Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» звернулося\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про стягнення заборгованості за: кредитним договором № 15678-02/2024 в розмірі 64000,00 гривень; договором позики № 79744284 в розмірі 41268,00 гривень; та судовий збір у сумі 3028,00 гривень. В обгрунтування\~позову вказав, що 10.02.2024 між ТОВ «Аванс\~кредит» та відповідачем укладено кредитний договір № 15678-02/2024, згідно якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути у строк кошти та сплатити проценти. Підписанням договору Відповідач підтвердив, що ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги та погодився, що до укладення договору ознайомився з його умовами. Договір укладено в електронному вигляді. 20.06.2024 між ТОВ «Аванс\~Кредит» та\~позивачем укладено\~договір факторингу\~№ 20062024,\~згідно якого\~останнім переходить\~право вимоги\~до боржників\~за плату.\~Згідно реєстру\~боржників від\~20.06.2024\~до договору\~факторингу №\~20062024,\~до позивача\~перейшло право\~вимоги за\~кредитним договором\~№ 15678-02/2024 у сумі\~64000,00\~гривень,\~з яких:\~16000,00\~гривень \~борг за\~основною сумою;\~48000,00\~гривень \~борг за\~відсотками, які позивач просить стягнути на свою користь. Крім того, 13.02.2024 між ТОВ «ФК\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 79744284, згідно якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути у строк кошти та сплатити проценти. Підписанням договору Відповідач підтвердив, що ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги та погодився, що до укладення договору ознайомився з його умовами. Договір укладено в електронному вигляді. 14.06.2021 між ТОВ «ФК\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та позивачем\~укладено договір\~факторингу №14/06/21,\~згідно якого\~останнім переходить\~право вимоги\~до боржників\~за плату.\~Згідно реєстру\~боржників №\~27\~від 19.07.2024\~до договору\~факторингу №\~14/06/21,\~до позивача\~перейшло право\~вимоги за\~договором позики\~№ 79744284 у сумі\~41268,00\~гривень,\~з яких:\~12000,00\~гривень \~борг за\~основною сумою;\~29268,00\~гривень \~борг за\~відсотками, які позивач просить стягнути на свою користь. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі посилаючись, на те, що Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, однак жодних належних та допустимих доказів виникнення, існування та розміру заборгованості Позивачем не надано, як і не надано належних та достатніх доказів набуття права грошової вимоги. Представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надав відповідь на відзив в якому просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що відповідачем умови вищевказаного договору не виконувались відповідно до ст.526, ст. 1046, ст.1054 ЦК України, а тому нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов вищевказаного договору є правомірним і Відповідач жодним чином не позбавляється від виконання умов договору та погашення заборгованості в повному обсязі. Доводи відзиву на позовну заяву про те, що умови договору щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язання за договором є несправедливими, не повинно братися до уваги, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів. Оскільки у Кредитному договорі, прямо зазначено, шо Відповідач підтверджує, шо він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах Фінансового кредиту, які розмішені на сайті Кредитодавця, а також отримав від Кредитодавця до укладення цього Договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про Фінансові послуги та державне регулювання ринків Фінансових послуг, нарахування відсотків здійснювалося Первісним кредитором у межах умов даного кредитного договору та відповідно до законодавства, чинного на момент підписання Кредитного договору. Отже, підписавши договір, Відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в позові та у відповіді на відзив просив розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 10.02.2024 між ТОВ «Аванс\~Кредит» та відповідачем укладено кредитний договір № 15678-02/2024, згідно якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути у строк кошти та сплатити проценти на наступних умовах: сума позики 16000,00 гривень, строк 120 днів, знижена процентна ставка 2,5% на день, орієнтована загальна вартість позики 64000,00 гривень. 20.06.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем укладено договір факторингу № 20062024, з якого вбачається, що до останніх за плату переходить право вимоги до боржників, перелік яких зазначається у відповідних Реєстрах боржників. Прави вимоги переходить в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників. Надано до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором № 15678-02/2024 від 10.02.2024 за період з 20.06.2024 по 31.10.2024, з якого вбачається, що сума заборгованості складає 64000,00 гривень, з яких 16000,00 гривень сума заборгованості, 48000,00 гривень сума боргу за відсотками; після 20.06.2024 (момент переходу право вимоги) позивачем додаткових нарахувань не проводилося. Крім того, 13.02.2024 між ТОВ «ФК\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 79744284, згідно якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути у строк кошти та сплатити проценти на наступних умовах: сума позики 12000,00 гривень, строк 30 днів, денна процентна ставка 0,63% на день, орієнтована загальна вартість позики 14268,00 гривень. Підписанням договору позичальник підтверджує, що ознайомився з інформацією про позикодавця та його послуги, інформацією щодо програм лояльності, з умовами договору позики. Крім того зазначено, що договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням ІТС та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На копії наявні ознаки електронних підписів сторін. До договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту згідно якого позичальник повинен був сплатити суму у загальному розмірі 14268,00 гривень, з яких 12000,00 гривень сума кредиту, 2268,00 гривень проценти за користування кредитом. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, з якого вбачається, що до останніх за плату переходить право вимоги до боржників, перелік яких зазначається у відповідних Реєстрах боржників. Прави вимоги переходить в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників. Крім того до суду надано витяг з реєстру боржників № 27 від 14.06.2021 до договору факторингу №14/06/21, підписаний представником позивача, згідно якого передано право вимоги до відповідача за договором № 79744284 у загальній сумі 41268,00 гривень, з яких 12000,00 гривень сума заборгованості, 29268,00 гривень сума боргу за відсотками. Надано до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором № 79744284за період з 19.07.2024 по 31.10.2024, з якого вбачається, що сума заборгованості складає 41268,00 гривень, з яких 12000,00 гривень сума заборгованості, 29268,00 гривень сума боргу за відсотками. Відповідачем не погашено існуючу заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ні на рахунки попереднього кредитора. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України за договором позики\~одна сторона\~(позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у чинній на день укладення сторонами Договору редакції (далі Закон), електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про електронні\~довірчі послуги»,\~у чинній\~на день\~укладення сторонами\~Договору редакції,\~електронний підпис,\~-\~електронні дані,\~які додаються\~підписувачем до\~інших електронних\~даних або\~логічно з\~ними пов`язуються\~і використовуються\~ним як\~підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі; засіб електронного підпису чи печатки - апаратно-програмний або апаратний пристрій чи програмне забезпечення, які використовуються для створення та/або перевірки електронного підпису чи печатки. Відповідно до змісту ст. 7 Закону оригінал електронного\~документа повинен\~давати змогу\~довести його\~цілісність та\~справжність у\~порядку,\~визначеному законодавством;\~у визначених\~законодавством випадках\~може бути\~пред`явлений у\~візуальній формі\~відображення,\~в тому\~числі у\~паперовій копії. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Згідно зі ст. 14 Закону електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів,\~що визначають\~взаємовідносини суб`єктів\~електронного документообігу. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно з загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», у чинній на день укладення сторонами Договору редакції, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: електронний договір\~ домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 100 ЦПК України електронними доказами\~є інформація\~в електронній\~(цифровій)\~формі,\~що містить\~дані про\~обставини,\~що мають\~значення для\~справи,\~зокрема,\~електронні документи\~(в\~тому числі\~текстові документи,\~графічні зображення,\~плани,\~фотографії,\~відео-\~та звукозаписи\~тощо),\~веб-сайти\~(сторінки),\~текстові,\~мультимедійні та\~голосові повідомлення,\~метадані,\~бази даних\~та інші\~дані в\~електронній формі. Електронні\~докази подаються\~в оригіналі\~або в\~електронній копії,\~засвідченій електронним\~цифровим підписом,\~прирівняним до\~власноручного підпису\~відповідно до\~Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис».\~Законом може\~бути передбачено\~інший порядок\~засвідчення електронної\~копії електронного\~доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Частиною 13\~ст.\~11\~Закону України\~«Про\~електронну\~комерцію»,\~у\~чинній\~на день\~укладення\~сторонами\~Договору редакції,\~передбачено,\~що\~електронні\~документи (повідомлення),\~пов`язані\~з\~електронним правочином,\~можуть\~бути\~подані як\~докази\~сторонами\~та іншими\~особами,\~які\~беруть\~участь у\~судовому\~розгляді\~справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами, згідно із ст. 64 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~512\~ЦК\~України\~Кредитор у\~зобов`язанні\~може\~бути\~замінений іншою\~особою\~внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові і відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1, 2 ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1\~ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З положень частини 1, 2\~ст. 1056-1 ЦК України\~вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування»(далі також -Закон України № 1734-VIII), який набрав чинності 10 червня 2017 року. За статтею 11\~Закону\~України\~«Про захист\~прав\~споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIIIта\~підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (постанова Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21), Відповідно до частини 4 статті 263\~ЦПК\~України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо кредитного договору № 15678-02/2024 суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог в цій частині, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 15678-02/2024 від 10.02.2024 за період з 20.06.2024 по 31.10.2024, з якого вбачається, що сума заборгованості складає 64000,00 гривень, з яких 16000,00 гривень сума заборгованості, 48000,00 гривень сума боргу за відсотками; після 20.06.2024 (момент переходу право вимоги) позивачем додаткових нарахувань не проводилося. Відповідачем в ході розгляду справи не надано альтернативних розрахунків заборгованості за кредитними договорами, а тому суд погоджується з розрахунками заборгованості, наданих позивачем. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Щодо кредитного договору № 79744284 суд вважає за необхідне зазначити наступне. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215\~ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої\~статті 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі статтями 11,18\~Закону\~України\~«Про захист\~прав\~споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 47 Закону України\~«Про\~банки\~і банківську\~діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини п`ятої статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами\~ЦК України\~мають різний зміст. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Сторони строк договору визначили, погодили строк договору, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою\~статті 267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 2, 4 ст. 267 ЦК України). Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12 (н/п 4-10 цс 18). Судом встановлено, що договором позики № 79744284 від 13.02.2024 не передбачено пролонгацію його дії, до суду не надано жодних доказів щодо узгодження сторонами продовження строку дії договору, тобто строк надання позики складає 30 днів, як передбачено договором. Виходячи з викладеного суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в цій частині частково в цій частині, стягнувши суму заборгованості за тілом позики та нарахованих відсотків за період з 13.02.2024 по 13.03.2024 (30 календарних днів) з розрахунку за базовою процентною ставкою 0,63% день (12000,00 гривень *30 днів *0,63% = 2268,00 гривень) Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.\~ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. В той же час суд критично відноситься до обставин викладених відповідачем у відзиві на позов, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Враховуючи все вищезазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість: -за кредитним договором 15678-02/2024 від 10.02.2024 в сумі 64000,00 гривень, з яких: 16000,00 гривень: - заборгованість за основним боргом; 48000,00 гривень - заборгованість за відсотками; -за договором позики № 79744284 від 13.02.2024, в сумі 14268,00 гривень, з яких: 12000,00 гривень: заборгованість за основним боргом; 2268,00 гривень; заборгованість за відсотками, а всього за вказаними кредитними договорами 78268,00 (сімдесят вісім тисяч двісті шістдесят вісім) гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 2251,35 гривень (78268,00 х 3028,00 / 105268,00).

Outcome: partial