Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» через свого представника адвоката Тараненка Артема Ігоровича звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова із позовом до [PERSON] , в якому адвокат Тарасенко А. І. просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №00-10849553 від 07.01.2024 у розмірі 26047,20\~грн, яка складається з: 6300,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 19747,20 грн заборгованості за відсотками. Також [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 07 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» (первісний кредитор) та [PERSON] (боржник) укладено договір кредитної лінії № 00-10849553, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти на умовах, визначених у кредитному договорі. Згідно з п. 7.10 договору кредиту визначено, що цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Первісний кредитор на виконання умов договору кредиту надав відповідачу грошові кошти у сумі 6000,00 грн строком на 240 календарних днів до 03 вересня 2024 року, а відповідач, відповідно, зобов`язався повернути кредит разом з іншими платежами згідно з умовами договору. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує належним чином, в зв`язку із чим виникла заборгованість, яка становить 26047,20 грн, з яких: 6300,00 грн заборгованість за кредитом, 19747,20 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. Позивач набув право вимоги стягнення заборгованості за цим кредитним договором в результаті неодноразового відступлення кредиторами свого права вимоги до боржника. 22.01.2024 між первісним кредитором та ТОВ «Макс Кредит» було укладено Договір факторингу № 22-01/2024, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 00-10849553 від 07.01.2024. У подальшому, 16.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та позивачем по справі було укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 26047,20 грн, з яких: 6300,00 грн заборгованість за кредитом, 19747,20 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором № 00-10849553 від 07.01.2024 не погашена. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова Логвіної Т. В. від 04 лютого 2025 року вказану справу передано до Городнянського районного суду Чернігівської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Ухвалою судді Городнянського районного суду Чернігівської області Бойко А. О. від 03 березня 2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а. с. 83), уповноважений представник в судове засідання не з`явився. У позовній заяві представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 7 зв.). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлявся належним чином за місцем його реєстрації. За відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~71).Також\~відповідачу направлялася\~судова кореспонденція\~і за\~адресою,\~вказаною у\~кредитному договорі:\~ [ADDRESS] . Згідно із відмітками поштового відділення поштові відправлення з судовою повісткою про виклик в судове засідання не отримані адресатом, наявні відмітки, що адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 87, 88). Від відповідача відзиву на позов не надійшло, про поважні причини неявки суд не повідомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до статей 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, якщо відповідач не повідомив суд про причини неявки та якщо від нього не надійшов відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, у разі згоди на це позивача. Враховуючи той факт, що відповідач в розумінні ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, не подав відзиву на позов, представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши позицію позивача, з`ясувавши обставини справи, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, суд встановив таке. Судом встановлено, що 07 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 00-10849553, за умовами якого Товариство надало клієнту фінансовий кредит в сумі 6000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності строком на 240 днів (до 03 вересня 2024 року), а клієнт зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором. Вказаний кредитний договір був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.8 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін (а. с. 13-17). Згідно із п. 1.3.1 договору, позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату погашення процентів 06 лютого 2024 р., здійснювати чергові платежі по сплаті нарахованих процентів на кожний 30 день після рекомендованої дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії. Пунктом 1.4. договору передбачено фіксований тип процентної ставки. Процентна ставка за користування коштами кредиту становить 2,40 % на добу за стандартною процентною ставкою та 0,86 % за зниженою процентною ставкою від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Знижена процентна ставка надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати, визначеної п.1.3.1 договору та застосовується виключно протягом 30 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в пункті 1.3 цього договору. Відповідно до п.п. 7.3 п. 7 кредитного договору підписанням цього договору клієнт підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства. Клієнт підтвердив, що отримав від Товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Факт отримання відповідачем кредитних коштів та їх користування підтверджується довідкою про ідентифікацію, інформаційною довідкою, переліком успішних транзакцій, детальним розрахунком заборгованості (а. с. 25, 26, 27, 28, зв. 33). Крім того, згідно із інформацією АТ КБ «ПриватБанк» наданої на вимогу суду, на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 07 січня 2024 року на вказану платіжну картку зараховані кошти у сумі 6000,00 грн від payway1*tr5сv (а. с. 89-90). Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті наведеного 3 Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, встановленими вище обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та [PERSON] договору кредитної лінії №\~00-10849553 від 07.01.2024. 22 січня 2024 року від ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «Макс Кредит» уклали Договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» відступило ТОВ «Макс Кредит» належне йому право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі, і до відповідача [PERSON] за кредитним договором №00-10849553 від 07.01.2024 (а. с. 37-41). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 22-01/2024 від 22 січня 2024 року до Договору факторингу № 22-01/2024 від 22 січня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 7125,60 грн, з яких: 6000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 825,60 грн заборгованість за звичайними відсотками (а. с. 34 зв.-35). 16 серпня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу №\~16082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі, і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 00-10849553 від 07.01.2024 (а. с. 46-50). Відповідно до Реєстру боржників за договором факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 26047,20 грн, з яких: 6300,00 грн заборгованість за кредитом, 19747,20 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом (а. с. 56 зв.-57). З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-10849553 від 07.01.2024, наданої ТОВ «ФК «ЕЙС», слідує, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №\~00-10849553 від 07.01.2024 станом на 21.12.2024 складає 26047,20 грн, з яких: 6300,00 грн заборгованість за кредитом, 19747,20 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом (а. с. 25 зв.). Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 статті 1078 ЦК України). Набуття права вимоги позивачем до відповідача [PERSON] підтверджується витягами з Реєстрів боржників, що є додатками до договорів факторингу. Факт прострочення відповідачем сплати заборгованості за наведеним кредитним договором не спростовано, доказів оплати відповідачем заборгованості суду не надані. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. У ч. 2 ст. 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згідно із ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (статті 526, 527, 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України). Згідно із ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Доказів розірвання або визнання недійсним договору кредитної лінії № 00-10849553 від 07.01.2024 (на підставі якого виникли зобов`язання у відповідача перед позивачем щодо сплати кредиту) та/або договорів факторингу (на підставі яких до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором) в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст. 629 Цивільного кодексу України зазначений договір є обов`язковим для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи. Розмір заборгованості за кредитним договором відповідачем не спростований, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив. У свою чергу, відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача щодо розміру заборгованості суду не надано. Враховуючи, що відповідачем були порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за договором кредитної лінії № 00-10849553 від 07.01.2024, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 26047,20 грн, з якої: 6300,00 грн заборгованість за кредитом та 19747,20 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. З огляду на наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Задовольнивши позов, суд вирішує долю судових витрат, понесених позивачем. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому з відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу договір про надання правничої допомоги № 2211/Е, укладений 22.11.2024 між ТОВ «ФК «ЕЙС» та АБ «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ», протокол погодження вартості послуг та додаткову угоду № 4 до договору про надання правничої допомоги № 2211/Е від 22.11.2024, Акт прийому-передачі наданих послуг від 22.11.2024, згідно якого вартість наданих послуг складає 7000,00\~гривень (а. с. 58-59, 59 зв., 60-61, 61 зв.). Суд з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, задоволення позовних вимог, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати є співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, приходить до висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі у розмірі 7000 грн. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved