Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за Договором позики № 76642543 від 01.11.2023 в розмірі 64000,00 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач зазначив,\~що 01.11.2023\~між ТОВ\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та [PERSON] було укладено Договір позики № 76642543, за умовами якого останньому надано в розпорядження кредитні кошти в сумі 16000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі 2,5% на день. У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] умов договору станом на 30.09.2024 виникла заборгованість в розмірі 64000,00 грн., з яких 16000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 48000,00 грн. заборгованість за відсотками. 14.06.2021 між ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого останньому передано право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. 11.04.2024 між ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»та ТОВ «ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~укладено Додаткову\~угоду №\~22\~до Договору\~факторингу №\~14/06/21\~від 14.06.2021,\~в якій\~визначено в\~тому числі\~і сума\~прав вимоги,\~що відступаються\~згідно Реєстру\~Боржників від\~11.04.2024;\~того ж\~дня 11.04.2024\~складено Акт\~прийому-передачі\~Реєстру Боржників\~№ 22\~від 11.04.2024\~за Договором\~факторингу №\~14/06/21\~від 14.06.2021.\~Згідно Витягу\~з Реєстру\~Боржників №\~22\~від 11.04.2024\~до Договору\~факторингу №\~14/06/21\~від 14.06.2021\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до [PERSON] за Договором позики № 76642543 в розмірі 64000,00 грн., з яких 16000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 48000,00 грн. заборгованість за відсотками. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Відповідачем [PERSON] \~до суду\~надано відзив,\~з якого\~вбачається,\~що вимоги\~про стягнення\~з нього\~основного боргу\~в розмірі\~16000,00\~грн.\~він визнає,\~в частині вимог щодо нарахування відсотків категорично заперечує, обґрунтовуючи свою позицію тим, що з 28.03.2015 він призваний у Збройні Сили України і на теперішній час перебуває на військовій службі, а тому посилаючись на ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вважає, що він має пільги у виді звільнення його від нарахування відсотків за користування кредитом. Також просив вирішити питання щодо розстрочення суму заборгованості. У судове засіданні представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справим за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.11.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 76642543, за умовами якого останньому надано в розпорядження кредитні кошти в сумі 16000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника строком на 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі 2,5% на день. Відповідно до п. 20 Договору, цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором гідно Закону України «Про електронну комерцію». У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] умов договору станом на 30.09.2024 виникла заборгованість в розмірі 64000,00 грн., з яких 16000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 48000,00 грн. заборгованість за відсотками. 14.06.2021 між ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого останньому передано право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. 11.04.2024 між ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»та ТОВ «ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~укладено Додаткову\~угоду №\~22\~до Договору\~факторингу №\~14/06/21\~від 14.06.2021,\~в якій\~визначено в\~тому числі\~і сума\~прав вимоги,\~що відступаються\~згідно Реєстру\~Боржників від\~11.04.2024;\~того ж\~дня 11.04.2024\~складено Акт\~прийому-передачі\~Реєстру Боржників\~№ 22\~від 11.04.2024\~за Договором\~факторингу №\~14/06/21\~від 14.06.2021.\~Згідно Витягу\~з Реєстру\~Боржників №\~22\~від 11.04.2024\~до Договору\~факторингу №\~14/06/21\~від 14.06.2021\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до [PERSON] за Договором позики № 76642543 в розмірі 64000,00 грн., з яких 16000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 48000,00 грн. заборгованість за відсотками. Суд зважає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 634 ЦК України, передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Так, згідно із статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України). Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин, судом встановлено, що після укладення вищезазначеного договору відповідач [PERSON] допустив порушення відповідних боргових зобов`язань, доказів своєчасного та належного виконання умов договору не надав. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 30.09.2024, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 16000 грн. Суд зауважує, що відповідачем розрахунок заборгованості за кредитним договором щодо тіла кредиту фактично визнаний та під сумнів не ставився, а тому суд приходить до висновку щодо наявності у відповідача [PERSON] заборгованості перед позивачем за вказаним договором позики в сумі 16000,00 грн. Щодо заявлених вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 48000,00 грн. слід зазначити наступне. Відповідно п. 2 вказаного Договору позики, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 30 листопада 2023 року. Дата надання кредиту 11 листопада 2023 року. Сторонами договору також визначено процентну ставку в розмірі 2,5% на добу за користування позикою з першого дня користування кредитними коштами. Аналізуючи вказані вище положення Договору у сукупності з розрахунком заборгованості, наданий позивачем, суд констатує, що нарахування позивачем відсотків здійснювалося у період до 11 квітня 2024 року, тобто поза межами обумовленого сторонами тридцяти денного строку кредитування. Згідно з п 4 Договору позики проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором. Разом з тим слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) вказала, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (п. 116 постанови від 05 квітня 2023 року). Велика Палата Верховного Суду у п. 141 вищезазначеної постанови від 05 квітня 2023 року з огляду на мотивувальну частину постанови від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 уточнила викладений у цій постанові висновок таким. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Також Велика Палата Верховного Суду у п. 146 вищезазначеної постанови від 05 квітня 2023 року акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При оцінці доказів та оцінці аргументів суд також враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача. Таким чином, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання позивачу, як кредитодавцю, можливості подальшого нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України, у розуміння п. 4 Договору позики № 76642543 від 01.11.2023, поза межами строку кредитування вочевидь порушить баланс інтересів сторін, адже на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. У зв`язку з цим, аналізуючи судову практику та сталість підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит, суд вважає не обґрунтованими позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом нарахованих після 30.11.2023. При цьому суд зауважує, що у змісті позову та розрахунку заборгованості позивач, ідентифікуючи відсотки за користування кредитом, не посилається саме на положення частини 2 статті 625 ЦК України та не вказує на те, що наявна у відповідача заборгованість за відсотками кваліфікується саме як окремий вид відповідальності. За таких обставин, у відповідності до умов Договору позики № 76642543 від 01.11.2023 сума кредиту становила 16000,00 грн, процентна ставка за користування кредитом обумовлена у розмірі 2,5% щоденно, протягом строку кредитування 30 днів. Отже, загальний розмір нарахованих відсотків за вказаним Договором не може перевищувати 12000 грн ((16000 х 2.5%) х 30). А тому, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів на повернення відповідачем заборгованості на корить первісного кредитора чи його правонаступника, заборгованість [PERSON] перед позивачем в частині непогашених відсотків становить 12000,00 грн., що також підлягає стягненню з відповідача. Щодо твердження відповідача в частині наявності у нього пільги у виді звільнення його від нарахування відсотків за користування кредитом, в силу проходження ним служби у ЗСУ, як визначено ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Аналізуючи надані відповідачем документи на підтвердження проходженням ним служби у ЗСУ, суд приходить до переконання, що відповідачем не надано документального підтвердження того, що у період обумовленого договором 30-денного строку нарахування відсотків, тобто з 01.11.2023 по 30.11.2023, він був військовослужбовцем, який брав або бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. У зв`язку з цим суд вважає, що правові підстави для звільнення відповідача [PERSON] від нарахування вищевказаних відсотків за користування кредитом відсутні. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, а сума, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 28000,00 грн (16000 + 12000). З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 3028 грн, який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1324,75 грн. Що стосується заяви відповідача [PERSON] про розстрочку виконання судового рішення, суд вказує, що у частині 1 ст. 435 ЦПК України закріплене положення, відповідно до якого, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Згідно з ч.ч. 3, 4ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26 грудня 2003 року зазначено, що задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Враховуючи викладене, питання щодо розстрочки виконання судового рішення має розглядатися на стадії виконання цього судового рішення за наявності на цей час обставин, які унеможливлюють його виконання. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягають частковому задоволенню з урахуванням наявних у справі письмових доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial