Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Старлайт Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Матильда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Астер-Фінанс», треті особи: Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороз Дмитро Олександрович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гречана Руслана Тарасівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тарасова Юлія Георгіївна про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування договорів. У своїй позовній заяві просила суд: 1) Витребувати з чужого незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю «Матильда» нежитлові приміщення з №l по №5, №l (групи приміщень №14). літера «А». площею 74.50 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] . на користь [PERSON] ; 2) Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороза Дмитра Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №47860986 від 19.07.2019 (номер запису про право власності 32468522); 3) Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 25 липня 2019 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. за №801, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» та товариством з обмеженою відповідальністю «Старлайт Плюс»; 4) Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21 лютого 2020 р.. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г. за №782, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Старлайт Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Матильда»; 5) Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу і речаної Руслани Тарасівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47952447 від 25.07.2019 (номер запису про право власності 32553416); 6) Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарасової Юлії Георгіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №51 268608 від 21.02.2020 (номер запису про право власності 35612339); 7) Визнати недійсним договір іпотеки від 27.02.2020. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Юлією Георгіївною за реєстровим №791, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Астер-Фінанс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Матильда»: 8) Визнати припиненою іпотеку щодо нежитлових приміщень з №l по №5, №l (групи приміщень №14), літера «А». площею 74.50 кв.м.. які розташовані за адресою: [ADDRESS] , за договором іпотеки від 27.02.2020. посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Юлією Георгіївною за реєстровим №791, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Астер-Фінанс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Матильда»; 9) Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарасової Юлії Георгіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №51371819 від 27.02.2020 (номер запису про іпотеку 35709027); 10) Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарасової Юлії Георгіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №51371594 від 27.02.2020 (номер запису про обтяження 35708809). Свої вимоги обґрунтували тим, що 08.07.2008 р. між АКБ «Золоті ворота» та [PERSON] укладено договір №47/08-F про надання споживчого кредиту у розмірі 81 000.00 доларів США з терміном повернення не пізніше 07.07.2015 року з процентною ставкою 11.5 % річних на придбання нежитлових приміщень. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №47/08-F від 08.07.2008. між Акціонерним-комерційним банком «Золоті ворота» та [PERSON] укладено договір іпотеки від 08.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шепелюк О.Г. за реєстровим №2045, за яким [PERSON] було передано в іпотеку АТ «Банк Золоті Ворота». придбані за рахунок кредитних коштів нежитлові приміщення з №l по №5. №l (групи приміщень №14). літера «А». площею 74.50 кв.м.. які розташовані за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Кисва від 24.09.2018 у справі №761/6646/18 позов ТОВ «ФК Горизонт» до [PERSON] задоволено частково. стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Горизонт» заборгованість за кредитним договором №47/08-F від 08.07.2008 р. у розмірі 15 379.26 доларів США. що еквівалентно 415 086.23 грн. 17 квітня 2019 р. ТОВ «ФК Горизонт» направило [PERSON] письмове повідомлення про порушення основного зобов`язання та вимогу про усунення порушення (в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку») за вих. №01-10/160419-1 від 16.04.2019. 29 грудня 2021 р. з Інформаційної довідки №293237820 [PERSON] дізналась. що право власності на нежитлові примішення з №1 по №5. №l (групи приміщень №14). літера «А». площею 74.50 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] . заресстроване за ТОВ «МАТИЛЬДА». внаслідок попереднього звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «ФК ГОРИЗОНТ». яке відбулось 16 липня 2019 р. В свою чергу. ознайомившись з матеріалами реєстраційної справи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки позивачка вважає, що вказане відбулося з порушенням законодавства. Ухвалою суду від 22 серпня 2023 року було накладено арешт на нежитлові приміщення з №l по №5, №l (групи приміщень № 14). літера «А». площею 74.50 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1876073880000), до набрання законної сили рішенням у даній справі. Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 12 березня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Матильда» з викладеними запереченнями щодо позовних вимог. Ухвалою суду від 21 березня 2024 року було витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Звєрькової Н.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи №2/2014, заведеної після смерті [PERSON] померлої [INFO] . 01 квітня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» з викладеними запереченнями щодо позовних вимог. Ухвалою суду від 23 травня 2024 року було витребувано інформацію у Комунального підприємства «Реєстраційне Бюро»; приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Руслани Тарасівни; приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарасової Юлії Георгіївни; приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарасової Юлії Георгіївни; приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зверькової Наталії Володимирівни. 14 серпня 20224 року на адресу суду надійшли витребувані матеріали від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Руслани Тарасівни. 23 серпня 2024 року на адресу суду надійшли витребувані матеріали від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зверькової Наталії Володимирівни. Ухвалою суду від 23 травня 2024 року було витребувано у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином засвідчену копію реєстраційної справи з усіма наявними документами щодо проведення державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення з №1 по №5, №l (групи приміщень № 14), літера «А», площею 74,50 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Мороза Дмитра Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №47860986 від 19.07.2019 (номер запису про право власності 32468522). 29 жовтня 2024 року на адресу суду надійшли витребувані матеріали від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарасової Юлії Георгіївни. 04 листопада 2024 року на адресу суду надійшли витребувані матеріали від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Ухвалою суду від 23 січня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Представник відповідача (ТОВ «Матильда») у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити. Інші сторони у судове засідання не прибули, повідомлені судом належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 08 липня 2008 р. між Акціонерним-комерційним банком «Золоті ворота» (далі - АТ «Банк Золоті Ворота») та [PERSON] (далі [PERSON] ) укладено договір №47/08-F про надання споживчого кредиту. у розмірі 81 000.00 доларів США з терміном повернення не пізніше 07.07.2015 року з процентною ставкою 11.5 % річних на придбання нежитлових приміщень (п. 1.1. Кредитного договору). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №47/08-F від 08.07.2008. між Акціонерним-комерційним банком «Золоті ворота» та [PERSON] укладено договір іпотеки від 08.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шепелюк О.Г. за реєстровим №2045, за яким [PERSON] було передано в іпотеку АТ «Банк Золоті Ворота». придбані за рахунок кредитних коштів нежитлові приміщення з №l по №5. №l (групи приміщень №14). літера «А». площею 74.50 кв.м.. які розташовані за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. На дату смерті [PERSON] у останньої була заборгованість за кредитним договором №47/08-1 від 08.07.2008 у розмірі 15 379.26 доларів США. АТ «Банк Золоті Ворота» було направлено претензійні вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором спадкоємцями до ПН КМНО Шепелюк О.Г. П?ятої Київської державної нотаріальної контори. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зверьковою Н.В. було заведено спадкову справу №2/2014 року після смерті [PERSON] померлої [INFO] .. відкритою за заявою [PERSON] (далі позивач. [PERSON] ). яка є донькою та єдиним її спадкосмцем. ПН КМНО Шепелюк О.Г.. П?ятою Київською державною нотаріальною конторою було перенаправлено претензійні вимоги АТ «Банк Золоті Ворота» щодо погашення заборгованості за кредитним договором. 20.04.2017 року між АТ «Банк Золоті Ворота» між ТОВ «Златко груп» було укладено договір №159 про відступлення права вимоги за кредитним договором №47/08-F від 08.07.2008 та договором іпотеки від 08.07.2008 р. посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шепенюк О.Г.. за реєстровим №2045. в розмірі 15 379.26 доларів США заборгованості за тілом кредиту. 25.04.2017 року між ТОВ «Златко груп» та ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» (далі відповідач-1. ТОВ «ФК Горизонт») укладено договір №2/17 про відступлення права вимоги за кредитним договором №47/08-F від 08.07.2008 та договором іпотеки від 08.07.2008 р. посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шененюк О.Г. за реєстровим №2045. в розмірі 15 379.26 доларів США заборгованості за тілом кредиту. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Кисва від 24.09.2018 у справі №761/6646/18 позов ТОВ «ФК Горизонт» до [PERSON] задоволено частково. стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Горизонт» заборгованість за кредитним договором №47/08-F від 08.07.2008 р. у розмірі 15 379.26 доларів США. що еквівалентно 415 086.23 грн. 17 квітня 2019 р. ТОВ «ФК Горизонт» направило [PERSON] письмове повідомлення про порушення основного зобов`язання та вимогу про усунення порушення (в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку») за вих. №01-10/160419-1 від 16.04.2019. Вказаний документ направлено [PERSON] за допомогою поштового сервісу «Нова Пошта». Що підтверджується експрес-накладними №59000415553137 від 17.04.2019 та №59000415555058 від 17.04.2019. 16 липня 2019 р. ТОВ «ФК Горизонт» зареєструвало право власності на предмет іпотеки в порядку ст. 36. 37 Закону України «Про іпотеку». а саме на нежитлові приміщення з №1 по №S. №l (групи приміщень №14). літера «А». площею 74.50 кв.м.. які розташовані за адресою: [ADDRESS] . 25 липня 2019 р. ТОВ «ФК Горизонт» уклало договір купівлі-продажу. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. за №801. з ТОВ «СТАРЛАЙТ ПЛЮС» (далі - відповідач-2). згідно якого нежитлові приміщення з №l по №5. №l (групи примішень №14). літера «А», площею 74.50 кв.м.. які розташовані за адресою: [ADDRESS] . перейшли у власність ТОВ «СТАРЛАЙТ ПЛЮС». 21 лютого 2020 р. ТОВ «СТАРЛАЙТ ПЛЮС» уклало договір купівлі-продажу. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г. за №782. з ТОВ «МАТИЛЬДА» (далі відповідач-3). згідно якого нежитлові приміщення з №1 по №5. №l (групи приміщень №14). літера «А». плошею 74.50 кв.м.. які розташовані за адресою: [ADDRESS] , перейшли у власність ТОВ «МАТИЛЬДА». 27 лютого 2020 р. ТОВ «МАТИЛЬДА» уклало договір іпотеки з ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» (далі відповідач-4). згідно якого передала в іпотеку останньому нежитлові приміщення з №l по №5. №l (групи приміщень №14), літера «А», плошею 74.50 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Звертаючись до суду з вказаним позовом Позивачкою як на підстави задоволення позовних вимог було зазначено, що відповідачами було допущено наступні порушення ,а саме: 1) Відсутні докази належного вручення вимоги про усунення порушень в порядку, передбаченому ст. 35 ЗУ «Про іпотеку»; 2) Письмове повідомлення про усунення порушень в порядку, передбаченому ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», а також матеріали реєстраційної справи не містять інформації про вартість предмета іпотеки на момент звернення стягнення; 3) Відсутнє погодження відповідного органу культурної спадщини на відчуження предмета іпотеки; 4) Наявне рішення суду, яким було відмовлено ТОВ «ФК Горизонт» в зверненні стягнення на предмет іпотеки. Дослідивши доводи позовної заяви, суд зауважує наступне. Положеннями ст. 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов?язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 760/14438/15-ц зазначає наступне. У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов?язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов?язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачоє, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов?язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов?язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов?язання. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов?язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону україни «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Разом з тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі). Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Верховний Суд України підтвердив свої висновки щодо застосування статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України та зробив висновок, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Зазначив, що суди, ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов?язань, неправильно застосували норми статті 39 Закону України «Про іпотеку». Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами. Відповідно до пункту 3.1. Договору іпотеки від 08.07.2008 року укладеного між АКБ «Золоті Ворота» та [PERSON] (далі - Договір іпотеки), звернення стягнення на Майно та його продаж для погашення заборгованості за Кредитним договором здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання, відповідно до СТ. 36-38 Закону України «Поо іпотеку», або іншими способами, які не суперечать чинному законодавству України. Згідно з п. 2.1.2. Договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Майно у випадку, якщо в час настання строку виконання зобов?язань іпотекодавця (Боржника) за Кредитним договором вони не будуть виконані, а також у будь-який час (незалежно від настання строку виконання зобов?язань) - у випадку невиконання Іпотекодавцем будь-яких своїх обов?язків за Договором, або якщо будь-яка з гарантій чи запевнень, наданих іпотекодавцем згідно з Договором виявиться недійсною. Іпотекодержатель може реалізувати майно третім особам на підставі договору купівлі-продажу для погашення заборгованості за кредитним договором. У Договорі іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання. Зокрема, у п. 3.11.1 Договору іпотеки зазначено, що у випадку невиконання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушення зобов?язань за Кредитним договором та/або Договором у встановлений Іпотекодержателем строк, така вимога Іпотекодержателя задовольняється за рахунок Майна. Це застереження визначає один із способів задоволення вимог Іпотекодержателя, а саме: 1. перехід права власності на Майно до Іпотекодержателя; 2. право Іпотекодержателя на продаж Майна будь-якій особі покупцеві на підставі укладення між ними договору купівлі-продажу, який у свою чергу є документом, на підставі якого здійснюється реєстрація права власності на Майно. Пунктом 3.11.2. Договору іпотеки визначено, що Іпотекодавець від свого імені доручає Іпотекодержателю на власний розсуд реалізувати Майно для задоволення вимог Іпотекодержателя. Тобто сторони, підписавши Договір іпотеки, погодили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору. Згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов?язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов?язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов?язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов?язанням відсутня. Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов?язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов?язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Згідно із частиною першою статті 7 Закону про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов?язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов?язання. Відповідно до статті 33 Закону про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов?язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов?язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. На переконання суду, вказані обставини спростовують твердження сторони позивача про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку у разі відсутності порушень з боку іпотекодержателя. У позовній заяві Позивач зазначає, що під час реєстрації права власності на нежитлові приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 14), літера «А» площею 74,5 кв. м., за адресою: [ADDRESS] , не дотримано процедури позасудового звернення стягнення, оскільки відсутні докази, які б підтверджували факт завершення 30-ти денного строку з моменту отримання вимоги. Відповідно до пункту 12.1. Умов надання послуг ТОВ «Нова пошта» умови одержання відправлення у відділенні, надати представнику ТОВ «Нова Пошта» номер експрес-накладної (обов?язкова умова для випадків, передбачених п. 12.4 та 12.5 цих Умов) або номер мобільного телефону, на який надійшло СМС-повідомлення про прибуття відправлення. 12.3. Для отримання відправлень оголошеною вартістю менше ніж 30 000 (тридцять тисяч) гривень Одержувач пред?являє будь-який документ відповідно до такого переліку: посвідчення водія, видане в Україні; пенсійне посвідчення; студентський квиток; картку мігранта; посвідчення особи на повернення в Україну; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; проїзний документ біженця; посвідчення учасника бойових дій; посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; у проїзний документ особи, якій надано додатковий захист; у посвідчення особи, яка потребує тимчасового захисту; картку ідентифікації бізнес-клієнта; картку клієнта пластикового або електронного (з мобільного додатка) формату за одночасного виконання таких умов: - номер телефону та П.І.Б. Одержувача в експрес-накладній збігаються з даними картки клієнта; - Одержувач є фізичною особою. Таким чином, із вищезазначених Умов надання послуг ТОВ «Нова пошта» вбачається, що видача відправлень відбувається в результаті ідентифікації особи-отримувача, однак, підпис самого отримувача не є обов?язковим реквізитом та вимогою для отримання відправлень, а відтак не може бути доказом отримання відправлення, натомість, під час видачі відправлень отримувачам, працівники ТОВ «Нова пошта» повинні ідентифікувати особу, на підставі документів, зазначених в пункті 12.3. Умов надання послуг ТОВ «Нова пошта». В матеріалах справи наявні: експрес-накладна № 59000415553137 та № 59000415555058. Зі змісту накладних вбачається, що експрес-накладна № 59000415553137 поштове відправлення отримано 18.04.2019 року [PERSON] , експрес-накладна № 59000415555058 отримано 18.04.2019 року [PERSON] . Як вбачається із експрес-накладної № 59000415553137 адреса відправки є [ADDRESS] , власне, та ж адреса, яку зазначає як свою адресу Позивач у даній справі та за якою остання зареєстрована ще з 01.04.2016 року, що вбачається із копії паспорту доданого до позовної заяви. Із витягу з Єдиного державного реєстру нерухомого майна, який долучила Позивачка вбачається, що реєстрація права власності за ТОВ «ФК «Горизонт» здійснено 16.07.2019 року тобто через 3 місяці, після отримання Позивачкою вимоги про усунення порушення за Договором №47/08-F від 08.07.2008 року, укладеного між АКБ «Золоті Ворота» та [PERSON] та Договору іпотеки від 08.07.2008 року укладеного між АКБ «Золоті Ворота» та [PERSON] . Таким чином, твердження Позивачки, що ТОВ «ФК Горизонт» не дотримано 30-ти денного строку згідно пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 не відповідає обставинам справи та суперечить документам, які сама Позивачка і додала до позовної заяви. Позаяк цього, на переконання суду, дивним є факт надання Позивачкою письмового повідомлення про порушення основного зобов`язання та вимоги про усунення порушення ТОВ «ФК «Горизонт» від 16.04.2019 року, яка є додатком до позову, адже, за її твердженням вона таку вимогу не отримувала. Окрім того, у позовній заяві Позивачка посилається на відсутність погодження органу культурної спадщини, на відчуження предмета іпотеки, посилаючись на статтю 18 та 20 ЗУ «Про охорону культурної спадщини». Відповідно до частини 1 статті 18 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» об?єкти культурної спадщини, що є пам?ятками (за винятком пам?яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Відповідно частині 2 статті 18 ЗУ «Про охорону культурної спадшини» особі, яка набула права володіння, користування чи управління пам?яткою, за винятком наймача державної або комунальної квартири (будинку), забороняється передавати цю пам?ятку у володіння, користування чи управління іншій особі без погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Згідно частини 1 статті 20 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» у разі продажу пам?ятки (крім пам?ятки, яка не підлягає приватизації) власник або уповноважений ним орган зобов?язаний у письмовій формі повідомити про це відповідний орган охорони культурної спадшини із зазначенням ціни та інших умов продажу. В контексті наведених норм, вбчаєтья, що відповідно до статті 1 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» пам?ятка культурної спадщини (далі - пам?ятка) - об?єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам?яток України, або об?єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об?єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам?яток України; щойно виявлений об?єкт культурної спадщини - об?єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об?єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону. Таким чином, ЗУ «Про охорону культурної спадщини» чітко розмежовує 2 категорії об?єктів культурної спадщини, це пам?ятка та щойно виявлений об?єкт культурної спадщини. Як вбачається із Паспорту, який є додатком до позову об?єкт культурної спадщини за адресою: [ADDRESS], літ. А віднесено саме до щойно виявленого об?єкта культурної спадщини, про що зазначає у позовній заяві сама Позивачка. Таким чином, норми, на які посилається [PERSON] , не підлягають застосуванню щодо об?єкта культурної спадщини за адресою: [ADDRESS], літ. А , а твердження про порушення ЗУ «Про охорону культурної спадщини» під час звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відсутнє погодження відповідного органу культурної спадщини є надуманим та не відповідає законодавству України. Відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.02.2020 року ТОВ «Старлайт Плюс» продало, а ТОВ «Матильда» купило нежитлові приміщення з №1 по № 5, № 1 (групи приміщень № 14) літера А, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,5 кв.м. (далі - Договір). Згідно пункту 6 Договору продавець гарантує, що прихованих недоліків Нерухоме майно не має, до моменту укладення цього договору нікому іншому воно не відчужене, під забороною (арештом) та заставою (в тому числі податковою) не перебуває, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передане, судового спору щодо нього, а також прав у третіх осіб (права наймача (оренди), право застави, право довірчого користування, сервітутів, тощо) як в межах так і за межами України немає. Відповідно до пункту 9 Договору продавець стверджує, що повідомив покупця про всі істотні обставини, які мають відношення до Нерухомого майна та які могли вплинути на волю покупця щодо укладення цього Договору. Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна які надані Позивачем, дані щодо інших речових прав, іпотек та зборони відчуження на момент укладення Договору були відсутні. У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об?єкти незавершеного будівництва, майбутні об?єкти нерухомості та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна, об?єкта незавершеного будівництва, майбутнього об?єкта нерухомості та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, об?єкт незавершеного будівництва, майбутній об?єкт нерухомості та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі. Тобто законодавством встановлено презумпцію достовірності відомостей, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у зв?язку з чим ТОВ «Матильда» мала право та підстави покладатись на них при вступі у правовідносини з ТОВ «Старлайт Плюс» З наведеного вбачається, що нежитлові приміщення з №1 по № 5, № 1 (групи приміщень № 14) літера А, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,5 кв.м. набувались ТОВ «Матильда» в умовах, коли вони була вільні від будь-яких обтяжень, арештів, прав третіх осіб, спорів, які б могли завершитись позбавленням або анулюванням права власності. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення закріплено у статті 321 ЦК України. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати (якщо має місце відсутність прав на відчуження у первісного власника). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин). Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов?язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якшо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обгрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв?язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява N? 29979/04), пункт 68, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07), пункт 45). Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України). Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 зазначила, зокрема, про те що за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню; при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження (пункт 7.22); при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки(пункт 9.9); у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна (пункт 9.10). З наведених постанов Великої Палати Верховного Суду слідус, що набуття майна добросовісним набувачем в умовах, коли згідно даних у державних ресстрах, воно не містить жодних обтяжень, набувається таким добросовісним набувачем у вільному від обтяжень стані. У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190ц20) зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦІК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі N? 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносии та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо». Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача (аналогічний висновок містить у Постанові Верховного Суду від 15.03.2023 року у справі N? 725/1824/20). Добросовісний набувач не може відповідати у зв?язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (пункт 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі N? 925/1351/19 (провадження N? 12-35г21)). В контексті викладеного, ТОВ «Матильда», як добросовісний набувач майна захищений відповідними положеннями законодавства у правовідносинах, пов?язаних із оспоренням їх прав на нежитлові приміщення з №l по № 5, № 1 (групи приміщень № 14) літера А, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,5 кв.м. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки від 27.02.2020 року та припинення іпотеки суд зазначає, що такі вимоги заявлені як похідні вимоги від попередніх, а відтак, оскільки всі вимоги про витребування майна, визнання недійсними договорів не містять правових підстав для задоволення, то і вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 27.02.2020 року та припинення іпотеки не підлягають задоволенню. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях. Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані. Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року). За таких обставин, враховуючи, що позивачем належних та допустимих доказів, що вказували б на відсутність у відповідача правової підстави для набуття спірного об`єкта нерухомого майна, позивачем не надано, доводи відповідача на свій захист позивачем не спростовані, тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні поданого позову слід відмовити у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі ст. 24, 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 11, 15, 16, 204, 388, 509, 598 ЦК України,

Outcome: dismissed