Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

25.02.2025 ТОВ «Бізнес Позика» через систему «Електронний суд» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] ,\~у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 19.06.2024 № 502038-КС-004 про надання кредиту в сумі 50 506,28 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.06.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» і [PERSON] укладено договір № 502038-КС-004 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». За змістом договору товариство надало позичальнику кредит в розмірі 14 000,00 грн на умовах строковості, поворотності та платності, а клієнт зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту в порядку та на визначених договором умовах. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів та комісії, внаслідок чого станом на 08.02.2025 утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 50 506,28 грн. Ухвалою судді\~від 27.02.2025\~прийнято позовну\~заяву до\~розгляду в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~та відкрито\~провадження у\~справі,\~призначено судове\~засідання для\~розгляду справи\~по суті\~на 27.03.2025;\~витребувано в АТ «Універсал Банк» письмові докази у вигляді: рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 19.06.2024 по 04.12.2024. 27.03.2025 розгляд справи відкладено на 24.04.2025 у зв`язку з неявкою відповідача У судове засідання 24.04.2025 сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача через систему «Електронний суд» подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подав. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19.06.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 502038-КС-004 (Споживчий кредит. Електронна форма), відповідно до умов якого останній отримав від кредитодавця грошові кошти в розмірі 14 000,00 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківську картку терміном на 24 тижня зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 1,50000000 % щодня, з орієнтованою реальною річною процентною ставкою 19 635,51 %, та сплатою комісії за надання кредиту в загальній сумі 2 100,00 грн (а.с. 25-29). Для укладення цього договору [PERSON] здійснив перехід до інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Бізнес Позика» за посиланням в мережі Інтернет https://tpozyka.com. Цей договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням цього договору позичальник підтвердив, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію та документи, надання яких передбачено законодавством України, зокрема, статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Паспорт споживчого кредиту, а також про умови договору і Правила, що розміщені на сайті кредитодавця (п. 7.3.1 договору). Позичальник ознайомлений з договором та правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується\~\~неухильно дотримуватися їх та, відповідно, уклав договір з вільним волевиявленням (п. 7.4.4 договору). У договорі міститься графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту. Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 19.06.2024 виконала та перерахувала на банківську картку [PERSON] грошові кошти в сумі 14 000,00 грн, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 12.02.2025 за вих. № 683/02 (а.с. 43). У повідомленні, сформованому ТОВ «Бізнес Позика», наведено детальний опис дій, вчинених сторонами 19.06.2024 при укладанні кредитного договору (а.с. 40-41). Так, маючи намір укласти 19.06.2024 з ТОВ «Бізнес Позика» кредитний договір, [PERSON] , використовуючи номер телефону, здійснив перехід до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства та зайшов до особистого кабінету, надавши в подальшому всю необхідну інформацію для формування товариством належної пропозиції клієнту. Товариством надано клієнту в особистому кабінеті паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання, для чого направлено на номер телефона відповідача повідомлення з одноразовим ідентифікатором UA-1659 для підписання паспорта споживчого кредиту. Після підписання паспорта споживчого кредиту клієнтом товариство направило клієнту індивідуальну оферту з відправленням в смс-повідомленні на номер телефона одноразового ідентифікатора UA-4235. Після підписання клієнтом умов оферти шляхом надсилання товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором товариство направило клієнту в ІТС підтвердження вчиненого електронного правочину у формі електронного документа (а.с. 40-41). У паспорті споживчого кредиту (а.с. 22-24) наведено наступні умови кредитування: тип та мета кредиту; сума кредиту 14 000,00 грн; строк кредитування 24 тижні (169 днів); спосіб надання кредиту безготівковим шляхом; процентна ставка 547,5 % річних; розмір комісії за надання кредиту 2 100,00 грн; реальна річна процентна ставка 19\~635,51 % річних; порядок повернення кредиту. Умовами договору про надання кредиту від 19.06.2024 № 502038-КС-004, укладеному між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] , засвідчено, що позичальник отримує від кредитодавця грошові кошти в сумі 14 000,00 терміном на 24 тижні; процентна ставка в день 1,50000000 %, фіксована; комісія за надання кредиту 2 100,00 грн; термін дії договору до 04.12.2024; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 41\~484,56 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка 19\~635,51 %. Наведений договір скріплено [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4235 (а.с. 25-29). Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 19.06.2024 виконала та зарахувала на банківську картку [NUMBER] грошові кошти в сумі 14 000,00 грн. Успішність проведення зарахування в системі відповідних платежів підтверджується довідкою ТОВ «Платежі Онлайн», в якій зазначено, що призначенням платежу є: «Перерахування коштів [PERSON] відповідно до кредитного договору № 502038-КС-004 від 19.06.2024 (а.с. 43). Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 08.02.2025 за кредитним договором № 502038-КС-004 від 19.06.2024 утворилася заборгованість у розмірі 50 506,28 грн, з яких: заборгованість за кредитом 14\~000,00 грн; заборгованість за відсотками 34 406,28 грн; заборгованість за комісією 2\~100,00 грн (а.с. 19-20). Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «Бізнес Позика» посилалося на невиконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення у встановлений строк грошових коштів, сплати відсотків та комісії. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). За правилами частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до статті 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. За правилами частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються підприємцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим підприємець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статті 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Приписами статей 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості за кредитним договором. За матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика» та пройшов реєстрацію на веб-сторінці товариства. Під час здійснення реєстрації відповідач створив особистий кабінет та надав всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, дату та рік народження, РНОКПП, номер мобільного телефона, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надав згоду на обробку персональних даних. Для безпосереднього оформлення кредиту відповідач обрав бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно вніс номер банківської картки та підтвердив, що ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику. Після прийняття позичальником умов кредитного договору 19.06.2024 ТОВ «Бізнес Позика» уклало з [PERSON] кредитний договір, який підписано останнім відповідно до вимог частин шостої, восьмої статті 11, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на особистий телефонний номер [PERSON] . На спростування вказаних обставин відповідачем доказів не подано. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписано позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 243/6552/20, від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, від 12.06.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Оскільки [PERSON] уважається ознайомленим з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», тобто до моменту підписання кредитного договору, суд вважає, що відповідач повністю ознайомлений з його порядком укладення та підписання, про що свідчать виконані останнім фактичні дії в ІТС, а також використання ним електронного підпису одноразового ідентифікатору. Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками. 19.06.2024 [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4235 підписав договір кредиту № 502038-КС-004 з ТОВ «Бізнес Позика». Умовами цього договору чітко визначено, що позичальник отримує від кредитодавця грошові кошти в сумі 14 000,00 грн терміном на 24 тижні. Процентна ставка в день 1,50000000 %, фіксована, комісія за надання кредиту 2 100,00 грн; термін дії договору до 04.12.2024; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 41 484,56 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка 19\~635,51 %. За таких обставин, підписавши за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору кредитний договір № 502038-КС-004, відповідач погодився з визначеними у ньому умовами кредитування, в тому числі і щодо розміру відсотків за кредитом та комісії. Із наданого ТОВ «Споживчий центр» розрахунку заборгованості слідує, що останнім здійснено нарахування процентів за користування кредитом за період з 19.06.2024 до 04.12.2024 включно з урахуванням стандартної процентної ставки 1,5%, що у сумі складає 34\~406,28 грн. Суд частково не погоджується з таким розрахунком, виходячи з наступного. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір\~денної процентної\~ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Згідно з частиною п`ятої статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Ураховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 19.06.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також суд ураховує,\~що пунктом\~17\~Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону «Про\~споживче кредитування» передбачено,\~що тимчасово, протягом 240\~днів з\~дня набрання\~чинності Законом\~України «Про\~внесення змін\~до деяких\~законів України\~щодо удосконалення\~державного регулювання\~ринків фінансових\~послуг»,\~що максимальний\~розмір денної\~процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 502038-КС-004 укладено 19.06.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5%, яка застосовується позивачем з 21.08.2024 до 04.12.2024, є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із урахуванням\~викладеного,\~суд доходить\~висновку про\~часткову обґрунтованість\~вимоги ТОВ\~«Бізнес Позика»\~та стягнення\~з відповідача\~заборгованості за\~процентами за\~користування кредитом\~з розрахунку\~розміру денної\~процентної ставки\~1\~%\~у період\~з 21.08.2024 до 04.12.2024, що становить 14\~840,00 грн (14 000,00 х 1 % х 106 днів). Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті\~1\~та частини другої статті\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 11.02.2021 № 16\~затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Пунктом 2.5 кредитного договору від 19.06.2024\~№ 502038-КС-004 передбачено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту, 2 100,00 грн. Нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Супровідні послуги відсутні, тарифи незмінні впродовж дії договору, зміна будь-яких умов здійснюється шляхом укладання додаткового договору до договору, який сторони погодили іменувати у своїх відносинах додатковою угодою (а.с. 25). Аналізуючи умови кредитного договору, суд доходить висновку про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту. Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. Отже, суд дійшов висновку про неналежне виконання [PERSON] грошових зобов`язань за кредитним договором від 19.06.2024 та стягнення з нього кредитної заборгованості в загальному розмірі 43\~086,28 грн (14\~000,00 грн + 2\~100,00 грн + 12\~146,28 грн + 14\~840,00 грн). Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог (85,30%) у розмірі 2\~066,30 грн. Ураховуючи викладене,

Outcome: partial