Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди. У позові\~посилається на\~те,\~що він\~є власником\~земельної ділянки\~за адресою:\~ [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:01:722:0045 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯК 322216 від 25.04.2012, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 149/12 від 15.06.2011. З вищевказаною земельною ділянкою межує ділянка, на якій знаходиться житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому проживає відповідачка, якій на підставі свідоцтва про право на спадщину належить в розмірі частки 1/4. Будинок у іншій 3/4 частині залишається неуспадкованим. Відповідач приблизно у 2013 році облаштувала прилеглу до її будинку земельну ділянку загального користування, яка належить Дніпровській міській раді, бетонним парканом, який порушує межі земельної ділянки позивача, межові знаки якої в натурі (на місцевості) відсутні. Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр геодезії та картографії» були виконані топографо-геодезичні та картографічні роботи по виносу точок кутів повороту земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:01:722:0045, які виконувались по матеріалам технічної документації із землеустрою та в межах земельної ділянки. Зі схеми «зарисовки і прив`язки місцезнаходження» вбачається накладання на земельну ділянку, яка належить [PERSON] , частини огорожі суміжної ділянки [PERSON] , що вказано на схемі між точками «3» (X 5370867.21 У -5259408.44) та «4» (X -5370860.66 У -5259424.21), загальною протяжністю 10.12 метрів погонних, чим перешкоджає у користуванні земельною ділянкою позивача площею 0,0011 га. Крім того, встановлення огорожі на частині земельної ділянки, що належить [PERSON] підтверджується планом даних містобудівного кадастру. На плані меж земельної ділянки Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради ділянки, що належить [PERSON] , зазначено поворотні точки та межі, які співпадають з геодезичною прив`язкою точок та межами вказаними у технічному звіті ТОВ «Центр геодезії та картографії». Наказом №28 від 26.02.2021 адміністрацією Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради затверджено висновок комісії з питань розгляду земельних спорів та додержання правил добросусідства адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 23.02.2021, відповідно до якого було вирішено рекомендувати [PERSON] , яка є фактичним користувачем земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , звільнити від межових споруд земельну ділянку по [ADDRESS] (кадастровий номер 1210100000:01:722:0045), яка належить на праві власності [PERSON] . Незважаючи на вимоги до [PERSON] щодо звільнення земельної ділянки бетонного паркану, який фактично встановлений на земельній ділянці, яка належить [PERSON] (кадастровий номер 1210100000:01:722:0045), а також вимоги уповноважених органів, [PERSON] так і не здійснила його демонтаж по теперішній час. Отже, відповідне встановлення бетонного паркану з боку відповідача створює перешкоди позивачу для користування земельною ділянкою (кадастровий номер 1210100000:01:722:0045) в межах 0,0011 га, чим унеможливлює фактичне користування землею за призначенням. Відповідно до уточненого позову позивач просив суд зобов`язати [PERSON] усунути за власний рахунок перешкоди в користуванні [PERSON] земельною ділянкою (кадастровий номер 1210100000:01:722:0045), шляхом повного демонтажу та знесення незаконно встановленої залізобетонної споруди паркану, включаючи всі створені наземні, підземні споруди та інженерні комунікації, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , межі якого визначені, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №1448-02 від 10.03.2025, координатами поворотних точок «НІ» (X - 5370864.11, Y - 5259415.90), «Н4» (X - 5370863.14, Y - 5259415.52), «НЗ» (X - 5370859.54, Y - 5259423.74), загальною протяжністю 10,01 метрів погонних та відновити первинний стан земельної ділянки від місця самочинно встановленої залізобетонної споруди паркану до межі земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:722:0045, протягом одного місяця. Зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:722:0045. А також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 40000,00 грн. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2024 року було відкрито провадження по даній справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов, де зазначив, що [PERSON] є власником 1/4 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право спадщину за законом від 04.06.2022 року виданого державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, Циганко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4 - 177. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з права власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами номер [ADDRESS] , які належать спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної - Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 19 вересня 1997 року, на підставі рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 23 травня 1997 року № 211/12, зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 19.09.1997 року, записаного в реєстрову книгу № 606 за реєстровим № 69. До складу успадкованого майна увійшли: житловий будинок, зазначений літерою А, житловою площею 34,6 кв.м., загальною площею 90,5 кв.м.; сарай, зазначений літерою Б; вбиральня зазначена літерою В; погріб з шийкою, зазначений літерою Г; альтанка, зазначена літерою Д; огорожі, споруди, зазначені 6-3-7. Зазначене майно відповідач успадкувала після смерті свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] . На момент смерті [PERSON] відповідач була неповнолітньою, тому із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк в інтересах відповідача до державного нотаріуса звернулась її мати. Наявність огорожі, про яку йдеться у позовній заяві, ще у 1997 році підтверджується відповіддю КП «ДМБТІ» ДМР, отриманою державним нотаріусом під час оформлення спадкових прав, де відповідно до наданого плану земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вбачається наявність огородження земельної ділянки. Огорожа на земельній ділянці по [ADDRESS] , вже існувала, щонайменш, з 28.02.1997 року. 28.02.1997р. - дата інвентаризації нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , де вбачається наявність огородження земельної ділянки), тобто задовго до приватизації позивачем земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:722:0045. Відповідачу відомо, що у 1986 р. її батькові було виділено у користування земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 1869 кв.м., з недобудованим житловим будинком, який у 1996 році він добудував та оформив право власності на нього. Право власності на домоволодіння, що розташоване зр адресою: [ADDRESS] , за батьком відповідача - [PERSON] , виникло на підставі Свідоцтва про право з.ласності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Амур- Нижньодніпровської районної - Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 19 вересня 1997 року, на підставі рішення Виконавчого комітету Амур- Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 23 травня 1997 року № 211/12. Під час розгляду заяви [PERSON] , поданої до АНД райвиконкому, про оформлення права власності на домоволодіння по [ADDRESS] , квартальною отримувались розписки сусідів , у тому числі і розписка від 19.04.1997, написана батьком позивача - [PERSON] , проживаючим по [ADDRESS] , у якій зазначено було, що він претензій до меж земельної ділянки та побудов вздовж жилого будинку [ADDRESS] - не має. Ця розписка була написана у той час, коли згідно технічної інвентаризації домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , породження земельної ділянки вже існувало. Межі такої земельної ділянки наявність її огородження у 1997 році були погодженні із суміжними сусідам, які проживали по [ADDRESS] , та по [ADDRESS] . Наявність житлового будинку, інших будівель і споруд на земельній ділянці загальною площею 1869 кв.м., що розташована по [ADDRESS] , було підтверджено і відповідним актом, складеним 28.02.1997 р. техніком Дніпропетровського бюро технічної інвентаризації. Таким чином, зазначені у позові обставини, що відповідач облаштувала парканом земельну ділянку у 2013 році, чим порушила права позивача, є неправдивими та не відповідають дійсності. Відповідач є лише співвласником такого огородження, яке вона успадкувала після смерті свого батька, померлого [INFO] , таке огородження увійшло до спадкової маси, тобто існувало на момент відкриття спадщини. Приблизно з 2006 року відповідач фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , добросовісно, відкрито і безперервно користуються прилеглою земельною ділянкою, яка була виділена у користування її батькові. Відповідач не вчиняла жодних дій, які порушували б права позивача, що підлягали б судовому захисту. Представник відповідача наполягав на тому, що при оформленні права власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] були допущенні порушення при затвердженні технічної документації та видачі державного акту на ім`я [PERSON] на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:01:722:0045, що полягає у виділенні, зокрема, земельної ділянки; яка знаходиться під огородженням (парканом), що належав на праві власності [PERSON] , правонаступником якого є у тому числі відповідач. Проти вимог щодо стягнення моральної шкоди також заперечував. Просив відмовитиу позові у повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, свідка [PERSON] , дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:01:722:0045 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯК 322216 від 25.04.2012, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 149/12 від 15.06.2011. [PERSON] є\~власником 1/4\~частини домоволодіння,\~що розташоване\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~на підставі\~свідоцтва про\~право спадщину\~за законом\~від 04.06.2022\~року виданого\~державним нотаріусом\~Четвертої дніпровської\~державної нотаріальної\~контори Циганко\~О.В.,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 4\~-\~177. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 126 ЗК України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Частиною другою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно зі статтею 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Статтею 107 ЗК України, передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Згідно з вимогами статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 1448-02 від 10.03.2025 року, встановлено порушення меж (або накладання) залізобетонної споруди паркану домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:01:722:0045 площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.08.2020 № НВ-1214282162020, Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №322216 від 25.04.2012, матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] Будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд у районі [ADDRESS] , виготовлених комунальним підприємством «Комзем» у 2010 році. Площа земельної ділянки накладення становить 10,12 м2. Периметр меж земельної ділянки накладення становить 20,22 м (9,00+1,21+8,97+04 м) Частиною другою, пунктом б частини третьої статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до частин другої, третьої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі\~689/1754/16-ц. Отже, вивчивши матеріали справи, беручи до уваги висновок судової земельно-технічної експертизи № 1448-02, суд вбачає порушення прав позивача відповідачем щодо користування належною йому земельною ділянкою, а тому вважає за необхідне усунути [PERSON] перешкоди у користуванні власністю, а саме зобов`язати [PERSON] за власний рахунок демонтувати та знести встановлену залізобетонну споруду паркану, включаючи всі створені наземні, підземні споруди та інженерні комунікації, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , межі якого визначені відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №1448-02 від 10.03.2025, координатами поворотних точок «Н1» (X - 5370864.11, Y - 5259415.90), «Н4» (X - 5370863.14, Y - 5259415.52), «НЗ» (X - 5370859.54, Y - 5259423.74), загальною протяжністю 10,01 метрів погонних на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:01:722:0045 по [ADDRESS] , що належить позивачу. Даючи оцінку запереченням відповідача на позов, суд критично ставиться до посилань про наявність огорожі, про яку йдеться у позовній заяві, ще у 1997 році відповідно КП «ДМБТІ» ДМР, отриманою державним нотаріусом під час оформлення спадкових прав, де відповідно до наданого плану земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вбачається наявність огородження земельної ділянки. Представник відповідача посилався на те, що огорожа на земельній ділянці по [ADDRESS] , вже існувала, щонайменш, з 28.02.1997 року, задовго до приватизації позивачем земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:722:0045. Однак відповідно до матеріалів справи, а саме плану земельної ділянки та поверхневого плану будинку по [ADDRESS] , на дату останньої інвентаризації, проведеної 28.02.1997 року, була огорожа 1,2, спірна огорожа відсутня. Проте вона наявна вже у 2022 році відповідно до технічного паспорту на будинок від 20.05.2022 року. Також посилання представника відповідача на безпідставність вимог позивача до відповідачки одноособово, яка володіє тільки частиною житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно відповідачем та її представником не було заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб відповідно до ст. 53 ЦПК України інших співвласників, дані щодо таких осіб в матеріалах справи відсутні. Крім того, відповідач не позбавлена права пред`явлення вимог до інших співвласників про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з демонтажем та знесенням залізобетонної споруди паркану. Що стосується вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача не перешкоджати позивачу у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:722:0045, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даної вимоги, оскільки суд захищає вже порушене право, а не ймовірність його порушення в майбутньому. Задоволення вимог позивача щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом демонтування та знесення встановленої залізобетонної споруди паркану, включаючи всі створені наземні, підземні споруди та інженерні комунікації, є ефективним та достатнім способом захисту прав позивача. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 40000,00 грн. За положеннями ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до загальних підстав відповідальності за матеріальну та моральну шкоду згідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та п. 5 Постанови Пленуму ВСУ України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» юридичною підставою виникнення відповідальності за заподіяну шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто протиправна винна поведінка заподіювача шкоди, який включає в себе наступні невідємні елементи: 1) безпосередньо наявність такої шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача; 4) вині останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди якщо остання була заподіяна не з її вини. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. У силу ст. 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди, останній не довів та не надав належні та допустимі докази заподіяння йому такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні вимог. Відповідно до чт. 141 ПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, що складаються з судового зору в розмірі 968,96 грн. та витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи в розмірі 23000 грн. Стягнення судових витрат у вигляді правової допомоги буде вирішено в порядку, передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст.386, 391 ЦК України, ст.ст. 12,13,141,263-265 ЦПК України ,суд-

Outcome: partial