Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі за текстом - третя особа), про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач з [PERSON] (надалі за текстом - дитина) не спілкується, з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не приймає з класним керівником на зв`язок не виходить, на батьківських зборах не з`являється, з огляду на, що просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини. Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що відповідач продовжує цікавитися життям сина - регулярно спілкується з ним по телефону, за необхідності - дає батьківські поради та намагається надавати посильну у його ситуації підтримку і допомогу. Третя особа вважає за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав стосовно дитини. Ухвалою Суду від 30.05.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. 25.11.2024 до суду від відповідача надійшов відзив. 24.12.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. 19.03.2025 до суду від третьої особи надійшли пояснення та висновок. 16.01.2025 судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 18.04.2025 прибули сторони та представник відповідача. Позивач підтримала позовні вимоги, відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд встановив наступне. Суд установив, що 19.10.2012 сторони зареєстрували шлюб та під час шлюбних відносин у сторін народилась дитина, що встановлено Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.12.2021 року у справі №758/12691/21 (суддя Скрипник О.Г.). Оскільки шлюбні відносини фактично припинились через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги позивач звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.12.2021 року у справі №758/12691/21 (суддя Скрипник О.Г.) шлюб укладений між сторонами було розірвано. До позову додано Характеристику учня 4-Б класу Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №6 м. Києва [PERSON] , згідно якої: «Мати, позивач, бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позаурочних заходів, постійно цікавиться успіхами дитини, регулярно відвідує батьківські збори, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує раціональне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі інтернет та інформаційну гігієну, забезпечує дитину всім необхідним для розвитку та навчання. Відповідач, зі слів мами, із дитиною не спілкується, у вихованні дитини участі не приймає. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся. За змістом характеристики [PERSON] учасника гуртка з основ психології Ліцею №6 м. Києва Подільського району: «Мати, позивач, бере активну участь у житті гуртка, допомагає в організації заходів. Постійно цікавиться психологічним станом дитини, успіхами та досягненнями, складнощами у навчальному процесі. Надає необхідну підтримку, вчить вибудовувати особисті кордони. Відповідач, зі слів мами, із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не приймає. З керівником гуртка на зв`язок не виходив.». 01.08.2023 року позивача вийшла заміж за [PERSON] . Даний шлюб було зареєстровано Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції' (м. Київ), актовий запис № 1206. Після одруження позивач взяла прізвище свого чоловіка, [PERSON] . Відповідно до Акту №87 від 22.05.2024 складеного керівником органу самоорганізації населення «Рада житлового масиву Виноградар» відповідач за адресою проживання позивача та дитини зареєстрований, але фактично не проживає. Обставини проживання дитини з матір`ю також встановлені у Рішенні Подільського районного суду м. Києва від 29.04.2025 року у справі № 758/3952/24 (суддя Петров Д.В.). Так, у квітні 2024 року позивач звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що спільна з відповідачем дитина проживає з позивачем та членами її родини. Відповідач ніяким чином турботу про свого малолітнього сина не проявляє, його життям не цікавиться, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 29.04.2025 року у справі № 758/3952/24 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставина проживання дитини разом з матір`ю та членами її родини окремо від батька є встановленими та не потребують повторного доказування. [PERSON] є інвалідом II групи, що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого. В матеріалах справи наявний Висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.03.2025 про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, в якому зазначено, зокрема, наступне. Відповідач надав до Служби пояснення від 07.01.2025 та копії підтверджуючих документів, що у 2021 році переніс інсульт; йому встановлено другу групу інвалідності з 01.02.2024 по 01.04.2026 за загальним захворюванням; з пенсії по інвалідності щомісяця перераховує аліменти на утримання сина. Заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Вважає, що підстави позбавлення його батьківських прав відсутні. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Комісія) 15.01.2025 були запрошені та присутні позивач та відповідач. Після заслуховування думки батьків комісією 15.01.2020 було одноголосно прийнято рішення, з огляду на фізичний та психологічний стан відповідача, в зв`язку з перенесеним інсультом та встановлення інвалідності надати відповідачу психологічну допомогу у вигляді консультацій, з метою вирішення батьком подальшого налагодження спілкування з сином. 10.02.2025 отримано проміжну відповідь Подільського районного в м. Києві Центру соціальних служб (далі - Центр), що 22.01.2025 у телефонній розмові відповідач повідомив, що має проблеми із здоров`ям та займається їх вирішенням. На пропозицію фахівців Центру про проведення психологічних консультацій повідомив, що в нього немає потреби в отриманні даних послуг. Психологом Центру 25.02.2025 було проведено через відеозв`язок індивідуальну консультацію з позивачем та дитиною. Зі слів дитини з батьком вони не спілкуються майже 2 роки, контакт між ними зникав поступово, поки зовсім не припинився. Зі слів дитини ініціатором спілкування був майже завжди він, і коли телефонував батьку той часто казав, що дуже зайнятий. На останній день народження тато не зателефонував і не привітав [PERSON] , на що дитини дуже образилася, тому, наразі, не має бажання спілкуватися з батьком. Позивач повідомила, що не була проти зустрічей сина з батьком, усвідомлюючи важливість участі батька у вихованні сина. Від запропонованої консультації психолога з дитиною відмовилася, у зв`язку з тим, що з дитиною працює шкільний психолог. На засіданні Комісії 12.03.2025 були запрошені та присутні позивач та відповідач. Позивач надала пояснення, що батько дитини не бере участі у вихованні сина, який, з огляду на свій вік потребує чоловічої підтримки та уваги з боку батька, не цікавиться його навчанням та досягненнями, станом здоров`я, хоча мешкає поряд з дитиною. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини. Відповідач підтримав свою викладену 07.01.2025 письмово позицію щодо відсутності підстав позбавлення його батьківських прав та пояснив, що на сьогоднішній день не спілкується з дитиною, бо його стан здоров`я останнім часом погіршується і він періодично перебуває на стаціонарному лікуванні. Враховуючи вказані обставини третя особа вирішила вважати за недоцільне позбавлення батьківських прав відповідача а відносно дитини. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не приймає участі у її житії, розвитку та навчанні. Так, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні дитини та забезпеченні її усім необхідним, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавитися та не спілкується із дитиною, участі у його житії свідомо не приймає, кошти на утримання дитини не сплачує, хоча позивач, як мати, ніколи не перешкоджала взаємним стосункам відповідача та дитини. Позивач фактично самостійно утримує сина та виховує його без участі в цьому процесі відповідача. Відповідач ніяким чином турботу про свою дитину не проявляє, життям не цікавиться, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відтак, за висновком позивача на даний час склалися обставини які свідчачи про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що позивач почала чинити відповідачу перешкоди у таких зустрічах з дитиною та не дає їм бачитися. При цьому, всупереч протидії позивача відповідач продовжує цікавитися життям дитини - регулярно спілкується з ним по телефону, за необхідності - дає батьківські поради та намагається надавати посильну у його ситуації підтримку і допомогу. Також, відповідач вказує, що перераховував добровільно кошти на утримання сина та продовжує перераховувати у вигляді аліментів присуджених рішенням суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 2 і 3 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст.180 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Згідно з п. 2 ч. 1 статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19. Як вже зазначалось, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За абз. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Однак, це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (п. 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (ст ст. 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів, викладених в ст. 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (ст. ст. 164-167). Так, судом встановлено що сторони є батьками дитини, та є розлученими з 09.12.2021. Відповідач зазначає, що позивач створювала перешкоди у спілкуванні з дитиною, проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цих аргументів. В той же час, в матеріалах справи наявні докази того, що відповідач не спілкується з дитиною, бо його стан здоров`я останнім часом погіршується і він періодично перебуває на стаціонарному лікуванні. Також, судом враховується, що матеріалами справи підтверджується сплата відповідачем аліментів на користь дитини, а також висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав. З огляду на встановлене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати залишаються за позивачем, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed