Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , посилаючись на наступне. Шлюб між ним та відповідачкою по справі було зареєстровано 12 лютого 2019 року виконавчим комітетом Чкаловської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Влітку 2024 року відносини почали поступово погіршуватись з причини різних поглядів на життя і в грудні 2024 року відповідачка зібрала речі та переїхала жити окремо. На даний час кожен живе своїм життям та своїми інтересами. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами\~спрощеного позовного\~провадження без\~повідомлення сторін.Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.10-11). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.13), своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористалась та 26 березня 2025 року подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Так, той факт, що з 04 грудня 2024 року шлюбні відносини були припинені, відповідачка не заперечує. Проте, вказує, що однією з головних причини припинення шлюбних відносин було те, що позивач зловживав спиртними напоями, в наслідок чого поводив себе агресивно, постійно влаштовував сварки та ображав, що часто закінчувалось її побиттям. За час спільного проживання вона неодноразово зверталась до працівників поліції, оскільки позивач вчиняв домашнє насилля в присутності дитини. Тому, вона прийняла для себе рішення про припинення спільного проживання, зібрала речі та переїхала в будинок своєї матері, так як побоювалась за своє життя та життя дитини. Таким чином, враховуючи вищевикладене, відповідачка просить суд дані пояснення врахувати, при цьому зазначає, що спільне проживання є неможливим, а тому проти розірвання шлюбу не заперечує (а.с.17-20). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно зі ст.105, 110 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї стали неможливим. Відповідно до ч.2 та ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 12 лютого 2019 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Шлюбні відносини сторін по справі припинені з грудня 2024 року. На даний час кожен живе своїм життям, наміру поновлювати спільне проживання не мають. Оскільки сторони не виявили бажання примиритись, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved