Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

07 лютого 2025 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказує, що Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі.Сімейне життя у сторін не склалося, спільне проживання припинили у 2018 році. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.06.2019 року у справі № 712/4618/19 (копія додається) шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (актовий запис № 203 від 06.03.2018 року), виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Однак, після народження [PERSON] відповідач виписалася із медичного закладу і не забрала сина з пологового будинку без поважних причин. Нікіту з пологового будинку забрав позивач, і з самого його народження піклується про сина самостійно. Відповідач з ними не проживала. [PERSON] у 2019 році поїхала на постійне місце проживання за кордон, а саме до Польщі де проживає по даний час. Згідно відомостей з Реєстру речових прав на нерухоме майно, у відповідача майно на території України відсутнє, земельна ділянка, яка їй належала на праві приватної власності, продана у 2020 році. [PERSON] має в Польщі міцні соціальні зв`язки, оскільки як вбачається зі свідоцтва про шлюб відповідач 25.11.2023 зареєструвала шлюб на території Польщі з [PERSON] , змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та народила дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Окрім [PERSON] та [PERSON] , відповідач має ще сина [PERSON] , [INFO] , який також проживає в Польщі разом з відповідачем. Мама відповідача теж постійно проживає в Польщі, місцезнаходження її батька невідоме взагалі. Тому є підстави вважати, що відповідач наміру повертатись до України та займатись вихованням сина немає. Договором про розмір аліментів на дитину та умови здійснення матір`юправа на особисте виховання, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І.А. 18 березня 2019 року, визначено права та обов`язки сторін відносно виховання малолітнього сина, зокрема місце проживання малолітнього сина [PERSON] визначено разом з батьком [PERSON] , визначено порядок сплати аліментів та додаткових витрат матір`ю [PERSON] , визначено обов`язок щодо сприяння духовного, фізичного та морального розвитку обома батьками. Умови договору позивачем виконувалися та виконуються в повному обсязі, позивач жодним чином не перешкоджав матері бачитись з сином, навіть протягом тривалого часу намагався налагодити відносини з нею. А саме коли дізнавався, що відповідач приїжджає в Україну намагався усіма способами організувати її зустріч з сином, оскільки розумів що дитина потребує турботи та спілкування з обома з батьків. Тобто, зустріч [PERSON] з відповідачем відбувались виключно з ініціативи позивача. Позивач є фізичною особою підприємцем, має постійний достатній дохід та одноособово, повністю матеріально забезпечує сина: купує одяг, забезпечує повноцінне харчування, лікування, оплачує навчальні заклади та гуртки. Будинок, в якому проживає [PERSON] разом з сином, належить його матері - [PERSON] , на підставі Договору від 25.06.2021 року про поділ житлового будинку, що є у спільній частковій власності. Дані обставини також додатково підтверджуються актом обстеження матеріально - побутових і моральних умов виховання неповнолітнього [PERSON] , яким встановлено, що хлопчик проживає разом з татом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Помешкання складається з двох кімнат, окремого санвузла, душової з пральнею, кухні, у якій тривають ремонтні роботи. Родина має сучасну техніку: пральну машину, телевізор, холодильник тощо. Матеріальний стан сім`ї задовільний, тато працює, отримує стабільну заробітну плату. Нікіта має окрему невеличку кімнату, в якій є письмовий стіл для навчання, диван, шафа, поличка для особистих речей. Для навчання є ноутбук та телефон. У будинку проведений інтернет, є Wi-Fi роутер. У тата окрема, повністю умебльована, кімната. На час перевірки вдома була бабуся, яка показала умови проживання [PERSON] . Вихованням [PERSON] з самого народження займається тато, бабуся допомагає, мама участі у вихованні сина не брала. Згідно характеристики з місця проживання за адресою: [ADDRESS] , позивач [PERSON] та його родина характеризуються позитивно, скарг та претензій від сусідів не надходить, має добрі відносини з сусідами, поводиться гідно, сім`я забезпечена на належному рівні. Алкогольні напої, наркотичні засоби не вживає. Син виглядає охайно, забезпечений належним чином. За місце роботи позивач теж характеризується виключно з позитивної сторони Згідно довідки від 07.11.2024 року №459-01-22 виданої Черкаською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №7 Черкаської міської ради Черкаської області, [PERSON] , [INFO] навчається в 1-А класі. З 01 вересня до 07 листопада 2024 року мати дитини [PERSON] жодного разу не приходила на батьківські збори, не спілкується із вчителями та класним керівником. Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу Нікіті, укладена із татом [PERSON] . Довіреною особою пацієнта зазначена сестра позивача [PERSON] , хоча згідно змісту п.1.12 Декларації, у вказаному пункті має бути обов`язково зазначений один із батьків. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту його народження і по сьогоднішній день здійснює виключно позивач, що підтверджується довідкою від 05.02.2025 року №12-09/108 виданої КНП «Перший Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги». Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та матеріального забезпечення потреб сина, оскільки не цікавиться його життям, здоров`ям, проблемами, не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, захоплень, духовних цінностей, не відвідує та фактично не спілкується з ним, не забезпечує належний рівень матеріального утримання, тобто проявляє байдужість до його потреб упродовж тривалого періоду часу, що свідчить про відсутність передумов до виправлення її поведінки в кращий бік по відношенню до сина в майбутньому. Докази щодо існування об`єктивних та непереборних перешкод, які б перешкоджали чи суттєво унеможливлювали як спілкування відповідача із сином, так і можливість прояву її турботи та любові до нього з урахуванням проживання їх в територіально віддалених населених пунктах, відсутні. При цьому, варто зазначити, що сучасний розвиток засобів комунікації, в тому числі із використанням різноманітних соціальних мереж дозволяв [PERSON] проявляти інтерес та турботу щодо свого малолітнього сина в такій мірі, щоб у нього не виникло відчуття відчуженості від неї та непотрібності їй. Свідома довготривала пасивна поведінка відповідача фактично вже призвела до втрати спорідненості малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] , оскільки відповідач хоча і є його біологічною матір`ю, але є зовсім чужою людиною для нього. Враховуючи вищевказане, з урахуванням позиції відповідача, яка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] (що підтверджується нотаріально посвідченою заявою) вважаю, що наявні достатні підстави для задоволення заявлених позовних вимог, та вказане не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виправдовує таке серйозне втручання в сімейне життя відповідача, та відповідає інтересам малолітнього [PERSON] . Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки [PERSON] , за наявності бажань як поновити свої батьківські права, так і побачитись особисто зі своїм малолітнім сином [PERSON] , вправі звернутися до суду як із заявою про надання їй права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав, в порядку та строки, визначені ст. ст. 169, 168 СК України, відповідно. Просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати орган опіки та піклування Черкаської міської ради підготувати та надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 10 лютого 2025 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Витребувано висновок у служби у справах дітей Черкаської міської ради щодо доцільності з точки зору відповідності інтересам дитини позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . 24 березня 2025 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримують та просили задоволити з підстав, викладених у позові. Зазначали, що позивач забрав дитину з пологового будинку з того часу дитину виховує самостійно. Мати пологового будинку не забрала, на момент народження дитини шлюбні стосунки між сторонами були припинені, з момента народження дитини самостійно відповідачка не телефонує, дитиною не цікавиться, на пропозиції позивача спілкуватись з дитиною не реагує, проживає з іншою родиною за кордоном. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалась. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала, вказувала, що при затвердженні висновку орган опіки та піклування врахував відношення відповідачки до батьківських обов`язків, а саме свідоме їх ігнорування відповідачем тривалий час в супереч інтересам дитини. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Сімейні стосунки сторони припинили у 2018 році. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.06.2019 року у справі № 712/4618/19 (копія додається) шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (актовий запис № 203 від 06.03.2018 року), виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Малолітній [PERSON] з моменту народження проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] та перебуває на його повному утриманні. Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових і моральних умов виховання неповнолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Помешкання складається з двох кімнат, окремого санвузла, душової з пральнею, кухні, у якій тривають ремонтні роботи. Родина має сучасну техніку: пральну машину, телевізор, холодильник тощо. Матеріальний стан сім`ї задовільний, тато працює, отримує стабільнузаробітну плату. Нікіта має окрему невеличку кімнату, в якій є письмовий стіл для навчання, диван, шафа, поличка для особистих речей. Для навчання є ноутбук та телефон. У будинку проведений інтернет, є Wi-Fi роутер. У тата окрема, повністю умебльована, кімната. Договором про розмір аліментів на дитину та умови здійснення матір`ю права на особисте виховання, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І.А. 18 березня 2019 року, визначено права та обов`язки сторін відносно виховання малолітнього сина, зокрема місце проживання малолітнього сина [PERSON] визначено разом з батьком [PERSON] , визначено порядок сплати аліментів та додаткових витрат матір`ю [PERSON] , визначено обов`язок щодо сприяння духовного, фізичного та морального розвитку обома батьками. Згідно пояснень позивача умови договору відповідачем не виконуються. Позивач жодним чином не перешкоджав матері бачитись з сином, навіть протягом тривалого часу намагався налагодити відносини з нею. Самостійно відповідачка не телефонує, дитиною не цікавиться, на пропозиції позивача спілкуватись з дитиною не реагує, проживає з іншою родиною за кордоном. Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу Нікіті, укладена із татом [PERSON] . Довіреною особою пацієнта зазначена сестра позивача [PERSON] , хоча згідно змісту п.1.12 Декларації, у вказаному пункті має бути обов`язково зазначений один із батьків. Нагляд за станом здоров`ям дитини з моменту його народження і по сьогоднішній день здійснює виключно позивач, що підтверджується довідкою від 05.02.2025 року №12-09/108 виданої КНП «Перший Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги». Згідно довідки від 25.11.2024 року № 289/03-27 виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 69 «Росинка» Черкаської міської ради [PERSON] , [INFO] відвідував заклад з 27.08.2019 року по 30.08.2024р. За період відвідування дитину до садочку приводили та забирали батько [PERSON] та бабуся [PERSON] , які були присутні на батьківських зборах та дитячих святах. Згідно довідки від 07.11.2024 року №459-01-22 виданої Черкаською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №7 Черкаської міської ради Черкаської області, [PERSON] , [INFO] навчається в 1-А класі. З 01 вересня до 07 листопада 2024 року мати дитини [PERSON] жодного разу не приходила на батьківські збори, не спілкується із вчителями та класним керівником. Відповідно до рекомендаційного листа ТОВ АДІАНТ+ позивач за місцем роботи в 2022-2023 роках характеризується позитивно. Зібраними у справі доказами підтверджено, що позивач є фізичною особою підприємцем, має постійний достатній дохід та одноособово, повністю матеріально забезпечує сина: купує одяг, забезпечує повноцінне харчування, лікування, оплачує навчальні заклади та гуртки. Будинок, в якому проживає [PERSON] разом з сином, належить його матері - [PERSON] , на підставі Договору від 25.06.2021 року про поділ житлового будинку, що є у спільній частковій власності. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (сестра позивача), [PERSON] (двоюрідний брат позивача) дали покази про те, що після народження [PERSON] відповідач виписалася із медичного закладу і не забрала сина з пологового будинку без поважних причин. Вона одразу сказала, що не буде ним опікуватись. Нікіту з пологового будинку забрав позивач, і з самого його народження піклується про сина самостійно. Відповідач з ними не проживала. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] . [PERSON] . [PERSON] дали покази про те, що є сусідами позивача понад десять років та підтвердили, що позивач самостійно займається вихованням сина [PERSON] , мати дитини ніколи не бачили, у позивача з дитиною гарні теплі стосунки, дитина доглянута належним чином. Позивачу допомагає його мати, бабуся [PERSON] . Вказані покази узгоджуються з даними Акту опитування сусідів від 17.01.20225р., підписи в якому засвідчені посадовими особами Департаменту соціальної політики. Надані позивачем фотосвітлини спільного відпочинку та проживання позивача з малолітнім сином підтверджують прихильне відношення дитини до позивача та їх теплі родинні стосунки. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви відповідачка [PERSON] повідомила компетентні органи про те, що у зв`язку з постійним проживанням на території Польщі, наявністю нової родини та відсутністю будь-яких почуттів до [PERSON] не має намірів займатись вихованням та утриманням дитини, тим самим висловила правову позицію про доцільність позбавлення її бутьківських прав щодо свого малолітнього сина [PERSON] . Зібраними у справі доказами також підтверджено, що [PERSON] має в Польщі міцні соціальні зв`язки, оскільки як вбачається зі свідоцтва про шлюб відповідач 25.11.2023 зареєструвала шлюб на території Польщі з [PERSON] , змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » та народила дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Окрім [PERSON] та [PERSON] , відповідач має ще сина [PERSON] , [INFO] , який також проживає в Польщі разом з відповідачем. 04.03.2025 року за № 4350/4327-01-21 надано висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради як органу опіки, відповідно до якого орган опіки і піклування вважає доцільним та таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Підставою висновку зазначено, що наявними документами підтверджено,що [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню сина, що виражається в її бездіяльності та свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками, чим позбавила дитину права на належне виховання та утримання з боку матері. Комісією не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання матір`ю своїх обов`язків по вихованню малолітнього. Позбавлення [PERSON] батьківських обов`язків повністю відповідає інтересам дитини, яка не повинна страждати через те, що мати не піклується про нього, не дбає ппро його фізичний та духовний розвиток, свідомо поклавши виконання цих обов`язків на батька дитини. Оцінивши зібрані у справі докази в сукупності, суд доходить таких висновків. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). У вказаній справі Європейський Суд з прав людини наголошено, що визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. Позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Можливість такого втручання передбачена національним законом. Зокрема, відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, системний аналіз положень національного законодавства та міжнародних договорів, ратифікованих у встановленому законом порядку, дають підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Крім того, позбавлення батьківських прав є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання має бути виявлений позитивний результат в долі дитини (дітей), який має настати після позбавлення батьків їх прав. Непередбачуваність позитивного результату у конкретній ситуації позбавляє змісту застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Як встановлено статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Позивач в судовому засіданні для доведення позовних вимог надав пояснення та докази, що відповідач тривалий час належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. Зібрані у справі докази свідчать про те, що відповідач свідомо не бажає приділяти своїй малолітній дитині увагу, спілкуватися з ним, брати участь в його вихованні, тобто можна стверджувати, що вона свідомо, умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків протягом тривалого часу шляхом байдужого відношення до потреб розвитку та утримання дитини в супереч її інтересам. Суд виходить з того, що наданням вказаних доказів позивачка реалізувала своє право на доказування і одночасно виконала обов`язок із доказування. Вказані докази не були спростовані відповідачем і тому підлягають врахуванню при розв`язанні спору, в іншому випадку буде порушений принцип змагальності судового процесу. Оцінюючи питання наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав як крайньої міри втручання у сімейні зв`язки, суд доходить висновку, що вказані зв`язки передусім припинені самим відповідачем внаслідок того, що останняй не виявляє будь-якої зацікавленості щодо життя та розвитку своєї дитини та не вживає будь-яких заходів щодо встановлення систематичного контакту з ним як особистого, так і за допомогою соціальних мереж чи телефонного зв`язку. Враховуючи характер поведінки відповідача, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення за встановлених обставин, виходячи з найкращих інтересів дитини. Виходячи з конкретних обставин справи, втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав неповнолітніх дітей на належне батьківське піклування, що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання, оскільки факт ухилення відповідача у здійсненні батьківських прав об`єктивно підтверджений зібраними у справі доказами. При вирішенні питання про судові витрати суд враховує, що позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат відповідачем. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.280 ЦПК України.

Outcome: approved