Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.02.2025 року звернулась до Холодногірського районного суду міста Харкова з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк), третя особа - Холодногірський-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про зняття арешту. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд скасувати арешт з нерухомого майна [PERSON] , який помер [INFO] місце проживання якого було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 7589820, внесеного , Ленінським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції., постанова виконавчого провадження № 44804440 від 04.11.2014 року яка видана старшим державним виконавцем Поповою Т.М. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , та позивач після його смерті є спадкоємцем за законом першої черги його майна. Позивачу нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки від 1/3 частки квартири [ADDRESS] , у зв`язку з наявністю арешту, накладеного постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №44804440 від 04.11.2014. Існування зазначеного арешту є перешкодою для позивача в отриманні свідоцтва про право на спадщину. 03.04.2025 року на адресу суду в системі «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить поновити строк на його подання, та просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що судове рішення про стягнення коштів залишається невиконаним, а арешт з майна може бути знятий у випадку лише завершення виконавчого провадження. Також посилається на те, що позивач не надала доказів того , що борг перед АТ КБ «Приват Банк» було погашено або що вартість успадкованого майна є достатньою для задоволення вимог кредитора. Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Ухвалою суду від 18.02.2025 року позовну заяву було залишено без руху. 24.02.2025 року на виконання ухвали суду позивач надала виправлену позовну. Ухвалою суду від 17.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, без виклику (повідомлення) сторін передбаченого статтями 274, 279 ЦПК України, також було роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву в строк, що не може перевищувати 15 днів з дня вручення копії даної ухвали. До суду позивач не з`явилась, в прохальній частині просив розгляд справи проводити без її участі. Відповідач до суду не з`явився, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Третя особа - - Холодногірський-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, письмових пояснень по суті позову, в порядку ст. 193 ЦПК України, - не надав, виклик в судове засідання проігноровано, причини неявки не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних виводів. Відповідно до ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною 1 статті 13ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №1, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 10.01.2012 року. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав № 404940379 та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79224249, встановлено, що [PERSON] був власником квартири загальною площею 40.8 кв.м за адресою : [ADDRESS] . Відповідно до виконавчого лста №2/642/883/14 виданим Ленінським районним судом м. Харкова, здійснено обтяження за номером 7589820, за постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управляння юстиції від 04.11.2014 року про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, якою накладено арешт на майно [PERSON] 04.11.2014 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управляння юстиції. винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках ВП №44804440, якою накладено арешт на все майно в межах суми боргу, що належить боржнику [PERSON] з забороною здійснення його відчуження. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на майно померлого, зокрема на 2/3 частки від 1/3 частки квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності. 10.12.2024 року [PERSON] подала до державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки від 1/3 частки квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] її батька [PERSON] який був зареєстрований за вище вказаною адресою. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 18.03.2019 року № 03-15658-2019 [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, згідно з свідоцтва про право на власність на житло від 13.08.2007 року, реєстраційний номер № 4-07-277163 [PERSON] має на праві спільної власності квартиру яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~статті 1216ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1296ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19\~ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22). Частиною першою статті 598\~ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599ЦК України\~визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому за правилами частини першої\~статті 608ЦК України\~зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно зі\~статтею 1216ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~статті 1218ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282ЦК України. Так, відповідно достатті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281\~ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Стаття 1281ЦК України\~не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника. Разом з тим, необхідно враховувати, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню позики включаються до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282\~ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Згідно з\~статтею 1282ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. З урахуванням викладеного суд доходить висновку про наявність підстав для скасування арешту майна спадкодавця як способу захисту права спадкоємця на набуття права власності на майно, так як збереження арешту, накладеного державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved