Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

У серпні 2024 року виконувач обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Пристоличної сільської ради Бориспільського району звернувся до суду із зазначеним позовом та просив\~ витребувати у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1250 га, кадастровий номер 3220883601:01:030:0216, земельну ділянку площею 0,1250 га, кадастровий номер 3220883601:01:030:0217 та передати її у власність Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області. Свої вимоги обґрунтовував тим, що\~ на підставі рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області\~ від 30.07.2019 № 1485-31-VII затверджено проект землеустрою, щодо відведення [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3220883601:01:014:0050, площею 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Цим же рішенням [PERSON] передано у власність вказану земельну ділянку за рахунок земель комунальної власності Дударківської сільської ради. Також, рішенням Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області\~ №1565-32-VII від 11.09.2019 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд\~ в [ADDRESS] . Цим же рішенням [PERSON] передано у власність вказану земельну ділянку з кадастровим номером 3220883601:01:030:0198 площею 0,2500 га за рахунок земель комунальної власності Дударківської сільської ради. На підставі зазначеного рішення 17.10.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. Таким чином, [PERSON] на момент видачі Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області рішення №1565-32-VII від 11.09.2019 використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. В подальшому, 27.10.2021 [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з [PERSON] щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220883601:01:030:0198 площею 0,2500 га, яка розташована в [ADDRESS] , за 277 000 грн. В подальшому, зазначена земельна ділянка розділена на підставі заяви про поділ [PERSON] №3260 від 27.10.2021 на дві окремі з кадастровими номерами 3220883601:01:030:0216, 3220883601:01:030:0217 площею по 0,1250 га. На даний час відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.08.2024 земельні ділянки з кадастровими номерами 3220883601:01:030:0216, 3220883601:01:030:0217 перебувають у приватній власності [PERSON] . Отже, \~всупереч вимогам ст. ст.\~ 116, 118, 121 Земельного кодексу України Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області рішенням №1565-32-VII від 11.09.2019 передано [PERSON] земельну ділянку площею 0,2500 га із кадастровим номером\~ 3220883601:01:030:0198 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, внаслідок чого зазначена громадянка вдруге використала право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку. Таким чином, земельна ділянка із кадастровим номером 3220883601:01:030:0198, яка на даний час знаходиться в межах Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, вибула із земель комунальної власності внаслідок незаконного використання [PERSON] , права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) шляхом державної реєстрації права на неї. Разом з тим Дударківською сільською радою Бориспільського району на момент прийняття оспорюваного рішення не перевірено при зверненні [PERSON] до зазначеного органу, а останньою\~ не повідомлено Дударківську сільську раду, що ним раніше реалізовано право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. За таких обставин прокурор зазначає, що земельна ділянка із кадастровим номером 3220883601:01:030:0198 вибула з комунальної власності Дударківської сільської ради Бориспільського району поза її законної волі, а тому наявні законні підстави для витребування утворених в результаті її поділу земельних ділянок з кадастровими номерами 3220883601:01:030:0216, 3220883601:01:030:0217 і від її добросовісного набувача [PERSON] на користь територіальної громади. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.09.2024 було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (а.с. 50). 11.11.2024 від відповідача на адресу Бориспільського міськрайонного суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначає, що посилання позивача на те, що земельна ділянка вибула з володіння власника без їхньої волі іншим шляхом є безпідставним і не узгоджується з нормами Закону. За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Підтвердженням волі Дударівської сільської ради, в даному випадку, було рішення сільської ради № 1565-32-УІІ від 11.09.2019 р. Таким чином, земельна ділянка вибула з володіння сільської ради з їхньої волі в спосіб, передбачений Законом. У свою чергу, рішення сільської ради, на підставі якого право власності на земельну ділянку було набуто [PERSON] , який надалі відчужив її [PERSON] є чинним, ніким не оскарженим, не визнаним недійсним або нікчемним. Таким чином [PERSON] правомірно володіє земельними ділянками і є добросовісним набувачем. Зазначає, що Сільська рада не наділена повноваженнями на здійснення функцій держави. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2024 було закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. 08 квітня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Соколоава С.В. надійшла заяву у якій останній просив суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на задоволенні позову з підстав зазначених в ньому. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про день. час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Адвокат Соколов С.В. направи заяву у якій просив проводити розгляд справи без його участі. Третя особа у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив у його задоволенні відмовити. Заслухавши прокурора, третю особу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 14 Конституції України, ч. 1\~ст. 1 ЗК України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно із\~ст. 13 Конституції України\~земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. \~Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. \~Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 14 Конституції України\~право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до рішення Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області «Про початок реорганізації Великоолександрівської сільської ради та Дударківської сільської ради шляхом приєднання до Пристоличної сільської ради» № 23-1-VIII від 10.12.2020, Пристолична сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Дударківської сільської ради (а.с.21-23). Рішенням Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 30.07.2019 № 1485-31-VII затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3220883601:01:014:0050, площею 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 19). Також, рішенням Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області №1565-32-VII від 11.09.2019 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Цим же рішенням [PERSON] передано у власність вказану земельну ділянку з кадастровим номером 3220883601:01:030:0198 площею 0,2500 га за рахунок земель комунальної власності Дударківської сільської ради (а.с. 20). Отже, [PERSON] на момент видачі Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області рішення №1565-32-VII від 11.09.2019 уже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3220883601:01:030:0198 [PERSON] була відчужена [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 жовтня 2021 року, засвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Меленною Т.К. та зареєстровано в реєстрі за №3257 (а.с.24-27) В подальшому, зазначена земельна ділянка розділена на підставі заяви [PERSON] про поділ на дві окремі з кадастровими номерами 3220883601:01:030:0216, 3220883601:01:030:0217 площею по 0,1250 га (а.с.28, 31-33). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 392818057 від 29.08.2024 та № 392818464 від 29.08.2024 земельні ділянки з кадастровими номерами 3220883601:01:030:0216, 3220883601:01:030:0217 перебувають у приватній власності [PERSON] (а.с. 34-35, 36-37). Згідно з вимогами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Положеннями ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. Статтею 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України. Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання, що визначено ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України. Таким чином, законодавством встановлені певні обмеження у правах набуття права власності на земельні ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Передбачена ст. ст. 116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа яка скористалася своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге. Визначений ст. 118 ЗК України порядок передачі земельної ділянки у власність застосовується при умові дотримання вимог ст. ст. 116, 121 ЗК України. Так, ч. 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для, зокрема, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. У відповідності до п. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Всупереч вимогам ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області рішенням №1565-32-VII від 11.09.2019 передано [PERSON] земельну ділянку площею 0,2500 га із кадастровим номером 3220883601:01:030:0198 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, внаслідок чого зазначений громадянин вдруге використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку. Відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Також, згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а згідно з вимогами ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 388 цього ж Кодексу, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, серед іншого, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України). Цивільним кодексом України передбачено як один із способів захисту порушених прав віндикацію. Віндикація - витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Зокрема, між [PERSON] та Пристоличною сільською радою Бориспільського району не має договірних відносин і спірна земельна ділянка перебуває у власності [PERSON] не на підставі договору, укладеного з Пристоличною сільською радою. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Аналогічний висновок узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 р у справі № 488/5027/14-ц. В даному випадку земельна ділянка вибула з володіння власника, а тому наявні законні підстави для її витребування і від добросовісного набувача [PERSON] утворених в результаті її поділу земельних ділянок на користь Пристоличної сільської територіальної громади. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.09.2018 у справі № 914/760/17, від 21.08.2018 у справі № 902/1722/14, від 26.06.2018 у справі № 914/1953/17, від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц, від 12.04.2018 у справі № 910/16133/16, від 11.04.2018 у справі № 904/9655/16, від 29.03.2018 у справі № 904/10673/16, від 27.03.2018 у справі № 904/11088/16, від 27.03.2018 у справі № 904/11141/16 та Верховного Суду України від 11.02.2015 у справі № 6-1цс15, від 16.04.2014 у справі № 6-146цс13, а також від 26.06.18 у справі № 914/1953/17. Європейський суд з прав людини, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали Європейського суду з прав людини у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). Витребування майна від добросовісного набувача залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна відчужувача за першим правочином. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15, від 06.03.2019 у справі № 911/3158/17. Статтями 14 Конституції України та 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності всупереч законодавству, оскільки орган місцевого самоврядування не мав права передавати її у власність громадянину, який раніше реалізував своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. З наведеного вбачається, що набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку грубо порушує права та інтереси Пристоличної сільської об`єднаної територіальної громади, як власника земель, адже з комунальної власності протиправно вибули землі, розпорядником яких на даний час є Пристолична сільська рада, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з цим, на підставі\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~№211\~від 11\~березня 2020\~року «Про\~запобігання поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,спричиненої\~коронавірусом SARS-CoV-2» з 12березня 2020 року на всій території України був запроваджений карантин. Згідно\~постанови Кабінету Міністрів України №651 від 27 червня 2023 року «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин. В силу положення п.12\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, строк позовної давності продовжений на строк дії карантину. В подальшому, згідно положення п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України,у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Викладене свідчить про те, що позивач не пропустив строк позовної давності. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції №2562 від 29 серпня 2024 року (а.с.47) вбачається, що при пред`явленні позову Київська обласна прокуратура сплатила судовий збір у розмірі 4150 гривень 50 коп. Пред`явлений позов задоволений. Тому з [PERSON] на користь Київської обласної прокуратури слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 4150 гривень 50 коп.

Outcome: approved