Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

У квітні 2024 року позивач [PERSON] , через адвоката Каплю А.С. (ордер, свідоцтво т.1 а.с.9,10), звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО»), [PERSON] , в якому просить стягнути на свою користь з ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування в сумі 77 272,71 грн, інфляційні втрати - 386,36 грн, пеню - 2 594 79 грн, 3 % річних - 266,02 грн. Також просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] різницю між фактичною шкодою та страховим відшкодуванням у розмірі 129 717,00 грн, завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, а також вартість послуг експерта. Вказується, що позивачка очікує понести можливі судові витрати за надання правничої допомоги. Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 грудня 2023 року близько 00 год 01 хв [PERSON] , керуючи автомобілем ВМW, державний номерний знак (далі - д.н.з) [NUMBER] , рухався в м. Києві по просп. Оболонський, буд. 19 з порушенням правил дорожнього руху, здійснив зіткнення з автомобілем Chrysler, д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року у справі № 756/440/24 [PERSON] визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВМW, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 214250930 в ПрАТ «СК ВУСО», яке за заявою позивача здійснило виплату страхового відшкодування 04 березня 2024 року у розмірі 7 057,36 грн та 22 березня 2024 року у розмірі 2 857,46 грн. На замовлення позивача було складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку № 388-23 від 24 грудня 2023 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 218 904,43 грн, вартість матеріального збитку з ПДВ - 97 835,23 грн, вартість матеріального збитку без ПДВ - 89 187,43 грн. Вважає, що з відповідача ПрАТ «СК ВУСО» підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 77 272,71 грн (89 187,43 грн - 2,000,00 грн (франшиза) - 9 914,72 грн (страхова виплата)). Також з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 129 717,00 грн як різниця між фактичної шкодою (218 904,43 грн) та страховим відшкодуванням (89 187,43 грн), та моральна шкода у розмірі 10 000,00 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача [PERSON] 4 000,00 грн вартості послуг експерта. На обґрунтування моральної шкоди, позивачка зазначає, що внаслідок заподіяння матеріальної шкоди їй було також заподіяно душевні та психологічні страждання: через пошкоджений автомобіль довелося вживати додаткові заходи щодо відшкодування шкоди, що порушило нормальний ритм життя та вплинуло на емоційний стан позивача. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (т.1 а.с.83,84). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачка про розгляд справи у загальному позовному провадженні (т.1 а.с.150-152). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху (т.1 а.с.159,160). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2024 року задоволено клопотання представника позивача, призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (т.1 а.с.201-203). Постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року, апеляційну скаргу [PERSON] , подану його представником Калугіним Д.О. (т.1 а.с.213-215), залишено без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2024 року про призначення судової автотоварознавчої експертизи залишено без змін (т. 2 а.с.10-16). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 лютого 2025 року поновлено провадження у справі після надходження до суду висновку судового експерта, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (т.2 а.с.51). Згідно з відповіддю № 582644 від 08 травня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] (т.1 а.с.85). Судом 24 травня 2024 року розміщувалось оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про розгляд справи (т.1 а.с.88). Крім того, суд зауважує, що, як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача [PERSON] - адвокат Калугін Д.О. (ордер т.1 а.с.215) оскаржував в апеляційну порядку ухвалу Голосіївського районного суду від 15 серпня 2024 року. Відтак, будучи обізнаним про розгляд даної справи відповідач [PERSON] не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву. Представником відповідача ПрАТ «СК ВУСО» адвокатом Білою Р.В. (ордер, свідоцтво, т.1 а.с.109,110) 19 червня 2024 року надано відзив на позовну заяву. Вказується, що між ПрАТ «СК ВУСО» та відповідачем [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 214250930, відповідно до якого застраховано відповідальність водія автомобіля ВМW, д.н.з. [NUMBER] . Позивачці за її заявою було виплачено страхове відшкодування відповідно до висновку експертного дослідження за замовленням ТОВ «СОС Сервіс Україна», складеного експертом Терентьєвим Л.