Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

27 лютого 2025 року [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси із вказаною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений 03.12.2022 із відповідачем [PERSON] . Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 03 грудня 2022 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). До реєстрації шлюбу, сторони проживали в цивільному шлюбі, у якому в них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає із відповідачем. Як стверджує позивач у мотивувальній частині позовної заяви, спільне життя з відповідачем не склалося, часто виникали скандали, сторони перестали розуміти один одного та мають різні погляди на життя. З огляду на викладене, позивач стверджує, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, починаючи із 20.12.2022, а тому примирення є неможливим. Підсумовуючи викладене, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений 03.12.2022 із відповідачем [PERSON] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 12 год 00 хв 01 квітня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2025 року відкладено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу до 15 год 30 хв 29 квітня 2025 року у зв`язку із відсутністю у діях відповідача повторності (ч.4 ст.223 ЦПК України), з якою законодавець пов`язує можливість ухвалення заочного рішення за умови відсутності заперечень позивача та/або її представника проти заочного розгляду справи (п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України). Водночас у пункті 3 резолютивної частини ухвали від 01.04.2025 судом роз`яснено відповідачу наслідки повторної неявки, передбачені ч.4 ст.223 ЦПК України, а саме: суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач [PERSON] у судове засідання, що призначено о 15 год 30 хв 29 квітня 2025 року, не з`явився, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на адресу місця його проживання, що вказана у вступній частині позовної заяви, що була отримана цим учасником справи 12.04.2025 (а.с.39). Водночас, у пункті 2 прохальної частини позовної заяви від 18.02.2025 (вхідний №7810/25 від 27.02.2025), позивач висловив прохання до суду здійснювати розгляд справи за відсутності позивача (а.с.2,3). Відповідач [PERSON] у судове засідання 29 квітня 2025 року о 15 год 30 хв повторно не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про місце, день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без її участі до суду не подала, відзиву до суду не направила (відповідно до вимог ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами). У зв`язку із цим, 29 квітня 2025 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 03 грудня 2022 року уклали шлюб, який у цей же день зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №2794, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 30.03.2023 Чорнобаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після реєстрації шлюбу відповідач [PERSON] прізвище не змінювала (а.с.7). Із безпосередньо дослідженої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 серпня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), суд встановив, що, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони у справі: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до положень ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням\~вимог ст.110 цього Кодексу. Частиною 1 ст.110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Аналогічні роз`янення викладено в абз.1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007, згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до положень ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що немає згоди позивача на продовження шлюбу із відповідачем. Водночас відповідач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, не подала до суду заяви про надання строку на примирення, тобто не виявила волі на продовження перебування у шлюбі із позивачем. Під час дослідження судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя позивача та відповідача та збереження між ними шлюбу буде суперечити їх інтересам як подружжя за відсутності згоди одного із них (у конкретному випадку позивача) на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які, як встановлено судом, у сторін відсутні. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме спільним інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із дослідженої в судовому засіданні квитанції АТ «Укрпошта» №1460105735 від 24.02.2025 (а.с.1) судом встановлено, що позивач поніс судові витрати на сплату судового збору в сумі 1211,20 грн, які, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Водночас ані в позовній заяві, ані в будь-якій іншій заяві по суті справи, позивач не виявив волі на не стягнення судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви, із відповідача, а тому суд,

Outcome: approved