Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

09 квітня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком. Позовна заява обгрунтована тим, що в період з 26 грудня 2014 року по 11 липня 2023 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач з відповідачкою та дітьми проживали спільно однією сім`єю до кінця лютого 2022 року. На початку березня 2022 року відповідачка разом з дітьми поїхала до Польщі, де на цей час постійно проживає. Згодом, у травні 2023 року з Польщі повернувся старший син [PERSON] та почав проживати з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] перебуває на повному утриманні позивача. Менший син [PERSON] залишився проживати з матір`ю в Польщі. В липні 2023 року між сторонами розірвано шлюб. Позивач створив належні умови для проживання, виховання та навчання малолітнього сина [PERSON] . Між ними склалися гарні й доброзичливі відносини, піклуються один про одного, ставляться один до одного з любов`ю та сімейною теплотою. Позивач вважає, що проживання сина [PERSON] разом з ним повністю відповідатиме інтересам дитини. Позивач стверджує, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із сином і готовий сприяти тому, щоб дитина через припинення спільного проживання батьків не була позбавлена спілкування з матір`ю. Таким чином, позивач [PERSON] прохав суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним за адресою його постійного проживання: [ADDRESS] . Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 квітня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.36-37). Представник позивача [PERSON] - адвокат Галушко С.С. подав заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає повністю. Не заперечує проти визначення місця проживання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою його постійного проживання: [ADDRESS] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області Даценко Г.В. подала заяву про проведення судового засідання без її участі та прохала задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом установлено, що 26 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кобеляцького районного управління юстиції у Полтавській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 130 (а.с.10). Від шлюбу мають спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.13-14). Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 липня 2023 року шлюб розірвано (а.с.11-12). [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Будинок за вказаною адресою належить матері позивача [PERSON] (а.с.16-18). Службою у справах дітей виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області складено акт обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою проживають [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . У будинку зроблений ремонт, чисто, охайно, кімнати повністю умебльовані, наявна необхідна побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини відведена окрема кімната, наявний письмовий стіл, шафа, забезпечено канцтоварами, гаджетами, комп`ютером, одягом та взуттям (а.с.23). За станом здоров`я [PERSON] є здоровою дитиною (а.с.26). На даний час [PERSON] навчається в 4-Б класі опорного закладу «Кобеляцький ліцей № 1 Кобеляцької міської ради Полтавської області» (а.с.24). У характеристиці учня 4-Б класу [PERSON] зазначено, що він навчається в опорному закладі «Кобеляцький ліцей № 1» з першого класу. Він спокійний та врівноважений, з добрим фізичним та розумовим розвитком. Хлопчик відвідує офлайн та онлайн навчання. Він має високий рівень навчальних досягнень. Хлопець приймає активну участь у житті класу, дуже уважний, ввічливий, комунікабельний, організований, товариський. Конфліктів з однокласниками не має. Від вчителів зауважень щодо поведінки не отримує, домашні завдання виконує регулярно. Учень забезпечений всім необхідним приладдям для навчання на очній та дистанцій формі навчання. Завжди охайний, одяг та взуття відповідає віку, нагодований. З літа 2022 року мати [PERSON] не проживає із сім`єю, перестала комуні кувати з класоводом стосовно навчання сина. Участі в навчанні та вихованні сина не приймає. З 2023 року батько [PERSON] постійно відвідує освітній заклад, комунікує з класоводом та цікавиться успіхами в навчанні сина, шкільним життям, поведінкою. Забезпечує сина всім необхідним (сезонним одягом, шкільним приладдям, перекусами). Контролює відвідування уроків та навчання (а.с.25). [PERSON] має постійну роботу та постійний дохід у вигляді щомісячної заробітної плати, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 05.03.2025 року (а.с.19-20). [PERSON] є військовозобов`язаним та має бронювання від мобілізації до 17 лютого 2026 року (а.с.22). Станом на 08.04.2025 року [PERSON] не притягувався до кримінальної відповідальності (а.с.21). Рішенням виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області № 36 від 27.03.2025 року затверджено висновок служби у справах дітей виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області про доцільність проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.27-30). У статтях 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно частин 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається, що висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений в постанові від 15.01.2020 року по справі № 148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, з урахуванням віку дитини, а також те, що відповідачка визнає позов та не заперечує щодо того, щоб дитина проживала разом з позивачем, суд вважає, що на даний час визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком [PERSON] буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду і турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному, так і фізичному. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог повністю. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved