Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєву А.І. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Адвокатського бюро «Юрченко-Консалт»(код ЄДРПОУ 41923240) суму інфляційних та 3 % річних за прострочення боргових зобов`язань: - за Договором № 22/18ц від 04.09.2018 р. інфляційні втрати за період з 01.07.2021 р. по 31.07.2024 р. в сумі 10 870,11 грн., 3% річних за період з 01.08.2021 р. по 31.07.2024 р. в сумі - 2 250,00 грн.; - за Договором № 20/19ц від 26.06.2019 р. інфляційні втрати за період з 01.07.2021 р. по 31.07.2024 р. в сумі 19 566,20 грн., 3% річних за період з 01.08.2021 р. по 31.07.2024 р. в сумі - 4 050,00 грн.; - за Договором № 14/20ц від 10.08.2020 р. інфляційні втрати за період з 01.07.2021 р. по 31.07.2024 р. в сумі 8 696,09 грн., 3% річних за період з 01.08.2021 р. по 31.07.2024 р. в сумі - 1 800,00 грн., а всього 47 232(сорок сім тисяч двісті тридцять дві)грн. 00 коп. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.10.2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.09.2022 р. Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалене рішення у справі № 761/30710/21, яким суд повністю задовольнив позовні вимоги АБ «Юрченко-Консалт» та вирішив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договорами № 22/18ц від 04.09.2018 р., № 20/19ц від 26.06.2019 p., № 14/20ц від 10.08.2020 р. Рішення суду набрало законної сили 25.04.2023 р. Таким чином, обставини щодо факту виникнення у відповідача боргу, його розміру та підстав були встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.09.2022 р. у справі № 761/30710/21 між тими самими сторонами і повторному доведенню не підлягають. Станом на теперішній час боргові зобов`язання відповідачки [PERSON] за Договорами № 22/18ц від 04.09.2018 р., № 20/19ц від 26.06.2019 р., № 14/20ц від 10.08.2020 р. у загальній сумі 90 000 грн. лишаються невиконаними, що підтверджується листом-довідкою № 4138 приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дуткою І.В. від 11.10.2024 р. Отже, оскільки грошові зобов`язання боржника за ст. 625 ЦК України є похідними від основного простроченого зобов`язання, то негативні наслідки для боржника тривають за весь період невиконання основного грошового зобов`язання. Тому нові позовні вимоги на підставі ст. 625 ЦК України щодо заборгованості позивачки за Договорами № 22/18ц від 04.09.2018 р., № 20/19ц від 26.06.2019 р., № 14/20ц від 10.08.2020 р. на суми 25 000 грн., 45 000 грн. та 20 000 грн. відповідно, розраховуються, виходячи з тривалої безперервності невиконання кожної складової основного грошового зобов`язання, за період з: 01.08.2021 р. - 31.07.2024 р. (пеня 3 % річних); 01.07.2021 р. - 31.07.2024 р. (інфляційні втрати). Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву в якому просила частково відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з усіх судових справ, що стосуються даних Договорів, лише 1 справа, була виграна. Таким чином відповідачку свідомо було піддано заборгованості, а для позивача не було вважливо досягнути результату, який хотіла відповідачка. Саме тому, вважає, що сума 3 % річних і інфляційних втрат є завищеною та не співмірною результату розгляду справ, яких стосувались дані Договори. Загальна сума, яку хоче стягнути позивач 3 % річних і інфляційних втрат становить 47232,00 грн., що в порівнянні із рішенням суду у справі №761/30710/21, де вирішено стягнути 90000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок, 3% річних у розмірі 1712 (одна тисяча сімсот дванадцять) гривень 00 копійок та інфляційні втрати у розмірі 5 981 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) гривень 00 копійок, становить більше 50%, що не відповідає співмірності та розумності. Саме тому і просить про застосування судом зменшення такого розміру 3 % річних та інфляційних втрат. А саме, просить суд: - Зменшити розмір інфляційних втрат за договором № 22/18 ц від 04.09.2018 року до 5435,06 грн., 3 % річних до 1,5 % в сумі 1125 грн.; - Зменшити розмір інфляційних втрат за договором № 22/19 ц від 26.06.2019 року до 9 783,10грн, 3 % річних до 1,5 % в сумі 2025 грн.; - Зменшити розмір інфляційних втрат за договором № 14/20 ц від 10.08.2020 року до 4348,05 грн., 3 % річних до 1,5 % в сумі 900 грн. В судовому засіданні, яке відбулось 21.04.2025 року, представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити та посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. В судовому засіданні, яке відбулось 21.04.2025 року, представник відповідача частково заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання здійснювалося технічним засобом. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши предмет та підстави позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.09.2022 р. Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалене рішення у справі № 761/30710/21, яким суд повністю задовольнив позовні вимоги АБ «Юрченко-Консалт» та вирішив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договорами № 22/18ц від 04.09.2018 р., № 20/19ц від 26.06.2019 p., № 14/20ц від 10.08.2020 р. у розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок, 3% річних у розмірі 1 712 (одна тисяча сімсот дванадцять) гривень 00 копійок та інфляційні втрати у розмірі 5 981 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) гривень 00 копійок. Рішення суду набрало законної сили 25.04.2023 р. Станом на 11.10.2024 року боргові зобов`язання відповідачки [PERSON] за Договорами № 22/18ц від 04.09.2018 р., № 20/19ц від 26.06.2019 р., № 14/20ц від 10.08.2020 р. у загальній сумі 90 000 грн. лишаються невиконаними, що підтверджується листом-довідкою № 4138 приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дуткою І.В. від 11.10.2024 р. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що обставини щодо факту виникнення у відповідача боргу, його розміру та підстав були встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.09.2022 р. у справі № 761/30710/21 між тими самими сторонами і повторному доведенню не підлягають. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 р. в справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 р. в справі № 686/21962/15-ц. Відтак, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на договірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі судового рішення. Сторона позивача реалізуючи своє право на одержання від позичальника грошового зобов`язання визначеного рішенням суду, з урахуванням суми інфляційних та 3 % річних за прострочення боргових зобов`язань, що є законним та підлягає задоволенню. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що загальна сума, яку хоче стягнути позивач 3 % річних і інфляційних втрат становить 47232,00 грн., що становить більше 50%, що не відповідає співмірності та розумності, у зв`язку із чим, про необхідність зменшення 3% річних та інфляційні витрати, з огляду на те, що судова практика, на яку посилається відповідач, визначає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд звертає увагу, що в даному випадку розмір інфляційних втрат та 3% річних, передбачений ст.625 ЦК України, який просить стягнути позивач не перевищує суму заборгованості. Крім того, інфляційні втрати не є неустойкою, вони розраховуються за індексом інфляції та є механізмом компенсації за знецінювання грошей через інфляцію, а не штрафною санкцією за невиконання зобов`язання. Також, суд вважає необхідним зазначити, що відповідачем не здійснено платежів на погашення заборгованості перед позивачем з моменту її виникнення. З огляду на викладене, з урахуванням обставин справи та з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved