Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

04.09.2024 р. позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бортик Руслан Олегович, звернувся в Корабельний районний суд м м. Миколаєва з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , в якій з урахуванням заяви про зміну предмету позову виклав резолютивну частину у наступній редакції та просив: виділити у власність [PERSON] у житловому будинку по [ADDRESS] : 1) у житловому будинку літ. А-1 приміщення загальною площею 83,8 м2, житловою площею 44,3 м2 у складі: житлової кімнати № 2-3 площею 23,1 м2, житлової кімнати № 2-5 площею 10,4 м2, кухні № 2-8 площею 10,9 м2, котельної № 2-9 площею 3,1 м2, ванної № 2-10 площею 7,5 м2, вбиральні № 2-11 площею 2,1 м2, передпокою № 2-12 площею 15,4 м2, житлової кімната № 2 -13 площею 10,8 м2, шафа вбудована № [NUMBER] площею 0,5 м2; 2) гараж літ. Е, погріб Епд, навіс літ. Н, воріт № 17, огорож № 13, 18, 19, зливну яму № 14, вимощення ІІ, ІІІ. Позов мотивований тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.10.1997, зареєстрованого на Товарній Біржі «Нерухомість Південь» за №1164 та визнаного дійсним за рішенням Корабельного районного суду від 13.12.2016 у справі № 488/3636/16-ц, належить 42/100 частки житлового будинку житловою площею 79,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За умовами договору купівлі-продажу у користування позивача перейшло: у житловому будинку кімнати 2-3,2-5,2-2 житловою площею 40 кв.м., коридор 2-1,2-6,2-7,ІІ; сарай К; навіс З; 1/2 літня кухня Г; 1/2 водопроводу; хвіртка №4; огорожа №5. Відповідачам належить по 58/100 частки у житловому будинку по [ADDRESS] . Вказав, що на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 14.02.2017 № МК142170451735, в результаті проведення позивачем реконструкції житлового будинку, була збільшена площа будинку та має наступні технічні показники: загальна площа будинку становить 140,2 кв.м., житлова 83,0 кв.м. 25.09.2024 р. позивачем був отриманий від комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (надалі КП ММБТІ) Висновок щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна з новим технічним паспортом та житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно описом об`єктів нерухомого майна до складу житлового будинку входять наступні будівлі та споруди: - житловий будинок літ.А-1: загальна площа 140,2 кв.м., житлова площа 83,0 кв.м.; - господарські будівлі: гараж-літня кухня літ.Г; гараж літ.Е; погріб літ.Епд; сарай літ.Л; сарай літ.М; навіс літ.Н; - споруди: замощення І,ІІ,ІІІ,ІV; огорожі №6,9,10,13,15,18,19; зливна яма №14; - водяна колонка №3; ворота №2,17; хвіртка №9. Додаткова інформація про зміну складу будівель та споруд на об`єкті нерухомого майна зазначена у довідці КП ММБТІ від 26.09.2024 №2-2004. Зазначив, що відповідачі на мають наміру на укладення та нотаріального посвідчення договору про виділ у натурі належної йому частки, а тому позивач звернувся в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 06.09.2024 р. провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Своїм правом на подачу відзиву відповідачі не скористалися. Ухвалою суду від 07.02.2025 р. підготовче провадження у даній справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання призначене на 12.03.25 сторони не з`явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надала заяву про визнання позову та просила розглянути справу без її участі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги висновки постанови ВС, суд вважає за можливе скласти повний текст рішення датою пізніше, ніж було відбулося судове засідання у яке не з`явилися\~ всі учасники цієї справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, доходить наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.10.1997 р., зареєстрованого на Товарній Біржі «Нерухомість Південь» за №1164 та визнаного дійсним за рішенням Корабельного районного суду від 13.12.2016 у справі № 488/3636/16-ц, [PERSON] належить 42/100 частки житлового будинку житловою площею 79,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Володільцями інших 58/100 частки будинку по [ADDRESS] , відповідно до архівних даних Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується повідомленням КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації Миколаївської міської ради від 26.09.2024 р. № 2-2004 та відповіддю на запит приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Дубровій Т.І. від 23.06.2016, яка міститься у матеріалах спадкової справи № 10/2016, відкритої до майна [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] ( [INFO] ) помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 09.12.2015 р. серії [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів витребуваної на підставі ухвали суду копії спадкової справи № 10/2016, відкритої щодо майна померлого [PERSON] , його дружина, [PERSON] , та донька, [PERSON] , є спадкоємцями першої черги за законом та прийняли спадщину після смерті [PERSON] . З матеріалів вказаної спадкової справи також вбачається, що [PERSON] відмовилася від своєї частки у спадковому майні на користь доньки померлого, [PERSON] , - [PERSON] . [PERSON] прийняла всю спадщину після смерті свого батька, [PERSON] , що підтверджується заявою від 07.06.2016, складеною приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Дубровій Т.І. Свідоцтво про право власності на спадкове майно відповідачем не отримано. З вказаного вбачається, що [PERSON] є правонаступником прав та обов`язків померлого [PERSON] . Судовим розглядом також встановлено, що позивач, [PERSON] , на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 14.02.2017 р. № МК 142170451735 здійснив реструктуризацію належної йому частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого була збільшена площа будинку літ. А-1 та загальна площа його становить 140,2 кв.м., житлова площа 83,0 кв.м., що також підтверджується відомостями КП Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 26.09.2024 р. вих. № 2-2004. 25.09.2024 р. КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації надало Висновок щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна з новим технічним паспортом на житловий будинок по [ADDRESS] . З вказаного висновку вбачається, що до складу новоутворених об`єктів нерухомого майна по [ADDRESS] належать: об`єкт 1: в житловму будинку літ.А-1 приміщення: 2-3, 2-5, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, 2-12, 2-13, 2-14 загальною площею 83,8 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м.; господарські будівлі: гараж літ. Е, погріб літ. Епд, навіс літ. Н; огорожі № 13, 18, 19, ворота № 17, зливна яма № 14, замощення ІІ, ІІІ. Об`єкт 2: в житловому будинку літ. А-1 приміщення: 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5 загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м.; господарські будівлі: гараж-літня кухня літ. Г, сарай літ. Л, сарай літ М; ворота № 2, водяна колонка № 3, огорожі № 6, 10, 15, хвіртка № 9, замощення І, відмостка ІУ. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Положеннями ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Згідно з частинами 1, 2 статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У силу ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовні вимоги належить задовольнити. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: approved