Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

18.02.2025 ТОВ "Бізнес Позика" через сервіс "Електронний суд" звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 491816-КС-001 про надання кредиту від 03.03.2024 у розмірі 45 367 грн 28 к., а також понесені витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду. На обґрунтування позову зазначено, що 03 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" та [PERSON] укладено Договір № 491816-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну повідомленнями, підписаний в порядку визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію". Так, ТОВ "Бізнес позика" 03.03.2024 направлено [PERSON] , пропозицію укласти Договір № 491816-КС-001 про надання кредиту. 03.03.2024 [PERSON] прийняла пропозицію щодо укладення Договору № 491816-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених Банком. Зі своєї сторони ТОВ "Бізнес позика" направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-7590, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 03.03.2024 між ТОВ "Бізнес позика" та [PERSON] було укладено Договір № 491816-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ "Бізнес позика" надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір). Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. ТОВ "Бізнес позика" свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). Свої зобов`язання за Кредитним договором № 491816-КС-001 відповідач виконав частково, шляхом часткової сплати заборгованості на загальну суму 2 400 грн, таким чином [PERSON] вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору. Відповідно до п. 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту , наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Боржник [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, та станом на 08.02.2025 заборгованість відповідача за Кредитним договором, з врахуванням частково сплачних коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості становить 45 367 грн 28 к, що складається з: 11 000 грн 00 к - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 33 816 грн 32 к. - сума прострочених платежів по відсотках; 550 грн 96 к. сума прострочених платежів за комісією. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ "Бізнес позика", що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26 лютого 2025 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 24.03.2025. 24.03.2025 у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання відкладено до 17.04.2025. 17.04.2025 належним чином повідомлені учасники повторно в судове засідання не з`явилися. Представник позивача Мишевська Н.М. до канцелярії суду надала заяву, в якій просила судовий розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на її адресу місця реєстрації судом та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду [PERSON] не повідомила, відзив на позов не надавала, будь яких заяв з процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно зі статтею 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України та враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] 03.03.2024 з метою отримання кредиту підписала Договір №491816-КС-001 про надання кредиту з ТОВ "Бізнес позика" електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7590, згідно умов якого отримала кредит у розмірі 11 000 грн 00 к. на засадах строковості, поворотності та платності, строком на 24 тижні до 18.08.2024, стандартна процентна ставка за кредитом в день 2.00000000, фіксована, орієнтована реальна річна процентна ставка: 9094,42%, комісія за надання кредиту - 1 650 грн 00 к. Орієнтовна загальна вартість кредиту - 28 560 грн 00 к. (а.с. 17-21). Відповідно до пункту 7 цього Договору позичальник підтвердив, що він ознайомлений з Договором та Правилами повністю розуміє усі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погодився неухильно дотримуватися їх, та відповідно уклав Договір. Позивачем до позову надано Пропозицію (оферта) укласти Договір №491816-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 03.03.2024 та Прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти Договір №491816-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 03.03.2024, Паспорт споживчого кредиту від 03.03.2024, Візуальну форму послідовності дій Клієнта, Анкета клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://my.bizpozyka.com), Правила надання споживчих кредитів ТОВ "Бізнес позика" затвердженої наказом директора ТОВ "Бізнес позика" від 04.10.2023 №8-ОД, дата набрання чинності: 09.10.2023 о 10:00, копію паспорту громадянина України виданого на ім`я [PERSON] , копію картки про присвоєння ідентифікаційного номеру [PERSON] (а.с. 14, 22-34, 36-45, 54-57). З інформаційної довідки № 300/02 від 07.02.2025 наданої директором ТОВ "Платежі онлайн" вбачається, що [PERSON] від ТОВ "Бізнез позика" 03.03.2024 за номером картки [NUMBER] були перераховані грошові кошти на виконання умов кредитного договору №491816-КС-001 від 03.03.2024 у розмірі 11 000 грн (а.с. 35). З витребуваної судом у Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" інформації та Виписки по рахунку відкритого на ім`я [PERSON] , за період з 03.03.2024 по 18.08.2024, вбачається що на ім`я [PERSON] було емітовано картку з № [NUMBER] IBAN [NUMBER] , та 03.03.2024 на вказаний рахунок було зараховано кредитні кошти у розмірі 11 000 грн 13.10.2021 (а.с. 80-82). У порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором №491816-КС-001 про надання кредиту від 03.03.2024, належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 08.02.2025 має заборгованість у загальному розмірі 45 367 грн 28 к. з яких: 11 000 грн 00 к. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 33 816 грн 32 к. - сума прострочених платежів по відсоткам; 550 грн 96 к. - сума прострочених платежів по комісії (а.с. 10-12). Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 Цивільного кодексу України). Положення статті 6 та 627 Цивільного кодексу України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що Кредитний договір №491816-КС-001 від 03.03.2024 укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. Навідміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 цього закону, передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості, про який судом зазначено вище, був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номери телефонів, адреса), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем до суду не надано, відомостей що правомірність укладеного договору оскаржувалася також суду не надано. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надано. Згідно статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно статті 640 Цивільного кодексу України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 Цивільного кодексу України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статей 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно з положеннями статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Відповідно до умов Кредитного договору №491816-КС-001 від 03.03.2024, встановлено стандартну відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 2.0000 % в день у межах строку кредиту, строк на який надається кредит 24 тижні, строк дії договору 18.08.2024. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відсотки за користування кредитними коштами нараховувались відповідачу з 03.03.2024 по 18.08.2024, тобто у межах строку кредитування, передбаченого кредитним договором, розмір таких відсотків станом на 18.08.2024 становить 33 816 грн 32 к, та з 19.08.2024 по 08.02.2025 нарахування відсотків не здійснювалося. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Виходячи з аналізу вимог пункту 4 частини 1 статті 1, частини 2 статті 8, частини 1 статті 1, статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Отже, позивач, відповідно до приписів чинного законодавства, до укладення кредитного договору ознайомив відповідача з умовами кредитування у ТОВ "Бізнес Позика", відповідач з викладеними у зазначених вище документах умовами кредитування погодилася без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на них проставила свій електронний підпис. Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Позичальник [PERSON] отримала грошові кошти на погоджених нею умовах кредитування шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, проте свого обов`язку зі своєчасного повернення кредитних коштів не виконала. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості відповідно до Кредитного договору №491816-КС-001 від 03.03.2024 в загальному розмірі 45 367 грн 28 к. За таких обставин, позовна заява ТОВ "Бізнес позика" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню у повному обсязі в межах заявлених вимог. Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved