Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

13.02.2025 виконувач обов`язків заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Ніжинської міської ради Чернігівської області з позовом, у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь: Національної служби здоров`я України витрати на лікування потерпілого від злочину в розмірі 107\~870,50 грн; Ніжинської міської ради кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину у сумі 2654, 30 грн. В обґрунтування позову зазначив, що вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30.07.2024, який набрав законної сили 07.11.2024, [PERSON] \~ визнано\~винною у\~вчиненні кримінального\~правопорушення,\~передбаченого ч.2\~ст.\~286\~КК України.\~Вказаним вироком\~установлено,[PERSON] 05.12.2020 близько 17 год 38 хв, в темний час доби, в умовах недостатньої видимості, не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, керувала автомобілем марки «Volkswagen Passat 1.9 TDI», реєстраційний номер [NUMBER] , який має Польську реєстрацію. Рухаючись вказаним автомобілем по вул. Миру в с.Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області, яка в той час освітлювалась вуличним освітленням, на ділянці дороги поблизу будинку №96, зі швидкістю близько 50 км/год, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, не стежила за дорожньою обстановкою та не відреагувала своєчасно на її зміну, тобто при виникненні перешкоди для руху, а саме: пішохода [PERSON] , який рухався по проїзній частині у попутному напрямку та вів велосипед праворуч від себе, і якого об`єктивно [PERSON] мала можливість виявити, не вжила негайно та своєчасно заходів для зменшення швидкості руху керованого нею транспортного засобу аж до його зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, маючи технічну можливість таким чином уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування екстреного гальмування, внаслідок чого здійснила наїзд на пішохода [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травми із залученням декількох ділянок тіла, а саме: внутрішньо-черепна травма у вигляді тьмяного крововиливу у м`які тканини голови в лівій потилично-тім`яно-скроневій ділянці голови, рваної рани м`яких тканин голови зліва, субдуральної гематоми зліва в області лобно-скронево-тім`яно-потиличної ділянки субдуральної гематоми, що розташована в аналогічній ділянці та частково правій скроневій ділянці, забою головного мозку в проекції правої скроневої долі у вигляді ділянки (протиудару) енцефаломаляції речовини мозку, а також відкритий перелом кісток носа та перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи, закритої тупої травми живота у вигляді розриву селезінки (з послідуючим її видаленням в умовах стаціонару), розрив та крововилив у брижу кишечника (з послідуючим їх ушиванням та дренуванням в умовах стаціонару), рваної рани в проекції лівої здухвинної ділянки (ушита в умовах стаціонару), які зумовлені комплексом однієї травми в умовах дорожньо-транспортної пригоди та в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя. Смерть [PERSON] настала 15.12.2020 внаслідок набряку головного мозку, котрий в свою чергу є наслідком сполученої травми із залученням декількох ділянок тіла. У даній дорожній обстановці водій [PERSON] порушила вимоги підпункту «б» п.2.3, п.12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями), що є причиною виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Загальна сума витрачених бюджетних коштів за час стаціонарного лікування потерпілої становить 110\~524,80 грн, з них: 107\~870,50 грн кошти державного бюджету (Національної служби здоров`я України) та 2\~654,30 грн кошти місцевого бюджету, які підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.1206 ЦК України. Вказана сума відповідачем у добровільному порядку не відшкодована. Ніжинською окружною прокуратурою було повідомлено Національну службу здоров`я України та Ніжинську міську раду про виявлені порушення інтересів держави, проте останніми було повідомлено, що заходи претензійно-позовного характеру ними не вживались, проте вони не заперечують проти звернення до суду прокуратури в інтересах держави з даним позовом. За обставин бездіяльності органів, уповноважених державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, інтереси держави порушені і є підстави для їх представництва прокурором у суді. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19.03.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги остання не визнала, у задоволення позову просила відмовити. Розрахунок позивача вважає необгрунтованим і таким, що не підтверджується доказами. 16.04.2025 від виконувача обов`язків заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури Князєва Д. надійшла заява про розгляд справи без участі представника Ніжинської окружної прокуратури, позовні вимоги підтримав, просив стягнути з [PERSON] на користь Чернігівської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. Від представника Національної служби здоров`я України та Ніжинської міської ради надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників та підтримання позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивачів - Комунальне некомерційне підприємство «Ніжинська центральна міська лікарня імені Миколи Галицького» Ніжинської міської ради Чернігівської області належним чином повідомлена про розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (ч.7 ст.128 КПК України). Відповідно до вимог ст.131-1 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ч.3 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно ч.4 ст 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Положеннями ст.1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч.3 ст.1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993. Як передбачено цим Порядком сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. У фактичні витрати лікарні входять такі видатки: заробітна плата працівників; нарахування на оплату праці; видатки на придбання предметів, матеріалів, обладнання та інвентарю, медикаментів та перевязувальних матеріалів, продуктів харчування; оплата всіх послуг, в тому числі і комунальних; інші поточні витрати лікарні. Кожен місяць фактичні витрати лікарні - різні, кількість ліжко-днів різна, тому і сума вартості за один ліжко-день кожного місяця змінюється. Згідно з п.4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя. Відповідно п.3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Відповідно до пп.а п.3 ч.1 ст.89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету. Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що вироком Ніжинського міськрайоного суду Чернігівської області від 30.07.2024, який набрав законної сили 07.11.2024, [PERSON] \~ визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.79 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку до досягнення її дитиною - [PERSON] , [INFO] , семирічного віку. Відповідно до ст.76 КК України на [PERSON] покладено обов`язки. Даним вироком зокрема встановлено, що смерть [PERSON] \~перебуває в\~прямому причинно-наслідковому\~зв`язку із\~неправомірними діями\~ [PERSON] . Питання щодо відшкодування витрат на лікування потерпілого прокурором у даному провадженні не ініціювалось. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За даних обставин внаслідок порушення відповідачем [PERSON] , як засудженою за злочин, правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого спричинені тілесні ушкодження потерпілому [PERSON] , який перебував на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні КНП «Ніжинська центральна міська лікарня ім.М.Галицького» Ніжинської міської лікарні Чернігівської області з 05.12.2020 по 15.12.2020 (10 ліжко днів), та від отриманих травм [INFO] помер. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказів на спростування наведеного зі сторони позивача відповідачем не надано, зокрема і щодо посилань на відсутність понесення лікарнею витрат на лікування та необгрунтованості розрахунку, при цьому ч.3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, тобто сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них, в іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони, тобто доказування є юридичним обовязком сторін, зокрема і відповідача. Принцип змагальності не створює для суду обовязок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19). Також відповідачем не подано будь-яких доказів на спростування розрахунку вартості лікування чи його складових, також не заявлене клопотання про призначення по справі відповідної судово-бухгалтерської експертизи з метою зясування питання наявності або відсутності вказаних витрат. З даних підстав доводи відповідача судом відхиляються. Відповідно до довідки №20 КНП «Ніжинська центральна міська лікарня імені Миколи Галицького» Ніжинської міської ради Чернігівської області, [PERSON] з 05.12.2020 по 15.12.2020 перебував на стаціонарному лікуванні у реанімаційному відділенні 10 ліжко-днів і на лікування в цей період затрачено коштів у розмірі 110\~524,80 грн, з яких 107\~870,50 грн кошти державного бюджету (кошти НСЗУ), 2654,30 грн кошти місцевого (а.с. 37). Сума витрат на лікування потерпілого за один ліжко день визначається виходячи з фактичної кількості ліжко днів та загальної суми фактичних витрат за місяць ( в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальне вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання, у тому числі (грудень): оплата праці 10354,30 грн, медикаменти та перевязувальні матеріали 327,47 грн, оплата комунальних послуг та енергоносіїв 117,35 грн, витрати, що здійснюються для підтримання обєкта в робочому стані 253, 36 грн, за 1 ліжкодень 11\~052, 48 грн (а.с.37). Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Як встановлено судом, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у реанімаційному відділенні КНП «Ніжинська центральна міська лікарня імені Миколи Галицького» Ніжинської міської ради Чернігівської області, саме внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, які мали місце через дії відповідача [PERSON] . Тобто перебування потерпілого на лікуванні в даному випадку є наслідком дій відповідача. Отже, враховуючи норми діючого законодавства, відповідач зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в дохід державного та місцевого бюджетів, за рахунок яких фінансувалася лікарня. За даних обставин судом встановлені підстави для задоволення позову повністю шляхом стягнення із відповідача 110\~524,80 грн витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, при цьому прокурор має право на пред`явлення даного позову в інтересах держави в особі Національноїслужби здоров`я України, Ніжинської міської ради, оскільки державі завдано майнової шкоди внаслідок лікування потерпілого від кримінального правопорушення та порушено її інтереси, що підлягають захисту з боку органів прокуратури України із врахуванням принципів захисту державного інтересу, законності, публічного інтересу (справи ЄСПЛ «Менчинська проти росії», «Мартіні проти Франції», «Кресс проти Франції»). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову повністю та сплати позивачем 3028 грн судового збору, вказана сума судового збору підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved