Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 2 листопада 2020 року між\~АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1015857-305, за яким останній отримав кредит 35497 грн. Оскільки [PERSON] отримані грошові кошти в передбачений договором строки не повернув, внаслідок чого станом на 15.05.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 33215,8 грн., яка складається з: 20719,35 грн. - основний борг, 2,83 грн. заборгованість по відсотках та комісія 12493,62 грн., яку і просить суд стягнути з відповідача. Зазначається, що за договорами факторингу позивач отримав право вимоги за вказаним договором. Представник позивача позовні вимоги підтримав, також не заперечував проти ухвалення по справі заочне рішення. Відповідач відзиву не надав, до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній», що за правилами ст.128ч.8п.3 ЦПК України вважається, що повідомленим належним чином. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 2 листопада 2020 року між\~АТ «Таскомбанк» та Лось було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб№1015857-305, за яким останній отримав кредит 35497 грн. строком на 365 днів під 2,5 відсотки щомясчно. Відповідач отримані грошові кошти та проценти в передбачений договором строки не повернув, внаслідок чого станом на 15.05.2024 року утворилась заборгованість в розмірі грн., яка складається з: 33215,8 грн., яка складається з: 20719,35 грн. - основний борг, 2,83 грн. заборгованість по відсотках та комісія 12493,62 грн. Між позивачем та АТ «Таскомбанк» укладено Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року. Відповідно до п.2.3 Договору факторингу відступлення Права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимоги згідно Додатку №2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п.3.1 цього Договору. Згідно п.3.1. Договору Факторингу фактор зобов1язаний в день укладання сторонами цього Договору сплатити клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі … (прихована інформація). При цьому, як вбачається з копії Договору Факторингу поданої до суду, остання містить не всі аркуші (наявні 1,2,3 та 11) та відповідно не містить інших умов договору, що позбавляє суд можливості їх дослідити. На підтвердження переходу до позивача права грошової вимоги до відповідача, позивачем, окрім Договору Факторингу, подано до суду копію Акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року, згідно якого Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників кількістю … (прихована інформація), після чого з урахуванням пункту 2.1 Договору Факторингу від Клієнта до Фактора переходять Права вимоги Заборгованості від Боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до Позичальнків стосовно їх боргів. Загальна сума заборгованості складає … (прихована інформація). Це позбавляє суд можливості дізнатися їх зміст. Також суду подано Витяг з Реєстру Прав вимоги до Договору Факторингу, згідно якого: боржник - відповідач; сума заборгованості 33215,8 грн., яка складається з: 20719,35 грн. - основний борг, 2,83 грн. заборгованість по відсотках та комісія 12493,62 грн., який сформовано представником позивача. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про сплату суми Ціни продажу, визначеної у п.3.1 Договору Факторингу в порядку визначеному п. 2.3. Договору Факторингу. Отже позивачем не доведено суду, що за зазначеними Договорами Факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) фактор сплатив грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, як це передбачено договором, а тому суду не доведено, що клієнт відступив факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Судовим розглядом встановлено, що позивачем не доведено суду, що за зазначеним Договором Факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) фактор передав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, як це передбачено договорами, а тому суду не доведено, що клієнт відступив факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Виконання умов щодо оплати за договором про відступлення права вимоги до боржника та подання відповідних доказів має значення для реалізації прав нового кредитора, який замінив первісного кредитора у зобов`язанні, зокрема для підтвердження правонаступництва, в тому числі процесуального, або для спростування боржником пред`явлених до нього вимог нового кредитора як таких, що останнім не набуті в силу невиконання умов договору щодо оплати. Враховуючи недоведеність позивачем перерахування сум фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимог, суд позбавлений правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до позивача за означеним договором. Також, позивачем не доведено суду наявності правонаступництва, з огляду на неповноту наявних копії договору та недоведеність позивачем перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, як то визначено п.3.1. Договору факторингущ, о позбавляє суд правової можливості зробити висновок щодо переходу прав вимог до позивача. А тому враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. Згідно п.6 ч.1\~ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, згідно положень\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, тож судові витрати слід залишити на позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed