Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. У своїй позовній заяві просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 487 551,67 гривень. Свою позовну заяву обґрунтував тим, що 21.05.2022 року між ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 370014/4605/0000286 від 21.05.23. Предметом Договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen Toureg», д.р.н. [NUMBER] . 15.07.2022 року об 16:50 год. у м. Боярка (Київська область) по вул. Шевченка, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Touareg», днз « [NUMBER] », не врахував дорожньої обстановки та не вибрав безпечної швидкості, внаслідок чого допустив виїзд на узбіччя дороги, де скоїв зіткнення зі сміттям, порушив вимоги п.п.2.3б, 13.1 Правил дорожнього руху, скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.08.2022 р., справа № 369/6508/22, водія [PERSON] [INFO] було визнано винуватим за ст. 124 КУпАП. У подальшому Позивачем було подано заяву щодо виплати страхового відшкодування. Листом Страхової компанії вих. №3875016803 від 07.09.2022 року було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на висновок експерта №000507/01 від 31.08.2022. Позивач вважає підставу відмови від виплати страхового відшкодування необґрунтованою та такою, що містить формальні причини, а тому звернувся до суду. Ухвалою суду від 20 квітня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 23 червня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 31 серпня 2023 року у справі було призначено судову автотехнічну експертизу. Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року було залишено в силі ухвалу суду від 31 серпня 2023 року про призначення судової автотехнічної експертизи. Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року було відновлено провадження у справі, призначено до розгляду. Ухвалою суду від 11 березня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду справи по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини. 21 травня 2022 року між Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 370014/4605/0000286 від 21.05.23 (далі - Договір). Предметом Договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen Toureg», д.р.н. [NUMBER] . 15 липня 2022 року об 16:50 год. у м. Боярка (Київська область) по вул. Шевченка, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Touareg», державний номерний знак « [NUMBER] », не врахував дорожньої обстановки та не вибрав безпечної швидкості, внаслідок чого допустив виїзд на узбіччя дороги, де скоїв зіткнення зі сміттям, порушив вимоги п.п.2.3б, 13.1 Правил дорожнього руху, скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.08.2022 р., справа № 369/6508/22, водія [PERSON] [INFO] було визнано винуватим за ст. 124 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 314630 від 15.07.2022) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн в дохід держави. У подальшому Позивачем було подано заяву щодо виплати страхового відшкодування. Страховою компанією «УНІКА» було направлено запит до ТОВ «Українські незалежні судові експертизи», про необхідність проведення автотехнічного і транспортно-трасологічного дослідження механізму пошкоджень та встановлення технічної спроможності пояснень щодо пригоди та отримання заявлених пошкоджень автомобілями. Експертам на вирішення було поставлено наступні питання: 1. Чи можливе отримання всього комплексу пошкоджень транспортного засобу заявленого до Страховика від 15.07.2022 року, що мало місце за адресою: Київська обл., автодорога з м. Боярки до м. Віта Поштова за участю автомобіля Volkswagen Touareg, д.р.н. [NUMBER] в поясненнях Страхувальника/ водія і зафіксованих в матеріалах справи? 2. Чи можливо встановити внаслідок чого було отримано комплекс пошкоджень Т3, заявленого Страхувальником до Страхової компанії? Виконання даного автотехнічного і транспортно-трасологічного дослідження доручено [PERSON] , який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальностями 10.1. «Дослідження обставин ДТП» (Свідоцтво ЦЕКК Міністерства юстиції України № 4-21/П, дійсний до 16 лютого 2024 р.) і 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» (Свідоцтво № 1924, дійсний до 16 лютого 2024 З метою підготовки відповідей на поставлені питання та визначення технічної спроможності пояснень учасника пригоди щодо обставин та механізму ДТП експертом виконувались дослідження слідової інформації на проїзній частині дороги та пошкоджень автомобіля Volkswagen Touareg д.р.н. [NUMBER] , а також технічний аналіз механізму їх утворення, для чого використовувались копії наданих матеріалів страхової справи, кольорові фотографії автомобіля Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] із зафіксованими пошкодженнями, надані в електронному вигляді. Висновком експерта № 000507/01 від 31.08.2022 р. встановлено, що пояснення водія автомобіля Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , які він дав працівникам ПрАТ СК «УНІКА» 19.07.2022 року і його додаткові пояснення від 08.08.2022 року, щодо обставин і механізму отримання пошкоджень автомобілем Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] , слід вважати технічно неспроможними, тобто такими, що з технічної точки зору не відповідають дійсності, з наступних причин: - працівники ПрАт СК «УНІКА» задали уточнююче запитання водію автомобіля Фольксваген [PERSON] : Чи залишились на поверхні сліди контактування? Якщо залишились, то який вигляд вони мали (сліди зсуву, подряпини, руйнування, заглиблення)? На яке він відповів: Не можу зрозуміти поставлене питання. Експерт констатує, що при контактуванні предметів на їх поверхнях, які вступили в контакт, залишаються сліди контактування. При цьому поверхня одного предмета є слідоутворюючою, а іншого - слідоприймаючою, відсутність слідів контактування дає підстави вважати, що не було контакту. На нижній частині автомобіля Фольксваген зафіксовані сліди контактування (див. фото 1,2-5,7-9,10-16) тому виникає питання: з якими предметами контактували елементи нижньої частини автомобіля Фольксваген, що спричинило утворення слідів контактування на нижній частині автомобіля Фольксваген? Таких предметів на місці пригоди немає. Більше того, і на вологому земляному покритті відсутні сліди контактування. Щоправда, на ґрунтовому покритті є сліди коліс невідомого транспортного засобу (див. фото 6), але вони не починаються на проїзній частині дороги і не закінчуються біля автомобіля Фольксваген (автомобіль Фольксваген перебуває осторонь і невідомо на якій відстані від цих слідів - він навіть не потрапив у камеру фотоапарату). Тому з технічної точки зору немає підстав стверджувати, що зазначені сліди залишені автомобілем Фольксваген. Варто звернути увагу, що на шляху цих слідів немає насипу чи пагорбу мокрого ґрунту, з якими міг би контактувати передній бампер та важелі підвіски автомобіля Фольксваген. - водій автомобіля Фольксваген на запитання працівників ПрАТ СК «УНІКА»: « 3 якими предметами контактував автомобіль?», відповів: «Зі сміттям, камінням, шматками асфальту, різним будівельним сміттям, з насипом грунту», а на питання: «Чи переміщувалися по поверхні предмети, з якими контактував автомобіль?», дав ствердну відповідь - так. Але на місці пригоди немає насипу ґрунту, на якому був би зафіксований зсув ґрунту, утворений в результаті контактування з ним переднього бамперу автомобіля Фольксваген (див. фото 2-6), як і немає предметів (каміння, шматків асфальту, будівельних відходів), на яких були б зафіксовані сліди контактування елементів нижньої частини автомобіля Фольксваген. Відсутні також сліди переміщення зазначених вище предметів по ґрунтовій поверхні (див. фото 2-6), а шматки асфальтового покриття нижчі кліренса автомобіля Фольксваген; - на шинах коліс, на нижній частині переднього бамперу (див. фото 2-5) та на важелях передньої підвіски (див. фото 7,8) автомобіля Фольксваген зафіксовано засохлий мокрий грунт, що вказує на те, що автомобіль Фольксваген рухався по мокрому земляному покритті, а на місці пригоди земляне покриття перебуває у ледь вологому (практично сухому) стані (див. фото 2-6). Якщо б на місці пригоди було земляне покриття мокрим, то на ньому залишились би сліди протекторів коліс автомобіля Фольксваген, які неможливо було б не помітити, а їх на наданих фотографіях не зафіксовано. Крім того, засохлий мокрий ґрунт в більшій мірі відслідковується тільки в передній частині автомобіля Фольксваген - на нижній частині переднього бамперу і важелях передньої підвіски, а на днищі, глушнику, задньому мосту і підвісці задніх коліс його практично немає (див. фото 9,10-16), що вказує на те, що автомобіль Фольксваген переднім бампером контактував із насипом чи пагорбом мокрого ґрунту і зупинився. Тоді за таких обставин немає з технічної точки зору відповіді на питання: як утворилися пошкодження днища, глушника, задньої панелі, заднього моста, роздаточної коробки, які знаходяться в задній частині автомобіля? Враховуючи викладене у цьому і попередніх пунктах, є підстави технічного характеру констатувати наступне: відсутність слідів контактування на місці пригоди вказує на відсутність самого контактування елементів автомобіля Фольксваген із предметами, що перебували на земляній поверхні, та з самою поверхнею, що з технічної точки зору унеможливлює отримання пошкоджень автомобілем Фольксваген в місці, вказаному водієм автомобіля Фольксваген. Отже, з технічної точки зору можна стверджувати: автомобіль Фольксваген отримав наявні пошкодження в іншому місці і за інших обставин ніж ті, які вказує водій автомобіля Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] у своїх поясненнях, які він дав працівникам ПрАТ СК «УНІКА» 19.07.2022 року і додаткових пояснення від 08.08.2022 року, щодо обставин і механізму отримання пошкоджень автомобілем Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] ; - засохлий мокрий ґрунт на нижній частині переднього бамперу (див. фото 7) і важелях передньої підвіски (див. фото 8) автомобіля Фольксваген появився в результаті контактування із насипом чи пагорбом мокрого ґрунту, однак на місці пригоди такого насипу чи пагорбу мокрого ґрунту немає (див. фото 6), на схемі місця ДТП складеній патрульними поліцейськими такий насип відсутній. Відсутність земляної перешкоди на місці ДТП унеможливлює контактування переднього бамперу і важелів передньої підвіски автомобіля Фольксваген з насипом чи пагорбом мокрого ґрунту на місці пригоди, а відтак, це суперечить поясненням водія автомобіля Фольксваген щодо обставин і механізму отримання пошкоджень автомобілем Фольксваген; - пошкодження в нижній частині автомобіля Фольксваген (див. фото 9,10-16) мають різний характер, що вказує на те, що вони утворилися в результаті контактування з різними предметами, які перебували на малій висоті від опорної поверхні. При цьому деформуюче зусилля, яке спричинило утворення пошкоджень в задній нижній частині автомобіля Фольксваген (днища, глушника, задньої панелі, заднього моста, роздаточної коробки) мало значну величину і було спрямоване як спереду назад автомобіля так і ззаду наперед автомобіля Фольксваген. Так, загин в нижній частині задньої панелі вказує, що деформуюче зусилля, яке спричинило його утворення, було спрямоване ззаду наперед автомобіля Фольксваген (див. фото 17), розташування слідів контактування на задньому мосту (див. фото 18), розташування слідів контактування на роздаточній коробці (див. фото 19) також вказують на те, що деформуюче зусилля, яке спричинило їх утворення, було спрямоване ззаду наперед автомобіля Фольксваген, що суперечить поясненням водія автомобіля Фольксваген щодо обставин і механізму отримання пошкоджень автомобілем Фольксваген, позаяк він не показує, що автомобіль Фольксваген рухався заднім ходом. При цьому на місці ДТП позаду автомобіля Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] немає кам?яних та металічних високих перешкод чи предметів (див. фото 2), які б могли утворити пошкодження глушника, задньої панелі, заднього мосту, роздаточної коробки під час виїзду автомобіля Фольксваген з місця ДТП заднім ходом. Той факт, що пошкодження в нижній частині автомобіля Фольксваген (див. фото 7-9,10-16,17,18,19), які утворилися в результаті контактування з різними предметами і під дією деформуючого зусилля, що малу різну величину і різний напрямок (спереду назад і ззаду наперед автомобіля Фольксваген), вказує на те, що наявні пошкодження автомобіля Фольксваген не могли утворитися підчас однієї пригоди, що відбулася 15 липня 2022 року в Київській області на автодорозі Боярка-Віта Поштова і мала ознаки страхового випадку, а в процесі тривалої експлуатації автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер [NUMBER] , тобто наявні пошкодження автомобіля Фольксваген можуть мати накопичувальний характер; - пошкодження заднього підрамника автомобіля Фольксваген (див. фото 20) утворилися раніше заявленої водієм [PERSON] страхової події, про що свідчить степінь окислення та шар іржі його пошкоджених елементів (див. фото 21); - окремо варто зазначити, що роздаточна коробка, задній міст та задній підрамник знаходяться вище рівня днища автомобіля Фольксваген і таким чином конструктивно захищені від утворення такого типу пошкоджень, які зафіксовані на автомобілі Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] , що в свою чергу говорить про неможливість утворення всього комплексу пошкоджень в місці і за обставин, викладених в поясненнях водія автомобіля Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , які він дав працівникам ПрАт СК «УНІКА» 19.07.2022 року і його додаткових поясненнях від 08.08.2022 року, щодо обставин і механізму отримання пошкоджень автомобілем Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] , де він стверджує, що автомобіль Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] отримав пошкодження 15 липня 2022 року в Київській області на автодорозі Боярка-Віта Поштова при виїзді на узбіччя, на якому знаходились використані будівельні матеріали. Отже, експертом було зроблено наступні висновки: «...1. З причин, наведених у дослідницькій частині, з технічної точки зору немає підстав вважати, що автомобіль Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] отримав весь комплекс пошкоджень в місці та за обставин, викладених в поясненнях водія автомобіля Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , які він дав працівникам ПрАт СК «УНІКА» 19.07.2022 року і його додаткових поясненнях від 08.08.2022 року, щодо обставин і механізму отримання пошкоджень автомобілем Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] , де він стверджує, що автомобіль Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] отримав пошкодження 15 липня 2022 року в Київській області на автодорозі Боярка-Віта Поштова при виїзді на узбіччя, на якому знаходились використані будівельні матеріали. 2. Автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер [NUMBER] отримав наявні пошкодження, заявлені до Страховика від 15.07.2022 року, в іншому місці та за інших обставин ніж ті, які вказує у своїх поясненнях водій автомобіля Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , які він дав працівникам ПрАТ СК «УНІКА» 19.07.2022 року і додаткових поясненнях від 08.08.2022 року, щодо обставин і механізму отримання пошкоджень автомобілем Volkswagen Touareg реєстраційний номер [NUMBER] комплекс наявних пошкоджень автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер [NUMBER] не міг утворитися підчас однієї пригоди, що відбулася 15 липня 2022 року в Київській області на автодорозі Боярка-Віта Поштова і мала ознаки страхового випадку, а в процесі тривалої експлуатації автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер [NUMBER] , тобто наявні пошкодження автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер [NUMBER] можуть мати накопичувальний характер.» Листом Страхової компанії вих. №3875016803 від 07.09.2022 року було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на висновок експерта №000507/01 від 31.08.2022. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Суд зазначає, що даний вид правовідносин регулюється Законом України «Про страхування» (надалі - Закон) та Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України). Стаття 6 Закону встановлює, що загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування. Види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом, а конкретні умови страхування визначаються під час укладання договору страхування. Згідно ст. 16 Закону, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, а страхувальник зобов?язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов?язковим для виконання сторонами. Відповідно до пункту 11.3.6. умов Договору Страхувальник зобов?язаний при настанні страхового випадку виконувати дії, передбачені Договором, надавати повну інформацію про причини, обставини страхового випадку, для визначення обставин, наслідків страхового випадку та розміру заподіяних збитків. Згідно ст. 526 та ст. 610 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). У своєму відзиві та під час розгляд справи представником відповідача було неодноразово зауважено, що факти викладені у заяві про подію та поясненнях не підтверджуються наявними пошкодженнями отриманими автомобілем за заявленими обставинами. Пунктом 9.1.3. умов Договору та пунктом 3 ст. 26 Закону України «Про страхування» передбачено, що Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо Страхувальник надав неправдиві відомості про факт настання страхового випадку. Крім того, відповідно до вимог пункту 4.3. умов Договору, страхове відшкодування не виплачується, якщо обсяг і характер пошкоджень не відповідають причинам і обставинам Страхового випадку, за якими проводиться врегулювання збитку, в тому числі якщо згідно з висновком (звітом автотехнічного, трасологічного дослідження тощо) компетентного спеціаліста, експертним дослідженням буде встановлено, що заявлені Страхувальником пошкодження ТЗ та/або їх частина з технічної точки зору не могли виникнути за заявлених обставин (наприклад, неможливість виникнення пошкоджень при знаходженні ТЗ у нерухомому стані, неможливість виникнення пошкоджень при зіткненні з визначеним Страхувальником об?єктом тощо). При цьому надання Страхувальником (Водієм ТЗ або іншою уповноваженою Страхувальником особою) таких відомостей прирівнюється до надання неправдивої інформації щодо факту та/або обставин випадку. З даного приводу суд зауважує, що у постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2012 у справі № 6-101цс11 зроблено висновок, що обов?язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов?язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов?язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов?язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об?єкт страхування або про факт настання страхового випадку (пункт 3 частини першої статті 991 ЦК України). Під час розгляду справи представником позивача оспорювався висновок № 000507/01 від 31.08.2022, на підставі якого було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування. Водночас, суд не може погодиться з доводами сторони позивача, виходячи з наступного. По-перше, даний Висновок є Висновком за результатом автотехнічного та транспортно-трасологічного дослідження, який було виконано судовим експертом, що має свідоцтво судового експерта, має відповідні допуски, свідоцтва, та цей висновок ніким не визнано недійсним/скасованим, неповним, незрозумілим тощо. Згідно ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з?ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Згідно ст. 72 ЦПК України, експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з?ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об?єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання. Експерт зобов?язаний з?явитися до суду за його викликом та роз?яснити свій висновок і відповісти на питання суду та учасників справи. Згідно з приписами ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних в експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про судову експертизу», до проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до пункту 4.23 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 з відповідними змінами та доповненнями) експертні дослідження виконуються в порядку, передбаченому для проведення експертиз. Хід і результати таких досліджень викладаються у висновку експертного дослідження. Висновок експертного дослідження складається за структурою та змістом висновку експерта, за такими винятками: у вступній частині висновку зазначається, хто і коли звернувся до установи чи безпосередньо до експерта із замовленням про проведення дослідження; опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку. Згідно з п. 5.2. Інструкції, для вирішення ідентифікаційних завдань експерту (зліпки, необхідно надати: предмети зі слідами, а якщо вилучити їх неможливо, то копії слідів фотознімки); об?єкти, якими, за припущенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), могли бути залишені ці сліди; дані про час виявлення слідів, умови, у яких були об?єкти зі слідами до їх направлення на експертизу. Відповідачем було надано судовому експерту вичерпний перелік матеріалів страхової справи (зазначено на сторінці 3 Висновку), а також експертом було оглянуто місце події. Так, серед переліку документів містяться, в тому числі, копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ 314630 від 15.07.2022 року та копія схеми місця ДТП, складеною патрульними поліцейськими. Таким чином, експерт аналізував у тому числі і матеріли справи про адміністративне правопорушення, та вважав надані матеріали достатніми для проведення дослідження, адже клопотань про надання додаткових матеріалів від експерта на надходили. Крім того, у Висновку зазначено експертом, що він обізнаний про кримінальну відповідальність, обізнаний зі змістом ст. 384, 385 ККУ про кримінальну відповідальність за завідома неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов?язків. Також вказано, що дане дослідження виконувалося для можливого подання його до суду (стор. 2 Висновку). Таким чином, наданий висновок узгоджується з матеріалами справи, відповідає меті доказування, є висновком експерта згідно з вимогами ЦПК України, та, є належним та допустимим доказом по справі. Крім того, Позивач у позовній заяві вказує, факт настання страхового випадку підтверджується постановою суду про визнання водія, що керував транспортним засобом, винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення. З даного приводу суд зазначає, що дійсно, Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.08.2022 року у справі № 369/6508/22 водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КАП України. Одночасно з цим, суд не може погодитися з твердженнями Позивача, що факт ДТП, його обставини - час, місце, наслідки у вигляді пошкодження автомобіля встановлені постановою суду про притягнення водія до адміністративної відповідальності, не підлягають доказуванню, а відтак не підлягають перевірці доводи відповідача. Вказане виходить з того, що при розгляді адміністративної справи дослідження заявлених пошкоджень автомобіля і природа їх виникнення не з?ясовувалась, що викликає розумні сумніви отримання таких пошкоджень за обставин, викладених водієм транспортного засобу та Позивачем у позовній заяві. У відповідності до ст. 280 КАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Тобто, при розгляді адміністративної справи суд встановлював тільки факт наявності адміністративного правопорушення (у даному випадку, факт був встановлений лише зі слів водія), однак обставини отримання автомобілем пошкоджень та відповідність цих пошкоджень заявленим водієм розвитком події суд не встановлює, оскільки дані дії не входять до компетенції суду. Жодні експертизи в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення провадження не проводилися, свідки відсутні. Отже, факт наявності постанови про притягнення до адміністративної відповідальності водія автомобіля свідчить тільки про той факт, що в діях водія вбачається адміністративне правопорушення, але не підтверджує, що пояснення водія стосовно причин настання дорожньо-транспортної пригоди, а також обсяг і характер заявлених пошкоджень відповідає дійсності. Вказане також знайшло своє відображення у Постанові Верховного Суду по справі № 569/6007/17 від 19 лютого 2019 року: «Апеляційний суд критично оцінює висновок місцевого суду про те, що підтвердженням настання страхового випадку є протокол про адміністративне правопорушення, винесений працівниками поліції, а також постанова Рівненського міського суду Рівненської області від 03.02.2017 року у справі № 569/1009/17. Дійсно, зазначеною постановою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення. Разом з тим, попри встановлення факту та обставин ДТП, судом при розгляді справи не досліджувався характер заявлених пошкоджень автомобіля і природа їх виникнення, а тому постанова суду не є безспірним доказом отримання автомобілем позивачки пошкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди, що підпадають під категорію страхового випадку». Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях. Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані. Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року). За таких обставин, враховуючи, що позивачем належних та допустимих доказів, що вказували б на неправомірність відмови Страховика для виплати страхового відшкодування не було надано, доводи відповідача на свій захист позивачем не спростовані, тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні поданого позову слід відмовити у повному обсязі. Щодо судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі ст. 11, 16, 22 ЦК України, з урахуванням положень Закону України «Про страхування»,

Outcome: dismissed