Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

12.02.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №103759101 від 15.01.2022 в розмірі 30150 грн та судові витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що 15.01.2022\~між Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «МІЛОАН»\~(далі\~-\~ТОВ «МІЛОАН»)\~та [PERSON] \~було укладено\~договір про\~споживчий кредит\~№103759101.\~Кредитний договір\~укладено в\~електронній формі\~в Особистому\~кабінеті Позичальника.\~16.07.2024\~між ТОВ\~«МІЛОАН» та\~ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» укладено\~Договір факторингу\~№16072024,\~у відповідності\~до умов\~якого ТОВ\~«МІЛОАН» передає\~(відступає)\~ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» за\~плату належні\~йому Права\~Вимоги,\~а ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~приймає належні\~ТОВ «МІЛОАН»\~права вимоги\~до боржників,\~вказаними у\~реєстрі боржників.\~Відповідно до\~реєстру боржників\~від 16.07.2024\~до договору\~факторингу №16072024\~від 16.07.2024,\~ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» за\~плату належні\~йому права\~вимоги,\~а ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~набуло права\~грошової вимоги\~до відповідача\~в сумі\~30150\~грн,\~з яких:\~1000\~грн -\~сума заборгованості\~за основною\~сумою боргу;\~10000\~грн -\~сума заборгованості\~за відсотками;\~1900\~грн -\~заборгованість за\~комісією. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Позивач разом із позовною заявою просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, а також висловлено згоду на ухвалення заочного судового рішення, за наявності для того передбачених законодавством підстав. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, неодноразово повідомлялася про розгляд справи, а саме на 20.03.2025 та 29.04.2025 що підтверджується поштовими відправленнями з відміткою про недоставляння «відсутність адресата за вказаною адресою», оголошенням про виклик до суду на офіційному порталі Судова влада, жодних заяв чи клопотань до суду не подавала, свого представника до суду не направила. (а.с. 43, 48-49) Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 року у справі № 757/15603/19 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «адресат відмовився», «адресат відсутній за вказаною адресою», є належно врученими, в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.02.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, а також встановлено відповідачу подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, враховуючи, що одночасно існують умови, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, відповідач не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до інформації про підтверджене зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 38) Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Копію позовної заяви з додатками відповідачем не було отримано у зв`язку із «відсутністю адресата за вказаною адресою». (а.с. 43) Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Відповідно до договору позики №103759101 від 15.01.2022, який укладено між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] , позикодавець зобов`язався передати відповідачу грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача, а відповідач зобов`язалася їх повернути та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням вказаного договору відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, погодилася, що до моменту підписання договору позики вона вивчила цей договір та правила надання грошових коштів у позику. Відповідно до договору позики сума позики становить 10000 грн, строк позики (строк договору) 5 днів, процентна ставка за користування кредитом 2,5% за кожен день строку користування кредитом, базова процентна ставка 5% за кожен день користування кредитом. Зазначене також підтверджується паспортом споживчого кредиту (а.с. 6-11) Відповідно до платіжного доручення №38178555 від 15.01.2022, позикодавець виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 10000 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача №[NUMBER] . (а.с. 12) 16.07.2024 ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу №16072024 від 16.07.2024 (з додатками), за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором про споживчий кредит №103759101 від 15.01.2022. Підписаний сторонами акт прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджує факт переходу від клієнта до позивача/фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємною частиною цього договору. (а.с. 14-15) Відповідно до реєстру прав вимог від 16.07.2024 та акту прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 30150 грн, з яких: 10000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18250 грн - сума заборгованості за відсотками, 1900 сума заборгованості за комісією. (а.с. 16-17) Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положенням ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15.03.2023 року по справі № 300/438/18. У постанові Верховного Суду від 27.07.2021 року за №910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Оцінивши докази суд дійшов наступних висновків. Підписавши договір позики відповідач [PERSON] добровільно погодилася на умови договору, за якими вона отримує від позичальника грошові кошти та зобов`язується їх повернути у такій самій сумі, а також сплатити проценти від суми позики. Вказаний правочин у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. На підставі вищевказаного договору позики відповідачу було видано грошові кошти на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за тілом кредиту не виконала, у зв`язку з чим станом на 16.07.2024 утворилася заборгованість в сумі 11900 грн за тілом кредиту та комісією, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту та одноразової комісії. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за договором про споживчий кредит, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до умов договору позики №103759101 від 15.01.2022 укладеного між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] , останній надано позику в розмірі 10000 грн строком на 5 днів, тобто до 20.01.2022. За користування кредитом клієнт сплачує 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Договором про споживчий кредит №103759101 від 15.01.2022 передбачено продовження строку користування позикою. В матеріалах справи відсутні докази продовження строку користування позикою. Відтак, ТОВ «МІЛОАН» мало право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за 5 днів з 15.01.2022 по 20.01.2022 в розмірі 1250 грн. Залишок за тілом кредиту 10000 грн х 2,5% = 250 грн. 250 грн х 5 днів = 1250 грн. Звертаючись до суду із позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не заявляло вимоги про застосування судом ст. 625 Цивільного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом з [PERSON] поза визначеними договором строками суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та висновкам Верховного Суду, а відтак суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягала стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит №103759101 від 15.01.2022 у розмірі 13150 грн, з яких: 10000 грн заборгованість за тілом кредиту, 1250 грн заборгованість за процентами за користування позикою та 1900 грн заборгованість за одноразовою комісією. Щодо судових витрат. Відповідно до платіжної інструкції №95630 від 28.01.2025 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. (а.с. 2) Оскільки суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, слід стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із 30150 грн які позивач просив стягнути з відповідача, судом задоволено 13150 грн, що складає 43,6153% від суми позовних вимог (13150 (задоволені позовні вимоги) х 100% : 30150 (заявлені позовні вимоги) = 43,6153 (процент задоволених позовних вимог), а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1320,67 грн, іншу частину витрат покласти на позивача.

Outcome: partial