Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

27 квітня 2023 року позивач КП «Харківські теплові мережі» року звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова суду з позовом до\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гарячого водопостачання за період з 01.01.2014 по 31.01.2022 у сумі 58\~214,41 грн. та судового збору в розмірі 2684 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі проживають в квартирі [ADDRESS] та є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячої води, облік нарахувань та оплат за які здійснюється за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] , теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі». КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкові, відповідно до рішення Харківського міськвиконкому від 23.12.1998 № 1407 «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді» зі змінами, внесеними рішенням від 30.09.2001 №946. Відповідачі вказані послуги своєчасно не сплачують, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за опалення та гарячого водопостачання\~ за період з 01.01.2014 по 31.01.2022 у сумі 58\~214,41 грн. за адресою: [ADDRESS] . 01.05.2023\~ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання (а.с.9). 01.08.2023\~ухвалою суду постановлено про заочний розгляд справи (а.с.22). 01.08.2023\~заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гарячого водопостачання задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.01.2014 по 31.01.2022 у сумі 58 214,41 грн. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. в рівних частках по 671 грн. з кожного ( а.с.23-25). 12.02.2024\~до Ленінського районного суду м.Харкова звернувся представник відповідача [PERSON] - адвокат Бірючинський Е.О. з заявою про перегляд заочного рішення, в якій він просить суд визнати поважними причини пропуску строку подання на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасувати заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 01.08.2023 по справі №642/2123/23 за позовом КП «ХТМ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гарячого водопостачання(а.с.30-38). Заява про перегляд заочного рішення обґрунтована тим, що судом не були взяті до уваги чисельні факти та обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Рішенням суду встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з теплопостачання, які надає позивач. Згідно з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу на адресу: [ADDRESS] за особовим рахунком, відкритим на споживача [PERSON] наявна заборгованість за період з 01.01.2014 по 31.01.2022 у сумі 58 214,41 грн. Крім того, в заяві зазначено, що позивачем був пропущений строк позовної давності за зобов`язаннями, які виникли у відповідача після отримання кредиту. Власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видане 07.12.2007 року відділом приватизації житлового фонду Виконавчого комітету Харківської міської ради. Відповідач [PERSON] був зареєстрований в зазначеній квартирі 29.12.2021 року та користувався квартирою до кінця березня 2022 року, коли у зв`язку із бойовими діями, які на той час тривали у місті Харкові, виїхав до м. Горишні Плавні Полтавської області, де постійно проживає до цього часу, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Вважає, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що [PERSON] , як власник (співвласник) квартири несе відповідальність за спожиті комунальні послуги. А також докази про те, що [PERSON] дійсно споживав послуги з теплопостачання та постачання гарячої води до квартири [ADDRESS] у період з 2014 року по січень 2022 року. Крім того, позовні вимоги про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за період з 2014 року по січень 2022 року виходять за межі загального трирічного строку позовної давності, який встановлений ст. 257 ЦК України. Однак заявити про застосування строку позовної до спірних правовідносин у відповідачів не було можливості, у зв`язку із тим, що справа розглянута за їх відсутності, а судом не встановлювалися як причини неявки в судове засідання, так і докази належного повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання. Позивач повністю не згоден із заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01.08.2023 р. та вважає що воно повинно бути переглянуте, а справа передана на новий розгляд у загальному порядку, визначеному розділом ІІІ ЦПК України. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 14.02.2025 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі №642/2123/23 прийнято до розгляду, призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін ( а.с.41). 26.02.2025\~ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 01.08.2023\~скасовано, призначене судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.58-59). Представник позивача КП «ХТМ» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань чи заяв від нього до суду не надходило. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі, згідно вимог п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, відповідачі та представник відповідача [PERSON] адвокат Бірючинський Е.О. в судове засідання не з`явилися, в порушення ч.3\~ст.131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомили. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися, заяв чи будь-яких клопотань від них не надходило до суду, хоча їм достеменно відомо про перебуванні на розгляді вказаної цивільної справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3\~ст. 131 ЦПК України\~передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, яке видане 17.12.2007 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за № 4-07-302105-ц (а.с.36-37). Відповідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.04.2023 відповідачі\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з теплопостачання, які надає позивач (а.с.4, 8). Згідно з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу на адресу: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на споживача [PERSON] , наявна заборгованість за період з\~01.01.2014\~по 31.01.2022 у сумі 58\~214,41\~грн. (а.с.3) Але, відповідач [PERSON] згідно витягу з реєстру територіальної громади був зареєстрований в зазначеній квартирі тільки 29.12.2021 року (а.с.8, 35). Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1633-5000710821 від 05.04.2022 [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, та мешкає за адресою: [ADDRESS] (зворот.а.с.36). Таким чином, як з`ясовано та встановлено в судовому засіданні, за період з 01.01.2014 по 31.01.2022 за який нарахована заборгованість, відповідач [PERSON] не мешкав та не був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Щодо зазначеного особового рахунку № [NUMBER] , \~необхідно звернути увагу, що він відкритий на ім`я [PERSON] . Представником позивача\~не надано\~належних та\~допустимих доказів\~щодо кількості\~зареєстрованих осіб\~саме за\~період з\~01.01.2014\~по 31.01.2022,\~доказів щодо\~власника квартири [ADDRESS] , не долучено належного розрахунку заборгованості за послуги з теплопостачання після скасування заочного рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 01.08.2023, тому суд визнає вказаний розрахунок, наданий представником позивача при поданні позову до суду 27.04.2023 як неналежний доказ. Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Так, за приписами п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач визначений як фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно положення п.20 ст.1 ЗУ «Про теплопостачання» № 2633-ІV від 02.06.2005 тепловикористальна установка - комплекс обладнання (пристроїв), що використовує теплову енергію (теплоносій) для опалення, вентиляції, гарячого водопостачання, технологічних або комунально-побутових потреб. Відповідно п.30 ст.1 ЗУ «Про теплопостачання» № 2633-ІV від 02.06.2005\~споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно п. 8 ст. 3 Постанови КМУ № 1198 від 03.10.2007 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією» система теплоспоживання - комплекс теплоспоживчих установок, з`єднаний із системою теплопостачання, призначений для задоволення потреб споживача відповідно до договору. Відповідно п.9 ст.3 Постанови КМУ № 1198 від 03.10.2007 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією» споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Згідно п. 11 ст. 3 Постанови КМУ № 1198 від 03.10.2007 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією» тепловикористальне обладнання - комплекс пристроїв, які використовують теплову енергію для опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і технологічних потреб. Частиною 5 ст. 13\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Відповідно до положень ч. 7 ст. 21, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії та послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Статтею 67 ЖК України\~передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивачем в судовому засіданні не доведено, хто є власником квартири [ADDRESS] , не надано належного розрахунку заборгованості, хоча судом направлялися листи до КП «ХТМ» про забезпечення обов`язкової явки представника позивача в судове засіданні (а.с.87). Згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України. Згідно з ч. 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачено також і в п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. До матеріалів справи позивачем не було надано розрахунок за фактично відпущену теплову енергію, виконаного відповідно до вимог п. 23 Правил користування тепловою енергією, затвердженого постановою КМУ від 03.10. 2007 № 1198, п. 12 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенням, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630. Згідно з п. 12 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених КМУ від 21.07.2005 № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнане квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі (об`єму)квартири, не враховуючи витрат теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. При цьому, позивачем не надано детальний помісячний розрахунок як визначалась вартість спожитої теплової енергії. Отже, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обсягу спожитого тепла та методики, за якою було здійснено нарахування, що унеможливлює здійснити перевірку наданого розрахунку заборгованості. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що [PERSON] , як власник (співвласник) квартири несе відповідальність за спожиті комунальні послуги. А також докази про те, що [PERSON] дійсно споживав послуги з теплопостачання та постачання гарячої води до квартири [ADDRESS] у період з 2014 року по січень 2022 року. Таким чином, у зв`язку з тим, що представником позивача КП «ХТМ» не надано уточненої відомості про нарахування оплати за послуги з теплопостачання, не доведено належними і допустимими доказами на скількох осіб нараховувалася заборгованість, чи є там облік приладу обліку теплової енергії, яким чином здійснювався розрахунок заборгованості та чи відповідає він вимогам чинного законодавства , суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно з ч.3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовим і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга\~статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відсутність позиції відповідача по суті позову не є підставою для задоволення позовних вимог, якщо вони не обґрунтовані та доказово не підтверджені. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах\~учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на позивача, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed