Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У січні 2023 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 10.04.2012 року розмір стягуваних з нього аліментів на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] збільшено до частки з усіх видів його доходів. Після ухвалення зазначеного рішення суду він одружився вдруге та у нього із дружиною народилося четверо дітей, які є неповнолітніми. [INFO] його дружина померла, а тому у нього на утриманні знаходиться четверо неповнолітніх дітей. Позивач стверджує, що його середня заробітна плата становить 22338 грн. 96 коп., із якої він сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] щомісячно в розмірі 5482 грн. 57 коп., проте 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку становить 1516 грн. 50 коп., що значно менше розміру стягуваних із нього аліментів. Наголошує на тому, що для забезпечення рівноправних потреб усіх дітей доцільним є зменшення розміру аліментів до 1/10 частки від всіх видів його заробітку, що становитиме 2233 грн. 89 коп. та є значно більше, аніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст. 180-183, 192 СК України, з урахуванням останньої заяви про зміну предмета позову від 28.11.2023 року (а.с.120), просить змінити розмір стягнених із нього аліментів на користь [PERSON] на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] , присуджених рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 10.04.2010 року, із частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/10 частку від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 06.02.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 26, 27). Ухвалою суду від 01.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.158-160). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак від його представника адвоката Скалецького О.О. до суду надійшла заява від 17.04.2025 року, в якій він просить розгляд справи провести за його відсутності та позивача, позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі (а.с.207). Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, а тому суд 17.04.2025 року постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 15.10.2010 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини позов задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 250 грн., починаючи з 29.09.2010 року і до його повноліття (а.с.15). 06.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с.7). У [PERSON] та [PERSON] народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с.9 -12). [INFO] [PERSON] померла (а.с.8). Позивач та його четверо дітей проживають разом за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно із довідкою про доходи, виданою ДП «Іллінецьке лісове господарство», загальна сума доходу позивача за період з липня по грудень 2022 року без урахування аліментів становить 101138 грн. 26 коп. (а.с.14). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд виходить із того, що згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями\~статті 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частин першої, другої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. В частині першій\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя\~статті 181 СК України).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №752/26176/18. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм матеріального та процесуального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Згідно із частинами першою-третьою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41). Поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2).\~ Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. У п.8.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі №910/15792/20 обумовлено, що звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові.\~ Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 15.10.2010 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини позов задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 250 грн., починаючи з 29.09.2010 року і до його повноліття. Інших судових рішень щодо стягнення аліментів із [PERSON] на утримання його неповнолітніх дітей сторонами не надано. Таким чином, аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] , а не [PERSON] . Отже, позивачем не доведено, що [PERSON] є належним відповідачем, до якої має бути звернута його відповідна матеріально-правова вимога, що є самостійною підставою для відмови у позові. Крім того, зі змісту наведеного рішення суду слідує, що із [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. 00 коп., а не у відсотковому відношенні від його заробітку (доходу), а тому заявлена ним вимога за своєю правовою природою є позовом про зміну способу стягнення аліментів, а не про зменшення їх розміру. Зі змісту положень ч.3 ст.181 СК України слід дійти висновку, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду виключно за позовом одержувача аліментів. Оскільки позивач є особою, яка сплачує аліменти, то в силу закону він позбавлений права заявляти вимогу про зміну способу стягнення аліментів. З огляду\~на викладене,\~суд вважає,\~що у\~задоволенні позовних\~вимог [PERSON] слід відмовити. За ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Ураховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, то сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. слід залишити за ним.

Outcome: dismissed