Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

17 січня 2025 року Позивач звернулась до суду з позовом до Відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ними 30.04.2004 року у Київському відділі державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 669. Від шлюбу Сторони спільних дітей не мають. Спільне життя з Відповідачем не склалось через взаєморозуміння і взаємоповаги, у зв`язку із чим у Сторін припинені шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, тому з метою розірвання шлюбу Позивач звертається до суду та зазначає, що Відповідач проти добровільного розірвання шлюбу заперечує. Ухвалою суду від 24.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 18 березня 2025 року. 18 березня 2025 року судове засідання відкладено на 24 квітня 2025 року задля надання часу Відповідачу для ознайомлення із матеріалами справи. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення судових документів електронним зв`язком, про що в матеріалах справи наявна довідка про успішну доставку, однак подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився,повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових документів електронним зв`язком, про що в матеріалах справи наявна довідка про успішну доставку. Крім того, оголошення про виклик Відповідача розміщено на сайті Оболонського районного суду м. Києва. 24.04.2025 року на адресу суду від Відповідача надійшла заява, в якій він позовні вимоги не визнає і зазначає, що спільне життя з Позивачем було до 01 березня 2025 року, неодноразові спроби налагодити стосунки стикались із відмовою, Позивач наполягає на виселенні Відповідача, а від обговорення поділу майна - відмовляється. Водночас, відзиву до суду Відповідач не направляв. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Під час розгляду справи судом встановлено, що 30 квітня 2004 року у Київському відділі державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 669. Від шлюбу Сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За положенням частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач в позовній заяві зазначає про відсутність спільного господарства з відповідачем, що не підтримує шлюбні стосунки, неодноразові спроби зберегти шлюб не дали результат, тому стверджує, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та порушує її права, просить не надавати строк для примирення. Передбачене частиною 1 статті 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Таким чином, з вищезазначеного випливає, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Натомість, суд звертає увагу, що Відповідачем не надано суду будь-яких підтверджень, що останній намагається зберегти шлюб та примиритися із Позивачем, які заходи ним вживаються. Крім того, цей позов надійшов до суду 17.01.2025 року, тобто з вказаного часу вже пройшло близько трьох місяців, що було достатнім часом Відповідачу вжити заходів для примирення з Позивачем. Суперечки Сторін стосовно виселення або поділу майна не відносяться до предмета спору про розірвання шлюбу і не розглядаються судом у цій справі. Однак, незважаючи на сплив вказаного строку, Позивач все одно наполягає на задоволенні позову. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а Позивач послідовно зазначає, що не має намір зберігати шлюб з Відповідачем, а тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог і необхідність їх задоволення судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved