Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст заяви 19.03.2025р. [PERSON] , через свого представника - адвоката Макаренко С.С. (діє на підставі ордеру серії АР 1220228 від 24.02.2025р. - а.с. 5), звернулася до суду із заявою, в якій заінтересованою особою визначила Департамент адміністративних послуг Дніпровської міської ради, про встановлення факту, шо має юридичне значення (а.с. 2 - 5). В обґрунтування заяви представник заявника посилався на те, що [PERSON] , на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна - 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно заявник набула у власність на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2005р., зареєстровано в реєстрі за №3-1720, яке видано державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. Право приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом було зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно відповідно до чинного на той час законодавства за заявником [PERSON] . Проте, при оформленні Свідоцтва про право на спадщину за законом у тексті було невірно зазначено номеру будинку, де знаходиться квартира, частина якої є об`єктом права власності, а саме - замість правильного номеру будинку « [ADDRESS] ». Розпорядженням Дніпропетровської міської ради народних депутатів №14/4р від 25.01.1989р. «Про скасування розпорядження від 21.08.1981р. №289р» житловому будинку по [ADDRESS] присвоєно нову адресу: [ADDRESS] . З метою внесення відомостей про право власності на належну заявнику 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яке виникло до 01.01.2013р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вона звернулася до Департамент адміністративних послуг Дніпровської міської ради із заявою щодо проведення реєстраційних дій на нерухоме майно, проте рішенням від 17.03.2025р. №77835970 відмовлено у проведенні реєстраційних дій та внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомостей про право власності на належну заявнику 1/2 частину квартири з огляду на наявність розбіжностей у номері житлового будинку у якому знаходиться квартира [ADDRESS] . Листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 12.03.2025р. №12/19-125 представника заявника повідомлено про те, що за даними містобудівного кадастру та Адресного плану міста Дніпра багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] змінено адресу на [ADDRESS] . Тому при оформленні документів на квартиру в багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] ) необхідно користуватись чинною адресою - [ADDRESS] . Дана розбіжність не дає змоги Заявнику внести відомості про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, як таке, що виникло та було зареєстроване в установленому порядку до 01.01.2013р., а також у подальшому реалізувати свої права на володіння, користування та розпорядження своїм майном Представник заявника просить встановити юридичні факти, а саме: що свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.10.2005р., яке зареєстровано в реєстрі за №3-1720, яке оформлене державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М., та видано [PERSON] оформлене та стосується об`єкта нерухомого майна - 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано 25.11.2005р. Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 12195729; що технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , виготовлений 02.09.2005р. Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації», інвентаризаційна справа №42123, реєстровий №12195729, стосується об`єкта нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] ; що Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.11.2005р. №9064091, який видано [PERSON] оформлений та стосується об`єкта нерухомого майна - 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано 25.11.2005р. Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 12195729. Заяви учасників процесу по суті справи. Від представника заінтересованої особи заяв та клопотань не надходило. Рух справи. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 24 березня 2025 року відкрито провадження у справі (а.с. 21). Представник заявника - адвокат Макаренко С.С. в поданій 22.04.2025р. до суду заяві вимоги підтримав, просить задовольнити, справу розглянути без його участі (а.с. 25). Представник Департамент адміністративних послуг Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до Розпорядження Дніпропетровської міської ради народних депутатів №14/4р від 25.01.1989р. «Про скасування розпорядження від 21.08.1981р. №289р» житловому будинку по [ADDRESS] було присвоєно нову адресу: [ADDRESS] (а.с. 12). На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2005р., зареєстрованого в реєстрі за №3-1720, яке видано державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М., [PERSON] належить об`єкт нерухомого майна - 1/2 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 8). Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.11.2005р. №9064091 (а.с. 9). Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» 02.09.2005р. виготовлений технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , інвентаризаційна справа №42123, реєстровий №12195729, власником 1/2 частина квартири зазначено [PERSON] (а.с. 10). Місце проживання заявника [PERSON] з 01.10.1982р. зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . 03.09.2015р. запис про зареєстроване місце проживання заявника анульовано та змінено на адресу: [ADDRESS] (а.с. зворот 6). У листі Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 12.03.2025р. №12/19-125 зазначено про те, що за даними містобудівного кадастру та Адресного плану міста Дніпра багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] змінено адресу на [ADDRESS] . При оформленні документів на квартиру в багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] ) необхідно користуватись чинною адресою - [ADDRESS] (а.с. 15). Рішенням державного реєстратора Одринської О.В. №77835970 відмовлено у в проведенні реєстраційних дій від 17.03.2025р. щодо квартири [ADDRESS] , оскільки наявна розбіжність у номері житлового будинку, у якому знаходиться квартира (а.с. 13-14). Як вказано у рішенні, відповідно до поданих свідоцтв про право на спадщину, [PERSON] та [PERSON] успадкували в 2005 році на праві спільної часткової власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав). Натомість заяву подано щодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . При цьому заявниками надано Розпорядження щодо зміни нумерації будинків з 15 на 29, датоване 25.01.1989. Однак, враховуючи хронологію подій, не може бути використане як актуальне Розпорядження про зміну адреси, винесене в 1989 році за умови, що в 2005 році оформлювалися правовстановлюючі документи за актуальними відомостями та були зареєстровані належним чином відповідно до діючого законодавства без врахування таких. Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі. Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав. Таким чином у державного реєстратора відсутні правові підстави встановлювати набуття права власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Також зазначено, що заявником надано технічний паспорт на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , виготовлений станом на 02.09.2005, що також підтверджує акьтуавльність адреси станом на дату проведення технічної інвентаризації. Для цілей державної реєстрації полаються відомості про актуальну технічну інвентаризацію об`єкта нерухомості. Заявниками подано технічний паспорт на квартиру, розташовану в будинку [ADDRESS] . Натомість заяву подано щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно із ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Заявник просить у заяві встановити факт, що виданий їй правовстановлюючий документ стосується того майна, на який він виданий, а також технічний паспорт стосується майна, на який він виготовлений. Однак зі змісту заяви та рішення державного реєстратора видно, що заявниці відмолено у реєстрації права власності саме тому, що ще у 2005 році оформлювалися правовстановлюючі документи і зареєстроване право власності без врахування змін у адресі будинку. Як слідує з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 (п. 6 ч. 1 ст. 315) ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Про це зазначено і в листі Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, а саме, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 (п. 6 ч. 1 ст. 256) ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. Як встановлено судом, фактично у правовстановлюючому документі - у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 25.10.2005, допущена помилка. Однак до заяви не долучено доказів того, що орган, який видав вказаний правовстановлюючі документ відмовив у виправлені допущеної помилки. Заявником не надано доказів про неможливість внесення змін у правовстановлюючі документи органом, організацією, які їх видали. Окрім того, заявниця не позбавлена можливості виготовити новий технічний паспорт на будинок. Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі якщо після отримання заявником документів за результатами розгляду заяви виявлено технічну помилку, допущену під час внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права, обтяження речових прав, зокрема помилку у відомостях про суб`єкта речового права, обтяження, відомостях про речове право, обтяження, відомостях про нерухоме майно, у тому числі його технічних характеристиках, або якщо відбулося виправлення такої помилки в документах, що подавалися для державної реєстрації прав, або відбулася зміна адреси об`єкта нерухомого майна, такі помилки, відомості виправляються державним реєстратором на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, відомості, а у випадку, передбаченому пунктом 2 частини сьомої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України, його територіальних органів або на підставі рішення Міністерства юстиції України, його територіальних органів - державним реєстратором, яким допущено технічну помилку. Виправлення помилки, відомостей, що впливають на права третіх осіб, здійснюється державним реєстратором виключно за наявності згоди таких осіб або на підставі судового рішення. Відтак, заявниця не позбавлена можливості за наявності відповідних змін у правовстановлюючму документі звернутися до державного реєстратора із заявою про внесення відповідних виправлень до державних реєстрів. Відтак факти, які заявниця просить встановити, не породжують як таких юридичних наслідків, оскільки від них не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав. Натомість право власності на об`єкт нерухомого майна вже виникло у заявника як спадкоємиці з моменту відкриття спадщини і не змінилося та не припинилося дотепер. Згідно з вимогами статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено:1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;3) докази, що підтверджують факт. Отже, за змістом вказаної норми у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. Заявниця [PERSON] наполягає на встановленні судом фактів, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції інших органів. За приписами статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. При цьому, як зазначено у пункті 4.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 5 жовтня 2005 року № 6-рп/2005, розглядаючи положення частини четвертої статті 5 Конституції України «ніхто не може узурпувати державну владу» у системному зв`язку з положеннями частин другої, третьої цієї статті, іншими положеннями Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що узурпація державної влади означає неконституційне або незаконне її захоплення органами державної влади чи органамимісцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх об`єднаннями тощо. Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). Про це йдеться і в Рішенні Конституційного Суду України у справі про фінансування судів від 24 червня 1999 року N 6-рп/99 (абзац перший пункту2 мотивувальної частини). Зміст наведених правових норм і Рішення Конституційного Суду України у їх системному зв`язку дає підстави для висновку, що виключно визначеним законом органом (посадовою особою) і ніяким іншим органом або посадовою особою не можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно Конституції України належать до компетенції вказаного органу, в тому числі і судами, які не відносяться до гілок законодавчої або виконавчої влади. З огляду на положення Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший орган місцевого самоврядування або державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цих органів. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви [PERSON] . Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed