Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Представник Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону звернувся до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниця з позовом до\~ [PERSON] , Приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія Поділля", про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані наступним: звуженим виконкомом Ямпільської районної Ради депутатів трудящих 07.03.1954 прийнято рішення №4, яким підтверджено право користування Міністерства оборони СССР на земельні ділянки в районі с.Дзигівка Ямпільського району Вінницької області, а саме військового містечка № [NUMBER] ( навчального плацу) площею 323,84 га та військового містечка № [NUMBER] (каптаж і насосна станція) площею 1,923 га. Відповідно до Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» від 10.09.1991 №1540-XII, Указу Президента України «Про Збройні Сили України» від 12.12.1991 №4/91, Указу Президії Верховної Ради України «Про передачу підприємств, установ, організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України у власність держави» від 30.08.1991 №1452-ХII все майно, в тому числі і землі Міністерства оборони СРСР, перейшли відповідно до Міноборони в державну власність. На час винесення вказаного рішення діяв Земельний кодекс УРСР 1922 року, відповідно до якого відвід земель для оборонного відомства здійснювався за загальними правилами «землевпорядного провадження», і положеннями зазначеного Земельного Кодексу допускалося існування земель для спеціальних цілей або земель спеціального призначення, на яких розміщувались фортеці та інші військові споруди та які знаходились в управлінні відповідних відомств. Оскільки вказана земельна ділянка відводилась у користування у 1954 році, коли діяв Земельний кодекс УРСР 1922 року, який не передбачав встановлення державного акту на право постійного користування земельними ділянками, то саме по собі рішення Звуженого виконкому Ямпільської районної Ради депутатів трудящих від 07.03.1954 №4 було достатньою правовою підставою для користування земельною ділянкою. Відтак, дані земельні ділянки у с.Дзигівка Ямпільського району Вінницької області, на яких розміщувалися військові містечка № [NUMBER] та № [NUMBER] площею 323,84 га та 1,923 га відповідно, відносилися до земель оборони та належали державі з 1954 року. Рішенням Виконавчого комітету Ямпільської районної Ради народних депутатів Вінницької області УРСР від 18.10.1979 №328 Гайсинській КЕЧ району видано державні акти на право користування земельною ділянкою загальною площею 296,56 га для розміщення військової частини на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. У подальшому Гайсинська КЕЧ району передала до Васильківської КЕЧ району земельні ділянки загальною площею 295,61 га. Наразі, на обліку в Квартирно-експлуатаційному відділі м.Вінниця (КЕВ м.Вінниця) перебуває земельна ділянка площею 295,61 га (військове містечко № [NUMBER] ) у [ADDRESS] ), яка прийнята Вінницькою КЕЧ району (правонаступником якої натепер є КЕВ м.Вінниця) від Васильківської КЕЧ району. Відповідно до довідок про склад угідь з форми державної статистичної звітності з кількісного обліку земель N? 6-зем «Звіт про наявність земель та розподіл їх за власниками землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності», виданих начальником відділу Держгеокадастру в Ямпільському районі Вінницької області, встановлено, що станом на 01.01.2013, 04.09.2015 за Міністерством оборони України по КЕВ м.Вінниця на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області рахується земельна ділянка загальною площею 295 га. Дана земельна ділянка відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №803-р та розпорядження начальника ГКЕУ від 05.04.2019 №303/6/27/525 про забезпечення внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, що належать до земель оборони, КЕВ м.Вінниця листом від 16.06.2017 №2014 звернувся до Вінницької обласної державної адміністрації щодо отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки площею 295,61 га в постійне користування Міністерству оборони України для державної реєстрації речових прав на земельну ділянку військового містечка № [NUMBER] у [ADDRESS] на підставі рішення Звуженого виконкому Ямпільської районної Ради депутатів трудящих від 07.03.1954 №4. Розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації від 28.07.2017 №528 надано дозвіл КЕВ м.Вінниця на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування земельної ділянки орієнтовною площею лише 112,6 га за рахунок земель оборони, що перебувають в запасі, на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, без зазначення причини відносно решти земельної ділянки площею 183,01 га. Після повторного звернення КЕВ м.Вінниця листом від 21.09.2017 №3166 Вінницька обласна державна адміністрація повідомила про підтримання забезпечення земельними ділянками учасників антитерористичної операції на Сході країни та громадян інших пільгових категорій, що проживають у Ямпільському районі, за рахунок земельних ділянок орієнтовною площею 182,4 га на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району. Зокрема, наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 28.03.2018 №2-4027/15-18-СГ затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку, розташовану на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, площею 2,00 га з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045 для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного вище наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області державним реєстратором Центру адміністративних послуг виконавчого комітету Ямпільської міської ради Костаревичем А.В. 02.04.2018 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] . У подальшому [PERSON] передав спірну земельну ділянку у платне користування строком на 7 років Приватному акціонерному товариству «Продовольча компанія "Поділля, на підставі договору оренди землі б/н від 12.04.2018, про що державним реєстратором Ямпільської районної державної адміністрації Ковальовою О.А. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено відповідний запис . Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 21.03.2024 №CE-19/102-24/2860-3T встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045, розташована на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (Ямпільської міської територіальної громади Могилів-Подільського району Вінницької області) знаходиться в межах земельної ділянки Міністерства оборони України за межами населеного пункту згідно «Плану землекористування в/ч [NUMBER] Міноборони України на території Ямпільського району Вінницької обл.» та викопіювання « [INFO] , с.Дзигівка, Ямпільський р-н, Вінницька обл., КЕВ м.Вінниця». Земельна ділянка військового містечка № [NUMBER] була надана для розміщення і постійної діяльності Збройних Сил рішенням Ямпільської районної ради депутатів трудящихся від 07.03.1954 року N?4 Тобто, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045 знаходиться в межах земель площею 295,7 га, наданих в користування військовій частині [NUMBER] (на теперішній час КЕВ [ADDRESS] , військове містечко № [NUMBER] ). Отже, зазначена земельна ділянка надана [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель оборони, що суперечить вимогам ст.77, 84, 143 ЗК України (без отримання від власника земель оборони - Кабінету Міністрів України та законного користувача - Міністерства оборони України, згоди на припинення права постійного користування земельною ділянкою військового містечка № [NUMBER] у [ADDRESS] . Надання [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045 у приватну власність є протиправним, оскільки відбулося з порушенням вимог ЗК України та Закону України «Про використання земель оборони». Згідно з договором оренди землі від 12.04.2018 [PERSON] передав ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» спірну земельну ділянку у платне користування на 7 років. Таким чином, на час пред`явлення цього позову, хоча право власності на земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] , однак вказана земельна ділянка перебуває у користуванні ПрАТ «Продовольча компанія "Поділля,». У зв`язку із наведеним, сторона позивача вважає, що витребування спірної земельної ділянки у [PERSON] та ПрАТ «Продовольча компанія "Поділля» без оскарження договору оренди землі, відповідає правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, відповідно до яких майно підлягає витребуванню у останнього набувача без необхідності визнання недійсними останніх правочинів щодо такого майна. При цьому витребування спірної земельної ділянки також у орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля» на користь держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниця земельну ділянку з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045, що розташована на території Ямпільської міської територіальної громади Могилів-Подільського району Вінницької області. Стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. Представник позивача Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону прокурор Конончук В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити. Представник Міністерства оборони України Москаленко А.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити. Представник Квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниці Єзерська О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задоволити. Надала суду письмові пояснення наступного змісту: на обліку квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниця перебуває земельна ділянка військового містечка № [NUMBER] , загальною площею 295,61 га, що розташована у Ямпільському районі (на тепер Могилів-Подільський район). Так, установлено що 07 березня 1954 року Звуженим виконкомом Ямпільської районної Ради депутатів трудящих було прийнято рішення №4 яким підтверджено право користування Міністерства оборони СССР на земельні ділянки в районі с.Дзигівка, а саме військового містечка № [NUMBER] і навчального плацу площею 323,84 га та військового містечка № [NUMBER] (каптаж і насосна станція) площею 1,923 га. На час\~винесення вказаного\~рішення діяв\~Земельний кодекс\~УРСР 1922\~року відповідно до якого відвід земель для оборонного відомства здійснювався за загальними правилами «землевпорядного провадження», і відповідно до його п.157-158 розділу 1 частини 3, допускалось існування земель для спеціальних цілей або земель спеціального призначення, на яких розміщувались фортеці та інші військові споруди та які заходились в управлінні відповідних відомств. Відтак, дана земельна ділянка, на якій розміщувалось, зокрема, військове містечко № [NUMBER] (на сьогоднішній день), у м.Вінниця, відноситься до земель оборони та належала державі. І оскільки ця земельна ділянка відводилась у користування у 1954 році, коли діяв Земельний кодекс УРСР 1922 року, який не передбачав встановлення державного акта на право постійного користування земельними ділянками, то саме по собі рішення виконавчого комітету Вінницької обласної ради депутатів трудящих №4 від 07 березня 1954 року було достатньою правовою підставою визначення її статусу та користування земельною ділянкою. На даний час, вищезазначена земельна ділянка перебуває на обліку в квартирно-експлуатаційному відділі м.Вінниця Міністерства оборони України, яка прийнята Вінницькою КЕЧ району від Васильківської КЕЧ району згідно акту приймання-передачі від 25 листопада 2005 (військове містечко № [NUMBER] ). Відповідно до\~Закону України\~«Про підприємства,\~установи та\~організації союзного\~підпорядкування,\~розташовані на\~території України»\~від 10.09.1991\~№ 1540-XII,\~Указу Президента\~України «Про\~Збройні Сили\~України» від\~12.12.1991\~№ 4/91,\~Указу Президії\~Верховної Ради\~України «Про\~передачу підприємств,\~установ,\~організацій союзного\~підпорядкування,\~розташованих на\~території України\~у власність\~держави» від\~30.08.1991\~№ 1452-XII\~все майно,\~в тому\~числі і\~землі Міністерства\~оборони СРСР,\~перейшли відповідно\~до Міноборони\~в державну\~власність. У 2017 році, без погодження із постійним землекористувачем (Міністерством оборони України та КЕВ м. Вінниця) 24 листопада 2017 року відділом в Ямпільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 2 га на праві власності за [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, кадастровий номер земельної ділянки: 0525682200:04:001:0045. У подальшому в порушення вимог законодавства України, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області виданого 28 березня 2018 року №2-4027/15-18-СГ між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «Поділля» було укладено договір оренди землі від 12 квітня 2018 року. Умовами договору оренди б/н від 12 квітня 2018 року передбачено що орендна плата вноситься орендарем у розмірі не менше, ніж 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у грошовій або натуральній формі. Договір оренди укладено строком на 7 років з правом пролонгації та правом передачі в піднайм (суборенду). Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 21 березня 2024 року № СЕ-19/102-24/2860-ЗТ встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номерам 0525682200:04:001:0045 що розташована на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (теперішньої Ямпільської міської територіальної громади Могилів-Подільського району Вінницької області) знаходиться в межах земельної ділянки Міністерства оборони України за межами населеного пункту, згідно «Плану землекористування в/ч [NUMBER] Міноборони України на території Ямпільського району Вінницької обл.» та викопіювання « [INFO] , с. Дзигівка, Ямпільський р-н, Вінницька обл., КЕВ м. Вінниця». Тобто, встановлено, що земельна ділянка [PERSON] з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045 знаходиться в межах земель площею 295,7 га наданих в користування військовій частині [NUMBER] (на теперішній час КЕВ [ADDRESS] , військове містечко № [NUMBER] ). Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області та його структурний підрозділ перевищив свої повноваження, оскільки розпорядження землями оборони відноситься до повноважень Вінницької обласної державної адміністрації. Оскільки землі оборони перебувають лише у користуванні МОУ, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, відповідно до статті 142 ЗК виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони (№902/538/14). Кабінет Міністрів України є єдиним уповноваженим органом державної влади щодо прийняття рішень з питання передачі військового нерухомого майна, до якого відносяться і земельні ділянки (землі оборони), та зокрема, щодо прийняття рішення з питання передачі спірної земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] (його частини). Проте Кабінетом Міністрів України такого рішення не приймалося. Підсумовуючи, квартирно-експлуатаційний відділ м.Вінниці є законним землекористувачем. Земельна ділянка, що була відведена, не вибувала з категорії земель оборони, її призначення не було змінено у встановленому законом порядку, та станом на даний час вона перебуває на обліку квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниці. Отже, земельна ділянка, перебуває у власності держави уповноваженим органом управління якої є Міністерство оборони України, в особі квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниці, як землекористувача. Враховуючи вищевикладене, просить задовільнити позов виконуючого обов`язки керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Його представник адвокат Люлик Р.І. діючи на підставі ордеру серії АВ №1182891 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача. Щодо вирішення позову покладаються на розсуд суду. Представник відповідача ПрАТ "ПК Поділля" адвокат Хитрук І.С. діючи на підставі ордеру серії АВ №1185052 в судове засідання не з`явився, надав суду письмові пояснення наступного змісту: 12 квітня 2018 року між [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля» було укладено договір строком на 7 років. Об`єктом оренди за даним договором була земельна ділянка з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045. Орендні відносини між [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля» припинилися 11 квітня 2025 року. Договір оренди землі від 12 квітня 2018 року не поновлювався. Оскільки з 12 квітня 2025 року ПрАТ «ПК «Поділля» не є володільцем та користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045, тому в частині задоволення позовних вимог пред`явлених до ПрАТ «ПК «Поділля», просить суд відмовити. Процесуальні дії у справі: прийняття справи до свого провадження, відкриття загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання, призначено проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції, відкладення підготовчого судового засідання, призначено проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції, закриття підготовчого\~провадження та\~призначення справи\~до судового\~розгляду, призначено\~проведення судового\~засідання в\~режимі відеоконференції,\~ про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Заяви та клопотання: заява представника Міністерства оборони про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотання представника відповідача ПрАТ «ПК «Поділля» про відкладення підготовчого судового засідання, клопотання прокурора про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, заява відповідача про відкладення розгляду справи, клопотання прокурора про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції, заява відповідача про розгляд справи у його відсутність та відсутність представника, клопотання представника КЕВ м.Вінниця про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заява відповідача про розгляд справи у його відсутність та відсутність представника. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. З досліджених судом письмових доказів встановлено: 07 березня 1954 року Звуженим виконкомом Ямпільської районної Ради депутатів трудящих було прийнято рішення №4, яким підтверджено право користування Міністерства оборони СССР на земельні ділянки в районі с.Дзигівка Ямпільського району Вінницької області, а саме військового містечка № [NUMBER] (навчального плацу) площею 323,84 га та військового містечка № [NUMBER] (каптаж і насосна станція) площею 1,923 га (а.с.47-48). З копії рішенням Виконавчого комітету Ямпільської районної Ради народних депутатів Вінницької області УРСР від 18.10.1979 №328 встановлено, що Гайсинській КЕЧ району видано державні акти на право користування земельною ділянкою загальною площею 296,56 га для розміщення військової частини на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (а.с.100-101). З копії Індивідуальної карточки обліку земельної ділянки встановлено, що в 1979 році Гайсинська КЕЧ району передала до Васильківської КЕЧ району земельні ділянки загальною площею 295,61 га, військове містечко № [NUMBER] [ADDRESS] (а.с.25-27). З копії акту приймання-передачі від 25.11.2005 року встановлено, що Вінницькій КЕЧ району (правонаступником якої натепер є КЕВ м.Вінниця) від Васильківської КЕЧ району було передано земельну ділянку площею 295,61 га (військове містечко № [NUMBER] [ADDRESS] (а.с.28-32). З копії довідок про склад угідь з форми державної статистичної звітності з кількісного обліку земель № 6-зем «Звіт про наявність земель та розподіл їх за власниками землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності», виданих начальником відділу Держгеокадастру в Ямпільському районі Вінницької області встановлено, що станом на 01.01.2013, 04.09.2015 за Міністерством оборони України по КЕВ м. Вінниця на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області рахується земельна ділянка загальною площею 295 га. Дана земельна ділянка відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (а.с.102-103). З копії листа від 16.06.2017 №2014 встановлено, що КЕВ м.Вінниця на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №803-р та розпорядження начальника ГКЕУ від 05.04.2019 №303/6/27/525 про забезпечення внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, що належать до земель оборони, звернувся до Вінницької обласної державної адміністрації щодо отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки площею 295,61 га в постійне користування Міністерству оборони України для державної реєстрації речових прав на земельну ділянку військового містечка № [NUMBER] у [ADDRESS] на підставі рішення Звуженого виконкому Ямпільської районної Ради депутатів трудящих від 07.03.1954 №4 (а.с.96). З копії Розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації від 28 липня 2017 року №528 встановлено, що було надано дозвіл КЕВ м.Вінниця на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування земельної ділянки орієнтовною площею лише 112,6 га за рахунок земель оборони, що перебувають в запасі, на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, без зазначення причини відносно решти земельної ділянки площею 183,01 га (а.с.97). Після повторного звернення КЕВ м.Вінниця листом від 21.09.2017 №3166 Вінницька обласна державна адміністрація повідомила про підтримання забезпечення земельними ділянками учасників антитерористичної операції на Сході країни та громадян інших пільгових категорій, що проживають у Ямпільському районі, за рахунок земельних ділянок орієнтовною площею 182,4 га на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району (а.с.98-99). З копії наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 28.03.2018 №2-4027/15-18-СГ встановлено, що було затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку, розташовану на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, площею 2,00 га з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045 для ведення особистого селянського господарства (а.с.60). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №386776064 встановлено, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 28.03.2018 №2-4027/15-18-СГдержавним реєстратором Центру адміністративних послуг виконавчого комітету Ямпільської міської ради Костаревичем А.В. 02 квітня 2018 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045 за [PERSON] (а.с.58-59). З копії договору оренди землі від 12 квітня 2018 року, з копії поземельної книги від 24.11.2017 року та з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №386776064 встановлено, що 12 квітня 2018 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «Поділля» було укладено договір оренди землі. Об`єктом оренди була земельна ділянка площею 2,00 га з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045. Умовами договору оренди б/н від 12 квітня 2018 року передбачено що орендна плата вноситься орендарем у розмірі не менше, ніж 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у грошовій або натуральній формі. Договір оренди укладено строком на 7 років з правом пролонгації та правом передачі в піднайм (суборенду) (а.с.58-59, 61-84). З копії висновку судової земельно-технічної експертизи від 21 березня 2024 року №СЕ-19/102-24/2860-ЗТ та з копії постанови про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування від 01 грудня 2024 року встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номерам 0525682200:04:001:0045 що розташована на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (теперішньої Ямпільської міської територіальної громади Могилів-Подільського району Вінницької області) знаходиться в межах земельної ділянки Міністерства оборони України за межами населеного пункту, згідно «Плану землекористування в/ч [NUMBER] Міноборони України на території Ямпільського району Вінницької обл.» та викопіювання « [INFO] , с.Дзигівка, Ямпільський р-н, Вінницька обл., КЕВ м.Вінниця». Тобто, встановлено, що земельна ділянка [PERSON] з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045 знаходиться в межах земель площею 295,7 га наданих в користування військовій частині [NUMBER] (на теперішній час КЕВ [ADDRESS] , військове містечко № [NUMBER] ) (а.с.33-57, 92). З копії листа від 12 липня 2024 року за вих№7/2184 встановлено, що Вінницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону зверталась до КЕВ м.Вінниця щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в судах у сфері земельного законодавства України. Зазначено, що всупереч вимогам земельного законодавства України за рахунок військового містечка № [NUMBER] земельна ділянка орієнтовною площею 182.4 га незаконно передана на праві приватної власності громадянам України, зокрема земельна ділянка з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045 (а.с.85). З копії листа від 12 липня 2024 року за вих№7/2185 встановлено, що Вінницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону зверталась до Міністерства оборони України щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в судах у сфері земельного законодавства України. Зазначено, що всупереч вимогам земельного законодавства України за рахунок військового містечка № [NUMBER] земельна ділянка орієнтовною площею 182.4 га незаконно передана на праві приватної власності громадянам України, зокрема земельна ділянка з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045 (а.с.86). З інформації наданої Міністерства оборони України у відповідь на лист прокуратури встановлено, що структурними підрозділами Міністерства оборони України та Збройних Сил України не надано до Головного управління пропозицій щодо проведення Міністерством оборони України відповідної позовної роботи (а.с.87-88). З копії листів від 02 грудня 2024 року за вих.№7/4304 та вих.№7/4305 встановлено, що Вінницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону зверталась до Міністерства оборони України та до КЕВ м.Вінниця щодо подачі даного позову до суду Вінницькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону (а.с.89-90). Встановивши фактичні обставини справи й надавши правову оцінку поданим сторонами доказам, суд дійшов висновку, що земельна ділянки, площею 2,00 га з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045, яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] , на момент передачі у приватну власність останньому перебувала у користуванні Міністерства оборони України, КЕВ м.Вінниця, яке не приймало рішень про відмову від користування земельною ділянкою. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1\~ст.2 ЦПК України). Згідно з положеннями ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Таким чином, у сфері земельних відносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституція України). Засади правового порядку у сфері земельних відносин в Україні визначаються ЗК України. Так, за правилами ст.ст.4,5 ЗК України, завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу та основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад і держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на низку категорій, серед яких окремо зазначені землі оборони. Землі оборони становлять окрему категорію земель та згідно зі ст.ст. 65,77 ЗК України, ст.1 Закону України «Про використання земель оборони» та ст.14 Закону України «Про Збройні Сили України» визнаються земельними ділянками, наданими для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України. За ч.ч.1-4 ст.77 ЗК України, землями оборони визнаються землі, надані розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Згідно з ч.4 ст.84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, крім інших, належать землі оборони. Частиною 1 ст.2 Закону України «Про використання земель оборони» передбачено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України. Відповідно до ч.1 ст.117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Ураховуючи наведене, до компетенції Держгеокадастру не належали повноваження щодо розпорядження земельними ділянками оборони. Приписи ч.2 ст.77 Земельного кодексу України передбачають, що землі оборони перебувають виключно у державній власності. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексі та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України (ст.6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України). Тобто, виключно за поданням Міністерства оборони України, Кабінет Міністрів України має право припиняти користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони. Таким чином, істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, які закріпленні за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі таких ділянок у власність або у користування іншим особам є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони України. Відповідно до Закону України «Про оборону України» та Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном. Військове майно згідно із ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами, організаціями Збройних Сил України. Рішення про відчуження військового майна, цілісних майнових комплексів, за правилами ст. 6 даного Закону, приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядком відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 за N?1919, визначено, що рішення про відчуження військового майна приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням, за пропозицією Міністерства оборони України, погодженого з Міністерством економіки України, переліку такого майна за відповідною формою. До вказаних висновків прийшов Верховний Суд за результатами розгляду справ №924/1025/14, № 902/538/14. Судом встановлено, що 07 березня 1954 року Звуженим виконкомом Ямпільської районної Ради депутатів трудящих було прийнято рішення №4 яким підтверджено право користування Міністерства оборони СССР на земельні ділянки в районі [ADDRESS] , а саме військового містечка № [NUMBER] і навчального плацу площею 323,84 га та військового містечка № [NUMBER] (каптаж і насосна станція) площею 1,923 га. На час винесення вказаного рішення діяв Земельний кодекс УРСР 1922 року, відповідно до якого відвід земель для оборонного відомства здійснювався за загальними правилами «землевпорядного провадження», і відповідно до його п. 157- 158 розділу 1 частини 3 вказано, що: п.157. До складу державного земельного майна входять усі ті землі, що залишаються в єдиному державному земельному фонді після надання з нього земель у безпосереднє користування трудових землекористувачів та їх об`єднань, а також міст та селищ міського типу. п.158. До складу державного земельного майна не входять землі, що знаходяться під лісами, гірськими розробками, залізницями, фортецями та подібними до них військовими спорудами та ін. Всі ці землі знаходяться в управлінні відповідних відомств на підставі особливих правил. Після необхідності в зазначених землях для спеціальних цілей, вони надходять до складу державного земельного майна. Примітка. Відведення земель спеціального призначення та зарахування їх до складу державного земельного майна здійснюється за загальними правилами землевпорядного провадження. Тобто, допускалось існування земель для спеціальних цілей або земель спеціального призначення, на яких розміщувались фортеці та інші військові споруди та які заходились в управлінні відповідних відомств. Відтак, спірна земельна ділянка, на якій розміщувалось, зокрема, військове містечко № [NUMBER] , відноситься до земель оборони та належала державі. І оскільки ця земельна ділянка відводилась у користування у 1954 році, коли діяв Земельний кодекс УРСР 1922 року, який не передбачав встановлення державного акта на право постійного користування земельними ділянками, то саме по собі рішення виконавчого комітету Вінницької обласної ради депутатів трудящих №4 від 07 березня 1954 року було достатньою правовою підставою визначення її статусу та користування земельною ділянкою. Відповідно до практики Верховного Суду, законодавство чинне на період надання у користування земельної ділянки (1955 рік) не визначало момент, з якого особа набувала прав землекористування. Виходячи з цього право користування земельною ділянкою виникало на підставі рішень органів державної влади та місцевого самоврядування (Постанова від 12.12.2018 у справі № 372/5635/13-ц). При цьому, право постійного користування, набуте у встановленому законодавством порядку відповідно до норм, що діяли на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення цього\~права в\~інший правовий\~титул (аналогічні\~висновки викладено\~в постановах Верховного\~Суду від\~31.01.2019\~у справі\~№914/839/18,\~від 10.10.2018\~у справі № 907/916/17, від. 12.01.2021 N? 908/1947/19). Водночас, відсутність належного переоформлення прав на спірну земельну ділянку не спростовує її належність до земель оборони. Вказана позиція підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного суду від 12.12.2018 у справі №372/5635/13-ц, у якій зазначено що, оскільки законодавство, чинне на час надання у користування земельної ділянки (1950-х роках) не визначало момент, з якого особа набувала прав землекористувача, то право користування земельною ділянкою виникло на підставі рішень виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих. Прийнятими у подальшому Земельними кодексами (1970 року, 1990 року) встановлено, що право власності та право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі документа (державного акту) що посвідчує відповідне право. З урахуванням принципу дії законів в часі, вказані нормативно-правові акти поширювали свою дію на відносини, що виникли після набрання ними чинності. Як ЗК УРСР 1970 року, так і ЗК УРСР 1990 року серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачали не оформлення або переоформлення раніше наданих прав. З матеріалів справи, яка переглядається, убачається що особа набула право користування земельною ділянкою на підставі рішень, прийнятих у 1957-1959 роках, які не скасовані, земельна ділянка у встановленому законом порядку з користування особи не вилучалась, права користування нею у встановленому законом порядку особа не позбавлена. Отже, право користування земельною ділянкою зберігається до його належного переоформлення. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 дійшла висновку про те, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку (пункт 91). На даний час, спірна земельна ділянка перебуває на обліку в квартирно-експлуатаційному відділі м.Вінниця Міністерства оборони України (далі КЕВ м.Вінниця), яка прийнята Вінницькою КЕЧ району від Васильківської КЕЧ району згідно акту приймання-передачі від 25 листопада 2005 (військове містечко №115). Відповідно до Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» від 10.09.1991 № 1540-XII, Указу Президента України «Про Збройні Сили України» від 12.12.1991 № 4/91, Указу Президії Верховної Ради України «Про передачу підприємств, установ, організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України у власність держави» від 30.08.1991 № 1452-XII все майно, в тому числі і землі Міністерства оборони СРСР, перейшли відповідно до Міноборони в державну власність. КЕВ м.Вінниця, в користуванні якого знаходиться спірна земельна ділянка, а також Міністерство оборони України, як орган управлінням майном, згоди на припинення права постійного користування нею та надання у приватну власність земельної ділянки 2,0 га, яка розташована на території Ямпільської міської територіальної громади Могилів-Подільського району Вінницької області ніколи не приймало та не надавало, а тому Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не є органом, уповноваженим розпоряджатися землями оборони. Таким чином, прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області наказу від 28.03.2018 №2-4027/15-18-СГ щодо передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045 призвело до порушення ст.ст. 77, 117, 122 ЗК України. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Главою 29 ЦК України визначено такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). ЦК України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України) та від добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, як фактично, тобто повернення його у фактичне володіння, так і у власність цієї особи. При цьому у випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні або поновленні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Відповідні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, у постанові Верховного Суду від 21.09.2020 у справі N? 201/12925/17. Надання [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045 у приватну власність є протиправним, оскільки відбулося з порушенням вимог ЗК України та Закону України «Про використання земель оборони». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц наведено правовий висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У зв`язку із наведеним, витребування спірної земельної ділянки у [PERSON] відповідає вищевикладеним правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, відповідно до яких майно підлягає витребуванню у останнього набувача без необхідності визнання недійсними наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Щодо заявленої позивачем вимоги про витребування спірної земельної ділянки також у орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, суд зазначає наступне: Згідно з договором оренди землі від 12.04.2018 [PERSON] передавав ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» спірну земельну ділянку у платне користування строком на 7 років. Строк дії оренди закінчився 11 квітня 2025 року та договір оренди не поновлювався. У зв`язку із чим, суд вважає, що підстави для витребування спірної земельної ділянки в ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» відпали, оскільки станом на час розгляду справи по суті, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0525682200:04:001:0045 не перебуває в оренді ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля». Підсумовуючи викладене у сукупності суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Згідно зі ст.1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Відповідно ст.4 Положення на Міністерство оборони України, зокрема, покладено забезпечення життєдіяльності Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння і військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил У межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснення контролю за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України; утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи і організації, які належать до сфери управління Міністерства оборони України, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, здійснює в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міністерства оборони України; реєструє військові частини як суб`єкти господарської діяльності; веде облік об`єктів державної власності, які належать до сфери управління Міністерства оборони України. Відповідно до п.п.1.5, 1.6. Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України та Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.12.2016 №744, ведення претензійної роботи в Міністерства оборони України та Збройних Силах України покладається на визначені відповідальні підрозділи (посадові особи) структурних підрозділів Міністерства оборони України, Генерального штабу, військових частин (установ, організацій), підприємств. Ведення позовної роботи та самопредставництво, представництво інтересів Міністерства оборони України та Збройних Сил в судах покладається на юридичну службу апарату Міністерства оборони України, територіальні юридичні підрозділи (управління, відділи), юридичну службу Генерального штабу, юридичну службу органів військового управління, юридичні служби (помічників командира (начальника, керівника) з правової роботи, Юрисконсультів військових частин (установ, організацій), підприємств (далі - Юридична служба) за безпосередньої участі фінансової (фінансово-економічної) служби та відповідальних підрозділів структурних підрозділів Міністерства оборони України, Генерального штабу, військових частин (установ, організацій), підприємств. Відповідно до ст.99 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) у мирний і воєнний час відповідає за організацію і стан правової роботи в бригаді. Помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) підпорядковується командирові бригади. З питань організації правової роботи помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) керується вказівками юридичної служби вищого рівня. Відповідно до ст.100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) зобов`язаний організовувати претензійну роботу, готувати позови та скарги до суду. Відповідно до ст.3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців проходження визначаються законами України, положеннями про військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Згідно із п.2 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2008 року №1040, відповідно до Положення про Департамент юридичного забезпечення Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 11.06.2020 №190 у Міністерстві оборони України функціонує юридична служба як самостійний структурний підрозділ - Департамент юридичного забезпечення Міністерства оборони України. Згідно з п.5 Загального положення про юридичну службу і Схеми спрямування та координації діяльності структурних підрозділів Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 22.09.2020 №346 Департамент підпорядковується безпосередньо Міністру оборони України, який спрямовує та контролює його діяльність. Департамент є юридичною службою апарату Міністерства оборони України, що виконує завдання із представництва інтересів Міністерства оборони України в судах та інших юрисдикційних органах. Основними завданнями Департаменту є: здійснення правової роботи в апараті Міністерства оборони України, а також організація правової роботи в територіальних юридичних підрозділах, Військово-юридичному інституті, частинах та організаціях безпосереднього підпорядкування Міноборони, Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та на державних підприємствах, установах, організаціях, що належать до сфери управління Міноборони; Поряд з тим, начальник КЕВ м. Вінниця, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, несе повну відповідальність за діяльність підпорядкованого КЕВ м.Вінниця, за стан і ефективне використання закріпленого за ним державного майна, за витрачання грошових коштів, а також за здійснення належного контролю за утриманням та збереженням земельних ділянок земель оборони, які закріплені за нею. Для захисту порушеного права начальник КЕВ м.Вінниця уповноважений виступати стороною в господарському суді, оскільки згідно вимог ст.ст.58, 59 Статуту внутрішньої служби ЗС України, командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність ввіреної йому установи та зобов`язаний вживати заходів до відшкодування заподіяних збитків у відповідності із законом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України», КЕВ м.Вінниця являється органом влади на місцях в системі Збройних Сил України, на який покладено відомчий контроль щодо використання за цільовим призначенням земель, наданих в користування Збройних Сил України, а також їх облік. Враховуючи, викладене, органами, уповноваженими здійснювати захист інтересів держави у вказаних правовідносинах, є Міністерство оборони України та КЕВ м.Вінниця. Відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України, у випадках, передбачених законом, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді. Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст.2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 N? 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та цілісності, інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 07.12.2018 у справі №924/1256/17). Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява №61517/00, п. 27). Водночас Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, п.35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку: «сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». Відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України№3-рп/99 від 08.04.1999 прокурори вправі звертатись до суду з позовами в інтересах держави в особі органів державної влади. Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. «Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка, проте, є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. З інформації наданої Міністерством оборони України та КЕВ м.Вінниця не вбачалося, що орган управління вживав або має намір вжити заходи щодо захисту інтересів держави шляхом звернення до суду із позовом. Згідно із\~правовою позицією\~Великої Палати\~Верховного Суду,\~викладеною в\~постанові від\~26.05.2020\~у справі\~№912/2385/18\~«...\~невжиття компетентним\~органом жодних\~заходів протягом\~розумного строку\~після того,\~як цьому\~органу стало\~відомо або\~повинно було\~стати відомо\~про можливе\~порушення інтересів\~держави,\~має кваліфікуватися\~як бездіяльність\~відповідного органу.\~Розумність строку\~визначається судом\~з урахуванням\~того,\~чи потребували\~інтереси держави\~невідкладного захисту\~(зокрема,\~через закінчення\~перебігу позовної\~давності чи\~можливість подальшого\~відчуження майна,\~яке незаконно\~вибуло із\~власності держави),\~а також\~таких чинників,\~як:\~значимість порушення\~інтересів держави,\~можливість настання\~невідворотних негативних\~наслідків через\~бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Отже, бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк...». Фактичні обставини спірних правовідносин очевидно свідчать про бездіяльність Міністерства оброни України, КЕВ м.Вінниця протягом тривалого часу. Такі обставини беззаперечно вказують на наявність виключних підстав, передбачених положеннями ст.23 Закону України «Про прокуратуру», для звернення з цією позовною заявою Вінницькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції №1495 від 24 грудня 2024 року встановлено, що Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судовий збір слід покласти на відповідача [PERSON] пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved