЗСУ, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, є ветераном війни - учасником бойових дій. Відповідач у травні 2023 року виїхала за межі України до Росії і до теперішнього часу не повернулася, у зв`язку з чим неповнолітня [PERSON] проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач повністю утримує дочку і самостійно її виховує, турбується про її здоров`я, цікавиться її успіхами у навчанні, систематично спілкується з класним керівником дочки. Для звільнення з військової служби позивачі відповідно до чинного законодавства необхідно надати рішення суду про самостійне виховання та утримання дитини, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду, оскільки виходить з інтересів неповнолітньої дитини, яка у віці 14 років може залишитися проживати сама. Ухвалою судді від 12 грудня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 26 грудня 2024 року, витребувані докази за клопотанням представника позивача. 26 грудня 2024 року від третьої особи виконкому Тернівської районної вмісті ради надішли письмові пояснення, у яких зазначено, що органом опіки та піклування розглянуто матеріали позовної заяви і встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2009 до 05.03.2015, від шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . 09.08.2024 та повторно 25.12.2024 спеціалістами служби у справах дітей було здійснено обстеження умов проживання сім`ї позивача за адресою: [ADDRESS] . На момент обстеження у квартирі перебували позивач разом із неповнолітньою дочкою [PERSON] , які станом на 25.12.2024 зареєстровані за цією адресою. Для дівчинки батьком створені комфортні умови для її проживання, навчання та виховання. Під час особистого спілкування позивач повідомив, що мати дитини виїхала за кордон у 2023 році та залишила дитину зі своєю сестрою, так як він на той час перебував на службі у лавах ЗСУ. Після смерті тітки дитина проживає з батьком. Під час бесіди неповнолітня [PERSON] розповіла, що вже протягом року не бачила маму, спілкується з нею лише засобами електронного зв`язку. Тато забезпечує її всім необхідним, контролює навчання, проводить з нею вільний час. 25.12.2024 спеціаліст у телефонному режимі у за стосунку Вайбер поспілкувався з матір`ю дитини [PERSON] , яка повідомила, що вже понад рік перебуває у РФ (місто Владивосток), матеріально дитину не утримує, але іноді спілкується за допомогою електронного зв`язку, пояснила, що хотіла забрати дитину з собою, але дівчинка відмовилася. Враховуючи відсутність письмового підтвердження факту виїзду матері дитини за межі України, виконком залишає прийняття рішення по справі на розсуд суду з урахуванням найкращих інтересів неповнолітньої дитини (а.с. 71-72, 80-81). 26 грудня 2024 року підготовче засідання відкладено на 23 січня 2025 року через неявку відповідача. 23 січня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 27 лютого 2025 року. 18 лютого 2025 року від представника третьої особи виконавчого комітету Покровської районної в місті ради надійшли письмові пояснення, у яких зазначено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , з батьком [PERSON] . Умови проживання дитини задовільні, дівчинка забезпечена усім необхідним. Батько перебуває на військовій службі у ВЧ [NUMBER] . Мати [PERSON] не позбавлена батьківських прав, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , спільно з дитиною не проживає. Зі слів [PERSON] її дочка [PERSON] виїхала в Росію, але спілкується з дочкою [PERSON] по телефону, надсилає гроші через неї, які бабуся передає дитині особисто при зустрічах. [PERSON] пояснила, що мати не проживає спільно з нею з травня 2023 року, виїхала за кордон в Росію м. Владивосток, спілкується по телефону 1-2 рази на місяць, матеріальної допомоги не надає, навчанням не цікавиться, [PERSON] бажає і надалі проживати з батьком. Відповідно до пояснень [PERSON] , які надійшли на Вайбер особистого телефону працівника служби у справах дітей [PERSON] , вона зараз знаходиться в Росії, виїхала [INFO] , дочка [PERSON] в останній момент відмовилася їхати з матір`ю та залишилася з тіткою (сестрою матері), мати по можливості відправляла сестрі кошти. Після смерті тітки в [INFO] дитина проживає з батьком, [PERSON] спілкувалася з дитиною по телефону, але останнім часом дитина не відповідає на дзвінки та повідомлення. За викладених у поясненнях обставин, служба у справах дітей вважає доцільно встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] неповнолітньої [PERSON] (а.с. 104-106). Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року залучено до участі у справі військову частину [NUMBER] Міністерства оборони України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, розгляд справи відкладений на 13 березня 2025 року. 13 березня 2025 року в судовому засіданні допитані свідки, які з`явилися, судовий розгляд відкладений на 03 квітня 2025 року через неявку відповідача. 