Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 30.12.2024 КНП «Криворізької міської лікарні №7» КМР звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), в якій просило стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті нею гроші в розмірі 31693,19 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] перебуває в трудових відносинах з КНП Криворізька міська лікарня №7 КМР та працює на посаді сестри медичної палатної інфекційно-боксового відділення. 07.08.2023 [PERSON] звернулася до Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з КНП Криворізька міська лікарня №7 КМР заборгованості з заробітної в сумі 39 292,92 грн. (справа № 215/4234/23), оскільки у зв`язку з тяжким фінансовим становищем на підприємстві, виплата заробітної плати здійснювалась не своєчасно. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2024 у справі №215/4234/23 на користь [PERSON] з КНП Криворізька міська лікарня №7 КМР було стягнуто заборгованість з заробітної плати в сумі 7599,73грн. різниця між сумою нарахованої та фактично виплаченої заробітної плати. При цьому, на думку позивача [PERSON] навмисно приховала факт отримання нею заробітної плати за період роботи з 01.02.23 по 31.05.23 в сумі 31 693,19 грн., виплата якої здійснювалась у період з 14.04.23 по 18.08.2023 та посилаючись на довідку про заборгованість по заробітній платі, яка не відповідала дійсності на момент звернення до суду, направила на адресу Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу з проханням стягнути з КНП Криворізька міська лікарня №7 КМР всю суму нарахованої заробітної плати 39 292,92 грн. На підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 11.06.2024 з КНП Криворізька міська лікарня №7 КМР на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість з заробітної плати в сумі 39 292,92 грн., тобто Дніпровським апеляційним судом не була взята до уваги довідка Підприємства про фактично виплачені суми заробітної плати та не були враховані суми заробітної плати за період з 01.02.2023 по 31.05.2023, які були виплачені в період з 14.04.2023 по 18.08.2023 а саме в сумі 31 693,19 грн. Факт виплати заробітної плати працівникам підприємства через платіжні картки АТ КБ ПриватБанк в зазначені вище дати підтверджується платіжними інструкціями. Тобто, відповідач двічі отримала суму 31 693,19 грн.: вперше, коли суми були перераховані на платіжну картку відповідача, та вдруге, згідно виконавчого листа №215/4234/23, та платіжної інструкції від 18.07.2024 №07ICORHXVO, оскільки позивач змушений був перерахувати грошові кошти на користь відповідача, так як державним виконавцем Покровського ВДВС у м. Кривому Розі був накладений арешт на банківські рахунки Позивача. Таким чином, на думку позивача, відповідач безпідставно збагатилася отримавши двічі заробітну плату за один і той самий період роботи з 01.02.2023 по 31.05.2023, у зв`язку з чим у позивача виникла переплата по заробітній платі в сумі 31 693,19 грн. і тим самим позивачу нанесено збиток у розмірі 31 693,19 грн. З метою повернення відповідачем безпідставно набутого майна та уникнення збитків (переплати по заробітній платі), відповідачу було запропоновано скласти акт звірки розрахунків між КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР та [PERSON] за період роботи 01.02.2023 по 31.05.2023, але відповідач відмовилась від складання такого акту звірки. Враховуючи викладене позивач вважає, що на підставі статті 1212 ЦК України вказані кошти в сумі 31 693,19 грн. підлягають поверненню як безпідставно набуті, оскільки на момент звернення до апеляційного суду позивач дану суму грошей вже отримала і навмисно приховала факт отримання даної суми. Стислий виклад позиції відповідача. 17.03.2025 від представника відповідача, адвоката Зеркіна А.С. на адресу суду надійшов відзив на позов в якому він вказує, що відповідач працює у КНП «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 7» КМР на посаді «сестра медична палатна інфекційного боксованого відділення» на умовах повного робочого дня. В той же час, додані до позовної заяви документи, на які позивач посилається, як на підставу для стягнення з відповідача грошових коштів жодним чином не вказують на здійснення оплати суми заробітної плати відповідачу в обсягах та в строки, вказані позивачем, адже не містять ідентифікуючих ознак: суми оплати на користь відповідача, дати здійснення оплати на користь відповідача, призначення здійсненого платежу. При цьому, в супереч приписам ЦПК України, позивач замість оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 11.06.2024 року по справі №215/4234/23 в порядку визначеному кодексом, спотворює свої процесуальні права, та намагається здійснити переоцінку доказів по справі №215/4234/23, шляхом подання позовної заяви по даній справі, таким чином порушуючи встановлений чинним законодавством України процесуальний порядок, що свідчить про грубе порушення норм ЦПК України, а відтак і вказує не помилковість та необґрунтованість позовних вимог позивача, тому просить відмовити в задоволенні позову. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Лиходєдова А.В., від 06.01.2025 було задоволено самовідвід судді Лиходєдова А.В. та справу за позовною заявою КНП «Криворізької міської лікарні №7» КМР до [PERSON] про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) було передано до канцелярії Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, для автоматизованого розподілу між іншими суддями. \~ \~ \~ \~Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2024 по справі №215/4234/23 було частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто на її користь з КНП Криворізька міська лікарня №7 КМР невиплачену заробітну плату в сумі 7599,73грн.(а.с. 18-21). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.06.2024, рішення суду від 13.03.2024 по справі №215/4234/23 було змінено, в частині визначеного судом розміру невиплаченої заробітної плати, збільшено розмір з 7599,73 грн. до 39292,92 грн. (а.с. 23-25). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124\~Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч. 1\~ст. 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2\~ст. 82 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2024 по справі №215/4234/23 було частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто на її користь з КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР невиплачену заробітну плату в сумі 7599,73грн.(а.с. 18-21). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.06.2024, рішення суду від 13.03.2024 по справі №215/4234/23 було змінено, в частині визначеного судом розміру невиплаченої заробітної плати, збільшено розмір з 7599,73 грн. до 39292,92 грн. (а.с. 23-25). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов. По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). За змістом ч.1\~ст.1212 Цивільного кодексу України\~безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова ч.1\~ст.1212 ЦК України\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі\~ст.1212 ЦК України\~тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~ст.1212 ЦК України\~може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору. Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі\~ст.1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів. Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст.\~11, ч.ч. 1, 2 ст.\~509 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених\~статтею 11 цього Кодексу. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, постанова від 21.02.2020 року у справі №910/660/19. Як зазначає Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.04.2024 року у справі №127/12240/22 тлумачення ст.ст.1212,\~1215 ЦК\~свідчить, що при визначенні того, чи підлягають поверненню потерпілій особі безпідставно набуті кошти, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема добросовісності. Безпідставно набуті кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. При цьому, згідно ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Судом встановлено, що відповідачу було виплачено заборгованість по заробітній платі, внаслідок виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 11.06.2024, тобто відповідач отримала грошові кошти на вказаній правовій підставі. Гроші, виплачені позивачем відповідачу є заробітною платою, яка в розумінні ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню, як безпідставно набута. Відповідно до ч.3\~ст.3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1\~ст.2 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Аналізуючи вищевикладені норми права, проаналізувавши надані докази, враховуючи, що грошові кошти були виплачені відповідачу внаслідок виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 11.06.2024, тобто на відповідній правовій підставі, вказані кошти є заробітною платою відповідача та не є коштами, які набуті відповідачем безпідставно, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, який був сплачений при зверненні до суду не відшкодовується. На підставі ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 43, 49, 76, 89, 133, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed