Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання в розмірі 9 271,11 грн. та інфляційних втрат в сумі 27 451,23 грн., а всього 36 722,34 грн., нарахованих за період з 12.03.2017 по 07.11.2021 року. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 04.06.2007 між ВАТ «Украгазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] укладений кредитний договір №03-10197707-Ф, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 32 000,00 доларів США строком з 04.06.2007 по 03.06.2027 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 12,9% річних. У зв`язку з невиконанням позичальником договірних зобов`язань за кредитним договором у 2011 році банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.09.2011 року по справі №2-2174/11, стягнуто солідарно з [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованість за вказаним кредитом у розмірі 230 860,36 грн. та судові витрати у справі. Більше 10 років вказане рішення суду не виконувалося боржниками та остаточно погашено лише 07.11.2021 року. За порушення виконання грошових зобов`язань зі сплати заборгованості за кредитом, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України ПАТ АБ «Укргазбанк» просить стягнути з відповідачів солідарно три відсотки річних та інфляційні втрати за період з 12.03.2017 по 07.11.2021 рік у розмірі 36 722,34 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.11.2024 року вказані матеріали цивільної справи передано на розгляд до Кіровського районного суду м. Кіровограда в порядку статті 31 ЦПК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.12.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористались. Представник відповідача Максимової О.О. в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю у розгляді кримінальної справи в Ленінському районному суді м. Кіровограда. Доказів на підтвердження даного факту представником не надано. Розглянувши заявлене клопотання, суд приходить до висновку про відсутність поважної причини неявки представника відповідача в судове засідання. Суд наголошує, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку. Невмотивоване відкладення судового розгляду свідчитиме про порушення принципу розумності строків розгляду справи та затягування судового процесу, що є недопустимим. Відмовляючи в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення суд приймає до уваги, що на попереднє судове засідання представником було подане аналогічне клопотання про відкладення розгляду справи без підтверджуючих доказів. За викладеного, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з недоведеністю поважності відсутності сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.06.2007 між ВАТ АБ «Украгазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №03-10197707-Ф, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 32 000,00 доларів США на строк з 04.06.2007 по 03.06.2027 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 12,9% річних у валюті кредиту. Відповідно до п. п. 1.2. та 1.3. Договору поруки №03-10197707-Ф від 04.06.2007 року, який укладений Банком з [PERSON] , поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед Кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань в повному об`ємі. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по кредитному договору банк звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та поручителя [PERSON] про солідарне стягнення кредитної заборгованості, яка заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.09.2011 року (справа №2-2174/11) задоволена у повному обсязі. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 03-10197707-Ф від 04.06.2007 року станом на 28.09.2011 рік у розмірі 230 860,36 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1 820,00 грн. Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зобов`язання [PERSON] щодо сплати на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №03-10197707-Ф від 04.06.2007 року, визначеної рішенням суду, погашено повністю 07.11.2021 року в примусовому порядку в рамках виконавчого провадження №33699686. Вказане підтверджується виписками по рахунку відповідача та інформацією про виконавче провадження з АСВП від 02.09.2024 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно ч.1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, за період з 12.03.2017 року по 07.11.2021 року нараховані Банком 3% річних становлять 9 271,11 грн. та інфляційні втрати 27 451,23 грн. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок, який є логічний, складений відповідно до вимог ЦК України та узгоджується між собою і визначає межі позовних вимог та не спростований відповідачами. Таким чином, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню та стягує, солідарно, з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №03-10197707-Ф від 04.06.2007 року у вигляді 3 % річних від суми невиконаного грошового зобов`язання в розмірі 9 271,11 грн. та інфляційні втрати в розмірі 27 451,23 грн., а всього 36 722,34 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача по 1 514,00 грн., з кожного, внесеного судового збору.

Outcome: approved