Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить постановити рішення про надання йому додаткового строку 2 місяці - для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його тітки - [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина. Спадкоємцем за заповітом є позивач, однак він не має можливості оформити спадщину, оскільки пропустив термін звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначає, що він є людиною похилого віку, потерпілим від аварії на ЧАЄС, пенсіонером, який отримує лише мінімальну пенсію за віком та з метою повернення взятих на похорон померлої тітки боргів, виїхав на заробітки до Київської області. Однак, як виявилося відразу після останнього його повернення додому на початку серпня йому стало відомо, що знову змінилися терміни встановлені законом на прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Раніше, колишній працівник сільської ради, ще до написання тіткою заповіту, пояснював позивачу, що у зв`язку з воєнними діями строк прийняття спадщини збільшено. Також, на початку серпня 2024 позивач перебував на самоізоляції через захворювання на ковід, у подальшому відразу звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Указані обставини є поважними та підтверджують пропущення строку звернення щодо прийняття спадщини, адже зазначений термін позивачем було пропущено з незалежних від нього обставин та з поважної причини. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 17.09.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання. Витребувано матеріали спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 11.10.2024 на адресу суду надійшла копія матеріалів спадкової справи, щодо майна померлої [PERSON] . Ухвалою суду 19.11.2024 клопотання позивача задоволено. Залучено до участі у справі, в якості співвідповідача [PERSON] ( [INFO] , адреса: [ADDRESS] ). Проведення підготовчого засідання відкладено. Ухвалою суду від 21.01.2025 підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , про причини неявки суд не повідомив. Представник Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, розглянути справи за наявними у справі матеріалами. Третя особа приватний нотаріус Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Богатирчук В.А., подав до клопотання про розгляд справи за його відстуності. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників провадження, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. У ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, було створено сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строків, встановлених ЦПК України. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23.08.2017 у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17, від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18, від 17.08.2023 у справі № 626/274/22. Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. За правилами доказування, визначеними ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] померла05. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . 17.10.2023 [PERSON] склала заповіт, яким на випадок її смерті зробила таке розпорядження: належний їй житловий будинок, надвірні споруди, земельні ділянки, земельну ділянку (пай) кадастровий номер 1820884500:05:001:0033 та все інше майно, яке буде їй належати на день смерті, з чого б таке не складалося та де б воно не знаходилося а також все те на що вона за законом буде мати право, заповіла [PERSON] , 1960 р.н. Заповіт посвідчено старостою Озадівського старостинського округу №8, Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Відповідно до довідки, виданої Озадівським старостинським округом Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 22.07.2024 за № 221 про те, що [PERSON] , 1960 р.н., проживав разом з тіткою [PERSON] , 1943 р.н. (померла [INFO] ) до дня її смерті в [ADDRESS] , доглядав її, похорон провів за власний рахунок. Постановою приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука В.А., від 13.09.2024 за № 261/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що на день смерті спадкодавця [PERSON] за однією адресою з нею не був зареєстрований, не звернувся у встановлений чинним законодавством України термін для прийняття спадщини. Відповідно до листа приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука В.А. від 08.04.2025 № 96/01-16 , 15.08.2024 позивачем було подано та долучено до матеріалів, заведеної нотаріусом 14.05.2024 спадкової справи №53/2024, інформаційну довідку зі Спадкового реєстру №78009432, сформовану 15.08.2024 Бердичівською державною нотаріальною конторою. На усне звернення було надано консультацію про порядок оформлення спадщини, та надано перелік документів необхідних для цього. 13.09.2024 було подано необхідні документи, але у зв`язку з пропущенням термінів для прийняття спадщини, неприйняттям спадщини в передбачений законом спосіб було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №261/02-31 від 13.09.2024. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні 03.03.2025, повідомив, що позивач вкінці літа 2024 був хворий, він його відвідував десь вкінці липня на початку сепрпня 2024. Позивач розповідав йому про те, що був хворий і не встиг звернутися до нотаріуса. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні 03.03.2025, пояснив, що йому відомо, що позивач поховав тітку, за якою позивач доглядав. Він казав позивачу військовий стан і строки для прийняття спадщини продовжено, потім з`ясувалось, що строки становлять 6 місяців. У цей час позивач захворів. Він їздив із позивачем у госпіталь, останньому призначали лікування. Пропуск строку для прийняття спадщини позбавляє позивача можливості прийняти спадщину та потребує визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи поважність пропуску строку для прийняття спадщини, позивач зазначає, що у встановлений шестимісячний строк він не звернувся до нотаріуса з відповідною заявою, оскільки колишній працівник сільської ради, пояснив йому, що у зв`язку з воєнними діями строк прийняття спадщини збільшено, також на початку серпня 2024 перебував на самоізоляції у зв`язку з захворюванням на ковід, після одужання відразу звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. З початку повномасштабної війни законодавцем було запроваджено правило зупинення на весь час дії воєнного стану перебігу шестимісячного строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття. Так, згідно пункту 3постанови Кабінету Міністрів Українивід 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в первісній редакції на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. У подальшому до законодавства були внесені зміни згіднопостанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 № 719 та роз`яснення Міністерства юстиції України від 11.07.2022, за змістом яких перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Постановою Кабінету Міністрів України № 469 від 09.05.2023 пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 виключено. Зміни набрали чинності 18.06.2023. Проте, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України. Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 14.08.2024 у справі № 537/3556/22 (провадження № 61-2839св24). Матеріалами спадкової справи підтверджено, що [PERSON] 13.09.2024 звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука В.А. із заявою про прийняття спадщини. Шестимісячний строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] сплив 05.08.2024. До нотаріуса позивач звернувся 13.09.2024, того ж дня отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій, а до суду звернувся 16.09.2024. Таким чином, з дати закінчення строку для прийняття спадщини до звернення до суду з позовом минув незначний час (1 місяць 11 днів). При таких обставинах, враховуючи обставини цієї конкретної справи, суд вважає, що наявні підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини на підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Близькі за змістом висновки містяться в постанові Верховного Суду від 14.08.2024 у справі № 537/3556/22 (провадження № 61-2839св24). V. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується ч. 9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved