Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Керівник Чуднівської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог ТзОВ «Агро-Регіон Любар», про конфіскацію земельної ділянки, в якому просить припинити громадянину російської федерації [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1823185700:07:002:0021 площею 2,0336 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Любарської селищної ради, шляхом конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] , який є громадянином російської федерації, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №033431, виданого 15.11.2004 Любарською районною державною адміністрацією, є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1823185700:07:002:0021 площею 2,0336 га, яка розташована на території Любарської селищної ради. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером 1823185700:07:002:0021 належить [PERSON] та перебуває у користуванні ТОВ «Агро-Регіон Любар» на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №3233 від 17.10.2019. Відповідно до інформації управління ДМС у Житомирській області від 01.12.2023, відомості щодо отримання паспорту громадянина України, паспорту громадянина України для виїзду за кордон або посвідки на тимчасове або постійне проживання на території України [PERSON] відсутні. Враховуючи, що вказана земельна ділянка наразі не відчужена, прокурор вважає, що наявні підстави для конфіскації за рішенням суду та подальшого продажу на земельних торгах земельної ділянки. Ухвалою суду 06 січня 2025 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 17 лютого 2025 року підготовче засідання у цивільній справі закрито. В судове засідання прокурор не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник ГУ Держгеокадастру в Житомирській області на розгляд справи не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Клопотань та заяв до суду не подавав. Представник третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог ТзОВ «Агро-Регіон Любар» на розгляд справи не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Клопотань та заяв до суду не подавав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст.211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №033434, [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] на підставі розпорядження Любарської районної державної адміністрації від 07.10.2004 за №318 є власником земельної ділянки площею 2,0330 га на території Пединківської сільської ради Любарського району Житомирської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1823185700:07:002:0021. Відповідно до листа Управління ДМС України в Житомирській області від 01.12.2023 №55-93-3685-23, інформація щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, стосовно громадянина [PERSON] , [INFO] не встановлена. Відповідно до листа від 20.11.2023 №57/5/2-2328, Управлінням служби безпеки України в Житомирській області інформовано керівника Житомирської обласної прокуратури про вжиття заходів щодо недопущення нанесення шкоди інтересам держави під час використання земельних ділянок, власниками яких є резиденти рф та рб. Управлінням встановлено земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які в порушення норм законодавства знаходяться у володінні громадян рф та рб: зокрема: 1823185700:07:002:0021 (площа 2,0336 га) власник гр. рф [PERSON] , [INFO] , паспорт гр. російської федерації [NUMBER] від 03.06.2011 видавник ФМС 39003, іпн. [NUMBER] . Із договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) посвідченого Соляром В.М., приватним нотаріусом Любарського районного нотаріального округу Житомирської області, 17 жовтня 2019 року слідує, що громадянин російської федерації [PERSON] передав у користування земельну ділянку з кадастровим номером 1823185700:07:002:0021, загальною площею 2,0336 га в тому числі рілля 2,0336 га ТзОВ «Агро-Регіон Любар». Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.09.2023 за №346385031 вбачається, що за [PERSON] , громадянином російської федерації зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 1823185700:07:002:0021 на підставі державного акта на праві власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯБ №033431, виданий 15.11.2004, видавник Любарська районна державна адміністрація. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35985967 від 05.07.2017. Право користування земельною ділянкою (емфітевзис) зареєстровано за ТзОВ «Агро-Регіон Любар» на строк 50 років. Інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку вказує, що 01.07.2017 здійснена державна реєстрація права (в державному реєстрі прав) земельної ділянки з кадастровим номером 1823185700:07:002:0021 з цільовим призначенням для ведення товарного сільського виробництва, площею 2,0336, що розташована: Житомирська область, Любарський район, Пединківська сільська рада, с.Пединки та належна на праві власності [PERSON] . Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) зареєстровано з ТзОВ «Агро-Регіон Любар». Нормативно грошова оцінка ділянки становить 73219,89 грн. Чуднівською окружною прокуратурою 01.12.2023 та 06.11.2024 відповідно до вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області направлено повідомлення про встановлені порушення з метою вжиття належних заходів реагування. Листом №10-6-0.62-4471/2-23 від 08.12.2023 та листом №10-6-0.61-44442/2-24 від 15.11.2024 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило про неможливість звернення з позовом до суду, у зв`язку із обмеженим фінансуванням та відсутністю коштів для сплати судового збору. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Такий висновок повністю відповідає позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18. Таким чином, обґрунтування, наведені прокурором в позові щодо представництва в суді, суд вважає достатніми для його звернення до суду, оскільки порушуються питання захисту інтересів держави, та інші державні органи не здійснили ефективний захист інтересів держави щодо захисту її майнових прав. Положеннями статей 13,14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами. Відповідно до ст.1 Земельного кодексу України, земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною держави. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1, 2 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч.1 ст.39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч.1, 2, 4 ст.374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Згідно п. а ч.1 ст.80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Згідно з ч.3 ст.81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Проаналізувавши положення ст.81 Земельного кодексу України можливо зробити висновок, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення на підставі цивільно-правових угод та прийняття спадщини, а на землі сільськогосподарського призначення лише шляхом прийняття спадщини, інших підстав для отримання земель сільськогосподарського призначення у власність даною категорією громадян не передбачено. З системного аналізу норм земельного законодавства можна зробити висновок, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянам України. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Статтею 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Згідно пункту «е» ч.1 ст.140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст.145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Таким чином, громадянин російської федерації [PERSON] отримав у власність земельну ділянку площею 2,0336 га, з кадастровим номером 1823185700:07:002:0021. Відповідно до п. в ч.1 ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Також п.10 ч.1 ст.346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Частиною 1 ст.348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Частиною 5 ст.41 Конституції України встановлено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Пунктом 10 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що законом передбачений чіткий обов`язок іноземця чи особи без громадянства відчужити земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом 1 року з дня набуття права власності на неї. Вказана норма є імперативною та не передбачає винятків. У випадку не відчуження такої земельної ділянки іноземцем чи особою без громадянства у встановлений законом строк, така земельна ділянка підлягає конфіскації на користь держави. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92цс13) зазначено, що основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. У відповідності до ч.4 ст.145 ЗК України, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому, власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої у власність земельної ділянки протягом року, земельна ділянка з кадастровим номером 1823185700:07:002:0021 площею 2,0336 га, знаходиться на території Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області, а тому право власності відповідача на вказану земельну ділянку необхідно припинити шляхом конфіскації. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов прокурора є обґрунтованим й підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Керівника Чуднівської окружної прокуратури в інтересах держави задоволено у повному обсязі, в силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Житомирської обласної прокуратури слід стягнути 3028,00 грн судового збору.

Outcome: approved