І. на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. За даним висновком вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача могла становити 15 821,56 грн, та виплата страхового відшкодування була зменшена на суму ПДВ та франшизу у розмірі 2 000,00 грн. До відзиву додано копію висновку експертного дослідження № 44 від 05 червня 2024 року з оцінки транспортного засобу. Посилаючись на положення ст. ст. 22, 29, 36 Закону України № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України № 1961-ІV), вказується, що страховик виконав свої зобов`язання у повному обсязі, у зв`язку із чим просить у позові відмовити (т.1 а.с.104-142). Суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. За матеріалами справи, відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року (справа № 756/16397/23) судом було встановлено, що [PERSON] 10 грудня 2023 року близько 00 год 01 хв у м. Києві, просп. Оболонський, буд. 19, керуючи автомобілем ВМW, д.н.з [NUMBER] , не впевнився в безпечності маневру повороту праворуч, здійснив зіткнення з автомобілем Chrysler, д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.10.9 ПДР України. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу (т.1 а.с.20). У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки останній має право на отримання страхового відшкодування, як потерпіла особа, та наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди в даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , який керував автомобілем ВМW, д.н.з [NUMBER] , на дату ДТП була забезпечена відповідачем ПрАТ «СК ВУСО» згідно полісу ЕР 214250930, який був дійсний на 10 грудня 2023 року, ліміт за шкоду майну встановлений у розмірі 160 000,00 грн, розмір франшизи - 2 000,00 грн (т.1 а.с.40). Транспортний засіб Chrysler, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , який зазнав пошкоджень внаслідок даної ДТП, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , належить на праві власності позивачці [PERSON] , дата реєстрації - [INFO] (т.1 а.с.50). Відповідачем ПрАТ «СК ВУСО» було складено два страхові акти, а саме: 04 березня 2024 року страховий акт № 2335383-1, відповідно до якого сума страхового відшкодування за страховим випадком становить 7 047,26 грн; 22 березня 2024 року страховий акт № 2335383-2, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 2 857,46 грн, одержувач страхового відшкодування - [PERSON] (т.1 а.с. 27,28). У позові [PERSON] зазначає, що ПрАТ «СК ВУСО» виплатило страхове відшкодування 04 березня 2024 року у розмірі 7 057,26 грн та 22 березня 2024 року у розмірі 2 857,46 грн (т.1 а.с.3). Дану обставину також підтверджено і у відзиві ПрАТ «СК ВУСО» (т.1 а.с.108). Крім того, відповідно до платіжної інструкції від 07 червня 2024 року № 34277 за страховим актом № 2335383-3 від 07 червня 2024 року ПрАТ «СК ВУСО» також здійснило позивачу [PERSON] виплату страхового відшкодування у розмірі 1 909,08 грн (т.1 а.с.111). Отже, загальна сума страхового відшкодування, яка виплачена ПрАТ «СК ВУСО» позивачці, становить 11 823,80 грн (7 057,26 грн + 2 857,46 грн + 1 909,08 грн). На обґрунтування суми завданого матеріального збитку позивачкою надано Звіт № 388-23 від 24 грудня 2023 року оцінювача ФОП [PERSON] про визначення розміру вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Chrysler, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до даного звіту вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 218 904,43 грн, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику даного транспортного засобу, становить 97 835,23 грн з урахуванням ПДВ на запчастини, та 89 187,43 грн без урахування ПДВ на запчастини (т.1 а.с. 41,42-76). На виконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2024 року про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, судовим експертом Українського центру судових експертиз складено Висновок експерта № 1-10/020 від 10 лютого 2025 року. Відповідно до даного висновку вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача Chrysler, д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складає 62 228,54 грн. з урахуванням ПДВ на замінні складові - 3 209,60 грн, та 59 018,94 грн без урахування ПДВ на замінні складові. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу у зв`язку із пошкодженням у ДТП складає - 113 312,17 грн. (т.2 а. с.26-34-50). Вирішуючи питання про надання переваги одному доказу перед іншим, суд звертає увагу на те, що висновок судової експертизи має перевагу порівняно з наявними у справі іншими доказами, у тому числі й звітами спеціалістів-оцінювачів, з огляду на те, що судові експерти попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а сам висновок складено безпосередньо для подання до суду у цій справі. У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 зроблено висновок про те, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон України № 1961-ІV) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ч. 3 ст. 988 Цивільного Кодексу України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно зі ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно висновку експерта № 1-10/020 від 10 лютого 2025 року, який проведено на виконання вимог ухвали суду від 15 серпня 2024 року про призначення судової автотоварознавчої експертизи, станом на дату ДТП вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Chrysler, д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, без урахування ПДВ на замінні складові становить 59 018,94 грн; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Chrysler, д.н.з. [NUMBER] , без урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 113 312,17 грн (т.2 а.с.34). Як вказано вище, відповідач ПрАТ «СК ВУСО» виплатило позивачу страхове відшкодування на загальну суму 11 823,80 грн. У випадку здійснення страхової виплати на рахунок потерпілого страховик зменшує розмір страхової виплати на суму ПДВ. Вказану суму страховик зобов`язаний доплатити у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ. Якщо докази ремонту відсутні, то компенсувати ПДВ не повинен ні страховик, ні винуватець (правовий висновок Постанова КЦС ВС від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22). Відтак, взявши за основу визначення матеріального збитку висновок судового експерта № 1-10/020 від 10 лютого 2025 року, суд дійшов висновку про стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь позивача страхового відшкодування у розмірі різниці між розміром вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування ПДВ та з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, визначеного висновком експерта (59 018,94 грн), та отриманим страховим відшкодуванням в сумі (11 823,80 грн), що становить 47 195,14 грн. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Як встановлено судом, розмір франшизи згідно полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 214250930 становить 2 000,00 грн (т.1 а.с.40). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок, підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути різницю між фактичним розміром шкоди, встановленою висновком судового експерта № 1-10/020 від 10 лютого 2025 року, що є вартістю відновлювального ремонту у сумі 113 312,17 грн без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, та сумою страхового відшкодування у розмірі 59 018,94 грн, що становить 54 293,23 грн. Стороною позивача не заявлялось про стягнення з відповідача [PERSON] розміру франшизи. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України № 1961-ІV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що: «у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення (підпункт 6.6.2 договору страхування від 16 травня 2013 року). Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Таким чином, висновок суду першої інстанції, із яким погодився суд апеляційної інстанції, про те, що позивач послався як на підставу стягнення пені на положення статті 549 ЦК України, а тому вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню, є необґрунтованим. Надаючи оцінку наданому позивачем розрахунку заборгованості, Верховним Судом враховано, що рішенням у справі № 372/4749/15 встановлено, що у травні 2014 року позивач звернувся до відповідача із необхідними документами про виплату страхового відшкодування. Враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів, а за умовами договору про добровільне страхування - 14 днів, Верховний Суд (взявши до уваги визначені позивачем вимоги до страховика) погоджується з тим, що починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно, суд погоджується з розрахунком періоду, наданим позивачем для обрахунку часу прострочення, починаючи з вересня 2014 року і до дати звернення до суду із цим позовом». Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 253 ЦК України). Позивачем наведено розрахунок стягнення пені з ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до подвійної облікової ставки НБУ за період з 04 березня 2024 року (день виплати страхового відшкодування) по 14 березня 2024 року (день звернення із позовом до суду) у розмірі 2 594,76 грн (т.1 а.с. 5). Оскільки, суд дійшов висновку про стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування у розмірі 47 195,14 грн, то розмір пені, який підлягає стягненню за період з 04 березня 2024 року по 14 березня (включно) 2024 року становить 425,52 грн, за період з 15 березня 2024 року по 14 квітня (включно) 2024 року становить 1 152,24 грн, що загалом складає 1 577,76 грн (425,52 грн + 1 152,24 грн). Щодо стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» 3% річних у розмірі 266,02 грн та інфляційних втрат у розмірі 386,36 грн, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (Постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26). У позовній заяві наведено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 04 березня 2024 року по 14 квітня 2024 року (т.1 а.с.4). Оскільки, суд дійшов висновку про стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування у розмірі 47 195,14 грн, то інфляційні втрати за 04 березня 2024 року по 14 квітня 2024 року складають - 235,98 грн, 3% річних складають - 162,48 грн. Позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частинами 2-4 цієї норми визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На обґрунтування моральної шкоди, позивачка зазначає, через матеріальну шкоду їй заподіяно душевні та психологічні страждання; через пошкоджений автомобіль довелося вживати додаткові заходи щодо відшкодування шкоди, що порушило нормальний ритм життя та вплинуло на емоційний стан. Як зазначено вище, позивачка [PERSON] є власником транспортного засобу Chrysler, д.н.з. [NUMBER] , який на момент даної ДТП було передано в управління іншій особі. Так, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення на дату ДТП (10 грудня 2023 року), схеми ДТП, одним із учасників ДТП був [PERSON] , який керував належним позивачці транспортним засобом Chrysler д.н.з. [NUMBER] , що також вбачається із пояснень останнього (т.1 а.с. 21,22,24). Крім того, за матеріалами справи, тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб Chrysler, д.н.з. [NUMBER] , видано на ім`я [PERSON] , строк дії тимчасового реєстраційного талону - до 03 травня 2024 року (т.1 а.с.51). Отже, за матеріалами справи позивачка передала свій транспортний засіб у володіння та управління іншій особі, не користувалась вказаним транспортний засобом, не була безпосереднім учасником даної дорожньо-транспортної пригоди, що виключає отримання душевного потрясінь під час ДТП. Посилання на додаткові заходи щодо відшкодування шкоди, що порушили нормальний ритм життя та вплинули на емоційний стан позивача, суд вважає не доведеними, оскільки автомобіль, як вже зазначалось, перебував у постійному управлінні іншої особи. За таких обставин, судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди з відповідача [PERSON] . Відповідно до ст.12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 статті 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , стягнувши на її користь з відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування у розмірі 47 195,14 грн, пеню - 1 577,76 грн, інфляційні втрати - 235,98 грн, 3% річних - 162,48 грн; з відповідача [PERSON] стягнути вартість відновлювального ремонту у розмірі 54 293,23 грн. Ураховуючи положення ст.ст. 22, 1166 ЦК України, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача збитків останнього, які були понесені за підготовку звіту про розмір вартості матеріального збитку, виготовленого на замовлення позивача. Аналіз положень ст.ст. 22, 1166 ЦК України, вказує на те, що відшкодувати збитки/завдану шкоду має особа, яка винна у їх заподіянні. Поряд із цим, представник позивача вказував, що необхідність замовлення звіту позивачем була викликана тим, що позивач не погодився з занадто малим розміром страхового відшкодування, який був розрахований страховиком, тобто саме дії страховика та звіт виготовлений на замовлення страхової компанії змусили позивача прийняти рішення про необхідність залучення ще одного суб`єкта оціночної діяльності. За таких обставин, суд не вважає, що саме дії відповідача [PERSON] призвели до необхідності позивача здійснювати замовлення другого звіту про оцінку, відтак підстав для стягнення саме з відповідача [PERSON] витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку суд не вбачає. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 282,37 грн, що підтверджено випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 25 квітня 2024 року (т.1 а.с.82). Відповідно до ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Часткове задоволення позовних вимог до відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» становить 61,07 % від заявлених до цього відповідача вимог; часткове задоволення позовних вимог до відповідача [PERSON] становить 37,78 % від заявлених до нього вимог. Відтак суд присуджує стягнути з відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» на користь позивача судовий збір в сумі 500,53 грн. Також підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в сумі 552,63 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial