Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Представник позивача, у грудні 2025 року звернулась до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] є донькою позивача [PERSON] . У її доньки [PERSON] , народилась дочка [PERSON] , батька записано зі слів матері. Коли народилась [PERSON] то проживала разом із своє матір`ю [PERSON] . Коли дитині виповнився рочок, відповідач почала зловживати спиртними напоями. Під час прогулянок з дитиною також вживала алкоголь та залишила дитину будь-де, додому дитину приносили сусіди та знайомі сім`ї. Вдома відповідач з дитиною поводила себе жорстоко. Після побаченого одного разу коли відповідпач душила подушкою дитину, вигнала її з дома. З того часу (півторарічного віку) онучка проживає разом із бабусею (позивачем). Відповідач з дитиною проводила час дуже рідко і тільки в присутності бабусі. На даний час позивачу відомо, що відповідач живе за кордоном та далі продовжує вести антиморальний спосіб життя. [PERSON] боїться свою маму та пам`ятає її тільки з негативної сторони. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 11.02.2025р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 14.04.2025 року представник позивача подала суду заяву про збільшення позовних вимог в якій просила позбавити [PERSON] батьківських прав [PERSON] , призначити піклувальником над неповноліьтною [PERSON] та стягувати з відповідача аліменти на користь [PERSON] . Позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву на позов та жодних заяв від неї не надходило. Про судове засідання відповідач повідомлена також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Представник Органу опіки та піклування надала суду затверджений виконкомом висновок, згідно якого ООП вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Дитина [PERSON] , 2010 р.н. надала суду свої пояснення у даній справі та просила позов задовольнити. В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження виданого повторно 11.09.2015р., батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Ззгідно Свідоцтва про народження виданого 13.02.1991р., батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відомості про батька зазначені зі слів матері. Відповідно до Свідоцтва про шлюб виданого 04.01.2022 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.13). Як доводила позивач та не спростовано матеріалами справи, мама дитини відповідач [PERSON] взагалі не дбає про дитину, не піклується нею та не цікавиться станом її здоров`я. Як вбачається із заяви написаною [PERSON] вона проживає разом із бабусею, про матір згадувати не хоче, хоче забути її як страшний сон (а.с.18). Відповідно до повідомлення ліцею №15 Івано-Франківської міської ради вбачається, що [PERSON] є ученицею 9-Б класу, другий рік навчається на сімейній формі навчання (а.с.19). Згідно довідки про доходи позивача, вона отримує пенсію в розмірі 2800 грн на місяць (а.с.25). Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії [PERSON] за станом здоров`я може постійно надавати послуги та бути опікуном (а.с.26). Як вбачається, із довідки про доходи чоловіка позивача, він отримує близько 22000 грн на місяць (а.с.28). Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. За статтею 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися в т.ч. один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Сторона позивача доводила підстави для позбавлення батьківських прав на підставі п.2 статті 164 СК, як ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. За змістом частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі «Мамчур проти України» (п. 100) зазначається, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (рішення у справі Йохансен, зазначеній вище, п. 78; рішення у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France), заява № 35991/04, п. 79, від 10 січня 2008 року; та у справі Р. І Х., зазначеній вище, пп. 73 та 81). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року) (п.136) інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року). Суд керується принципом інтересів дитини, позивач довела перед судом підстави для позбавлення матері дівчинки батьківських прав. Дитина, якій виповнилось 14 років, висловилась про необхідність позбавлення батьківських прав її матері та призначити піклувальником свою бабусю. Згідно висновку, затвердженого рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 17.04.2025р. №445, ООП вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . При цьому у висновку зазначено, що неповнолітня [PERSON] проживає разом із бабусею [PERSON] . Згідно інформації КЗ «Міський центр соціальних служб» Івано-Франківської міської ради, за результатами оцінки потреб сім?ї з?ясовано, що бабуся [PERSON] забезпечує базові потреби онуки, у зв?язку з тим, що матір дитини [PERSON] , з серпня 2023 року спільно з ними не проживає, перебуває, зі слів бабусі, за межами України, не опікується донькою, не надає матеріальної, емоційної та іншої підтримки. [PERSON] притягалась до адміністративної відповідальності, зокрема: постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.02.2021 р. за ч.1ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства); постановою Костопільського районного суду Рівненської області за 4.3 ст.172-20 КУПАП (Розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов?язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об?єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп?яніння, або виконання ними обов?язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп?яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння). [PERSON] було направлено листи за адресою проживання, з метою запрошення на бесіду щодо питання про виконання нею батьківських обов?язків стосовно дочки, проте кореспонденція повертається у зв?язку з відсутністю адресата. Крім того, працівниками Служби здійснювались спроби зателефонувати п.Олені за телефоном вказаним у позовній заяві, в тому числі за допомогою системи обміну повідомленнями «Вайбер», однак на дзвінки вона не відповідає. Письмових пояснень чи звернень від неї до Служби у справах дітей не надходило. На судові засіданні також не з?являється. Питання про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 26.03.2025 року (протокол №б) у присутності неповнолітньої [PERSON] та позивачки [PERSON] . Однак, прийняття рішення було відкладено у зв?язку з неявкою [PERSON] . Повторно, питання було розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 09.04.2025 року (протокол №7). Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Нормою ч. 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статтей Закону України Про державний бюджет України на 2025 рік, прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; працездатних осіб - 3028 гривень. Відповідно до ст.ст.183, 191 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, починаючи з дня пред`явлення позову. При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує, матеріальний стан сторін та їх потребу в коштах для проживання при нинішніх життєвих обставинах, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров`я дитини та відповідачів, відсутність на утриманні відповідачів інших осіб. Тому, суд вбачає підстави для стягнення аліментів із відповідача [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту подання позовної заяви до досягнення ним повноліття. Стягнення розпочати з 31 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з відповідач слід стягнути в дохід держави 1211.20 гривень судового збору. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. За ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі наведеного, ст. ст. 164, 165 СК України та

Outcome: approved