Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

У січні 2025 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позову вказано, що з 15.03.2024 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Подружнє життя між сторонами не склалось через несумісність характерів, втрату взаєморозуміння, поваги та довіри один до одного, розбіжність поглядів на життя та життєві цінності. Сторони не проживають разом. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та подружжя в цілому. 31.01.2025 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 18.03.2025, копії ухвали надіслані сторонам. 13.03.2025 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Судові витрати залишає за собою. Просила приєднати до матеріалів справи оригінал свідоцтва про шлюб. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про розгляд справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, з відзивом (запереченням) на позов до суду не звертався, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести по справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 15.03.2024 [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 188, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . В матералах справи відсутні відомості щодо наявності спільних дітей у сторін. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує, що позовна заява надійшла до суду в січні 2025 року та у заяві від 13.03.2025 позивач позов підтримала, будь-яких інших заяв (клопотань) по суті справи на час її вирішення на адресу суду не надходило. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України).

Outcome: approved