03 квітня 2025 року в судовому засіданні заслухані позивач та його представник, представник третьої особи, оголошено перерву до 16 квітня 2025 року для подальшого дослідження письмових доказів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити, суду пояснив, що він є військовослужбовцем з 2022 року, у 2023 році відповідач поїхала до Росії, залишила дочку [PERSON] на свою сестру, яка у [INFO] загинула внаслідок ракетного обстрілу Кривого Рогу, за таких обставин командування військової частини прийняло рішення перевести його до м. Кривого Рогу і він має змогу кожного дня повертатися додому до дочки, але потрібно рішення суду для звільнення його з військової служби. Представник позивача [PERSON] - адвокат Ратушна Р.П. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила задовольнити позовні вимоги, суду пояснила, що після розірвання шлюбу між сторонами, дитина проживала з батьком. Відповідач у 2016 році виїхала за кордон на три роки, у 2019 році повернулася в України, але періодична продовжувала виїжджати. В 2022 році з початком повномасштабного вторгнення позивач вступив до лав ЗСУ. В травні 2023 року відповідачка виїхала до Росії, [PERSON] залишилася під доглядом її сестри [PERSON] та матері позивача. Весь цей час позивач утримував дитину, спілкувався, займався її вихованням за можливості. У [INFO] від ракетного обстрілу Кривого Рогу загинула [PERSON] , [PERSON] деякий час проживала з бабусею, а у вересні 2024 року командування військової частини прийняло рішення про виведення [PERSON] із сектора бойових дій і з того часу він має змогу проживати з дитиною, займається її вихованням, доглядає її, утримує, але необхідне відповідне рішення суду для звільнення позивача з військової служби, тоді він повернеться на роботу, за ним зберігається його місце на шахті, де він працював до війни. 04 квітня 2025 року від представника позивача надійшла заява про подальший розгляд справи без участі позивача та його представника. Представник третьої особи виконавчого комітету Покровської районної в місті ради Долгова Н.В. в судовому засідання надала пояснення, аналогічні викладених у письмових поясненнях третьої особи, вважала доцільним встановлення факту самостійного утримання та виховання позивачем неповнолітньої дочки, оскільки було встановлено, що він дійсно самостійно виховує і утримує дитину, займається її розвитком, доглядає її, з матір`ю дитина іноді спілкується по телефону, мати виїхала до Росії. Також, зазначила, що рішення у справі не вплине на обсяг прав та обов`язків матері дитини, і за наявних доказів та встановлених обставин відсутні підстави для складання висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, так як вона відсутня в країні і не можливо відповідно до чинного законодавства встановити необхідні обставини, які мають бути підставами для такого висновку, тому в інтересах дитини встановити саме такий факт. 15 квітня 2025 року від представника третьої особи виконкому Покровської районної в місті ради надійшла заява про подальший розгляд справи без участі третьої особи. Представник третьої особи виконавчого комітету Тернівської районної в місті ради до суду не з`явився, у своїх письмових поясненнях просив розгляд справи проводити за відсутності третьої особи.. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом учасника справи, який має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] повторно не з`явилася до суду, належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, про причини своєї неявки не повідомила, відзив не подала, заяв про відкладення або розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що позивач [PERSON] його племінник. З 2010 року до 2015 року [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх дочка [PERSON] проживали у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому. З 2015 року після розлучення [PERSON] пішла, а [PERSON] і [PERSON] залишилися проживати в цій квартирі. З того часу він (свідок) [PERSON] не бачив. [PERSON] займається вихованням [PERSON] , утримує її, він зробив в квартирі ремонт, відвідує заклади, де навчається дочка. Йому (свідкові) невідомі факти надання матеріальної допомоги дитині від [PERSON] . До війни [PERSON] деякий час проживала в квартирі на мкрн. Зарічний з матір`ю. Після початку війни [PERSON] пішов на військову службу, а [PERSON] залишилася жити з сестрою [PERSON] , яка у [INFO] загинула, і тоді [PERSON] командування перевело до Кривого Рогу, щоб він міг опікуватися дитиною. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що позивач [PERSON] її син, [PERSON] - онука. Коли [PERSON] було 5 років, [PERSON] поїхала за кордон, дитину залишила на свою матір, і тоді у 2016 році [PERSON] забрав дочку, і з того часу вони проживали разом. Вона (свідок) допомагала синові, оскільки він працював, а тому онука періодично проживала з нею за містом. У 2019 році приїхала [PERSON] і забрала [PERSON] , але остання проживала з [PERSON] , коли він був у відпустці. В 2022 році, коли почалася війна, [PERSON] пішов служити, а з березня 2022 року [PERSON] повернулася жити до неї (свідка) через обстріли. В травні 2023 році вона (свідок) дізналася, що [PERSON] виїхала в Росію, [PERSON] почала проживати з [PERSON] , сестрою [PERSON] . [PERSON] опікувалися вони вдвох з [PERSON] , але увесь цей час [PERSON] матеріально утримував дочку, купував їй путівки до оздоровчого табору, за можливості бачився з дочкою, коли його відпускали. У [INFO] [PERSON] загинула через ракетний обстріл Кривого Рогу і [PERSON] до вересня проживала з нею (свідком). Потім [PERSON] відпустили і він приїхав до дочки у Кривий Ріг і вони проживають разом. [PERSON] завжди займався вихованням, утриманням дочки, відвідує школу, лікувальні заклади, організовує відпочинок дитині. [PERSON] востаннє телефонувала [PERSON] у грудні 2024 року, будь-яких подарунків, грошових коштів не надає на утримання дочці, на Новий Рік надіслала смс-повідомлення дочці. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона подруга загиблої [PERSON] , яка була сестрою [PERSON] , вона знає [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] і [PERSON] були одружені, потім розлучилися, [PERSON] поїхала в Ізраїль, і зі слів [PERSON] залишилася проживати з батьком. З початку війни [PERSON] пішов на військову службу. В 2023 році [PERSON] виїхала до Росії до свого співмешканця, і [PERSON] опікувалася [PERSON] , якій [PERSON] залишила довіреність. [PERSON] весь час надсилав гроші на утримання дівчинки. 08 липня 2024 року сталася трагедія, [PERSON] загинула внаслідок обстрілу, і [PERSON] переїхала до матері [PERSON] , а вже через деякий час [PERSON] перевели до Кривого Рогу і він забрав [PERSON] . В минулому році вона (свідок) була на день народженні [PERSON] , і остання їй розповіла, що мати надіслала їй смс-повідомлення з вітанням, але переплутала день. [PERSON] рідко спілкується з дочкою. Зі слів [PERSON] вона (свідок) знає, що [PERSON] не надавала грошових коштів на утримання дочки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона сусідка [PERSON] , проживає в одному з ним будинку з 2012 року. До 2015 року [PERSON] , [PERSON] і їх дочка [PERSON] проживали разом, а потім [PERSON] вона не бачила. У 2016 році [PERSON] відводив [PERSON] у садочок, а у 2017 році повів її до першого класу до школи. Її (свідка) син та [PERSON] спілкуються між собою, на теперішній час [PERSON] навчається в іншій школі. Зі слів [PERSON] вона знає, що [PERSON] за кордоном. З 2022 року [PERSON] пішов служити, але коли його відпускали зі служби він був із [PERSON] . Дівчинка завжди доглянута, акуратно вдягнута, іноді [PERSON] допомагає його матір. Відповідно до положень ст. 12 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Аналогічні положення викладені у ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), яка зобов`язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу. В судовому засіданні за участі представника третьої особи виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, Бондуровської М.В. , яка є головним спеціалістом служби у справах дітей виконкому і має вищу педагогічну освіту, за відсутності учасників справи в залі судових засідань, проведено допит неповнолітнього свідка [PERSON] , яка пояснила суду, що вона проживає з батьком [PERSON] , який з перших днів війни пішов на війну, і тоді вона проживала у бабусі - матері батька, іноді їздила до мами, приблизно раз на місяць, де проживала інколи тиждень. В 2023 році мама поїхала до Росії у [PERSON] до чоловіка, якого вона (свідок) колись бачила, і тоді вона (свідок) проживала з тіткою [PERSON] , а після того як той не стало, проживала з батьком, коли він повернувся до Кривого Рогу. Батько їй все купляє, у неї все є, батько подарував їй ноутбук, тато купує їжу і готує, вона допомагає йому прибирати і готувати. Коли мама поїхала 10.05.2023, то не пропонувала їй поїхати з нею. Мати не висилає їй грошей, деякий час вони спілкувалися раз на тиждень по телефону, але коли вона (свідок) дізналася, що мама в Росії, то стала менше з нею спілкуватися, бо батько воює, а мама туди поїхала. В 2023 році мама сплутала її день народження і привітала за день до нього. Останні півтори-два місці не було жодного спілкування. Батько завжди надає їй кишенькові гроші, коли вона проживала з тіткою [PERSON] , то батько надсилав останній гроші і [PERSON] купувала на них одяг, давала «кишенькові» їй, купувала на ці гроші путівки до табору у Карпати. Також, вона їздила з татом до Одеси на відпочинок. З весь цей час мати не цікавилася її безпекою, незважаючи на обстріли, за два роки лише двічі їй написала, щоб вона була обережна. Заслухавши учасників справи, свідків, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 25 вересня 2009 року по 17 березня 2015 року, вони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб, рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 березня 2015 року, яке набрало законної сили 17 березня 2015 року, свідоцтва про народження [PERSON] , батьками якої записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17, 18, 25). Позивач [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , працевлаштований в АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ш. «Тернівська», за місцем проживання, роботи характеризується позитивно (а.с. 13, 22-24, 29, 32, 37). На теперішній час [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 01.03.2022, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України у періоди з 22.04.2022 по 17.06.2022, 08.08.2022 по 01.11.2022, 14.11.2022 по 16.11.2022, 07.12.2022 по 28.01.2023, 23.03.2023 по 26.07.2023, 06.08.2023 по 19.09.2023, 30.09.2023 по 05.11.2023, 09.11.2023 по 28.01.2023, 13.02.2024 по 25.05.2024, 07.06.2024 по 08.07.2024, 14.07.2024 по 18.07.2024, є учасником бойових дій, під час проходження служби характеризується позитивно, отримує грошове забезпечення (а.с. 26-28, 35-36). Відповідач [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16, 63). Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , навчається в Криворізькій гімназії № 32 КМР, за місцем навчання характеризується позитивно (а.с. 20, 29, 34, 43). Відповідно до копії довідок, виданих КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» КМР від 25.07.2024, 27.07.2024, [PERSON] перебувала на обліку та є пацієнтом лікаря педіатра з 12.07.2024, з питань проф.огляду, медичних питань зверталася з батьком [PERSON] на протязі з 2022 року по теперішній час, під час звернень та огляду мати була відсутня (а.с. 30, 38). Згідно з копією довідки ФОП [PERSON] стоматологічна клініка «Fly Dent» [PERSON] є пацієнткою стоматологічної клініки з 2023 року, щомісяця відвідує клініку для корекції у зв`язку із встановленням брекет-системи, на всі візити до лікаря приходила з батьком, чи тіткою, мати жодного разу не була присутня (а.с. 31). Як вбачається з характеристики наданої 02.09.2024 класним керівником та в.о. директора Криворізької гімназії № 32 КМР, у якій навчається [PERSON] , вихованням дитини займається лише батько [PERSON] , який протягом навчання систематично відвідує навчальний заклад, цікавиться успіхами доньки у навчанні, її поведінкою, емоційним станом, за можливості бере участь у житті класу та гімназії, систематично спілкується з класним керівником (а.с. 34). Згідно з наданими банківськими довідками позивач [PERSON] та його дочка мають, кожен окремо, банківський рахунок у АТ «Приватбанк», у період з 12.07.2024 по 17.10.2024 з рахунку батька на рахунок дочки були переведені грошові кошти у загальній сумі 10 600 грн (а.с. 52-56). 25 грудня 2024 року спеціалістами служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради складений акт обстеження умов проживання, згідно з яким за адресою: [ADDRESS] проживають та зареєстровані батько [PERSON] та дочка [PERSON] , на час обстеження позивач разом із неповнолітньою донькою перебували у квартирі, в наявності їх особисті речі, є домашня тварина (собака), житло чисте, охайне, наявні всі комунікації, меблі, обладнане всією необхідною побутовою технікою, дитина має свою окрему кімнату, спальне місце, місце для занять, забезпечено усі умови для проживання та навчання (а.с. 73). Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У частинах 1-3 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180, ч. 1 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. При цьому визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини. Тобто факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Аналогічна правова позиція була викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року по справі №201/5972/22. При цьому доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане із настанням обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Аналогічна правова позиція була викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, який піклується про її соціальний і духовний розвиток, здоров`я, дитина з ним має сталі соціальні зв`язки, засновані на взаємоповазі один до одного, він одноосібно утримує дочку. При цьому судом було враховано, що у період з травня 2023 року до липня 2024 року участь у вихованні брала сестра відповідачки - [PERSON] , яка загинула, після чого з вересня 2024 року позивач є єдиним, хто виховує дочку. Та обставина, що неповнолітня дитина іноді перебуває у бабусі - матері позивача, яка допомагає доглядати дитину, не може свідчити про участь останньої у вихованні та утриманні дитини, оскільки така обставина є вимушеною, пов`язаною з загибеллю тітки та безпосередньою участю батька у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, а також із загрозою обстрілів міста Кривого Рогу, у зв`язку з чим [PERSON] виїжджала до бабусі за місто. Крім того, з пояснень позивача та показів свідків судом було встановлено, що батько завжди виховував і утримував дочку, а починаючи з травня 2023 року, коли відповідачка виїхала за межі України, є єдиним з батьків, хто утримує і виховує дитину. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому судом враховується, що відповідно до інформації наданої Державною прикордонною службою України відомості про перетин [PERSON] державного кордону не виявлені, при цьому остання повідомляла спеціалістів служби у справах дітей та дочку про своє перебування у м. Владивосток Росія, проте на теперішній час документального (офіційного) підтвердження місцезнаходження відповідачки невідомо. [PERSON] у своїх поясненнях в телефонному режимі наголошувала на тому, що вона спілкувалася з дитиною у телефонному режимі, але останнім часом [PERSON] не відповідає на її дзвінки та повідомлення, що підтверджується і показами неповнолітнього свідка [PERSON] , яка також підтвердила, що періодично спілкувалася із матір`ю поки не дізналася, де мати перебуває і скоротила своє спілкування. З огляду на викладене, суд у цій справі не може констатувати винну поведінку відповідачки та її свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення останньої батьківських прав, але при цьому викладені обставини підтверджують той факт, що з травня 2023 року відповідач не бере участі у вихованні та утриманні своєї дочки. Звертаючись до суду [PERSON] , який є військовослужбовцем, переслідував мету встановлення за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує та утримує дитину, і можливістю у зв`язку з цим звільнитися з військової служби. З цього приводу суд зазначає про наступне. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні введений воєнний стан у зв`язку зі збройним нападом РФ, який триває і тепер. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 69/2022 оголошено проведення загальної мобілізації. Відповідно до статті 4 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII) організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Водночас у статті 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) встановлено перелік умов, за яких військовослужбовці мають право на звільнення з військової служби. Підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (зі змінами згідно з Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку») передбачає, можливість звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, на підставах: під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). Частиною дванадцятою статті 26 Закону № 2232-XII, зокрема, передбачено, що під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 СК України. Така редакція статті 26 Закону № 2232-XII є чинною на момент розгляду цієї справи. Диспозиція частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. На думку суду, в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Отже, судом встановлено, що, по-перше, батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] , які не перебувають у шлюбі; по-друге, із березня 2022 року [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] ЗСУ; по-третє, з травня 2023 року відповідач [PERSON] не проживає з дочкою, не утримує її і не виховує; по-четверте, неповнолітню [PERSON] з травня 2023 року утримує, а з вересня 2024 року утримує і виховує батько [PERSON] за відсутності матері [PERSON] . Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, встановивши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи в першу чергу з інтересів неповнолітньої дитини, вважає доведеним факт самостійного виховання та утримання [PERSON] неповнолітньої дочки [PERSON] , і враховуючи неможливість встановлення такого факту у позасудовому порядку, зважаючи на викладені вище норми чинного законодавства, приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позову в силу вимог п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved