Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, у якому з врахуванням заяви про зміну предмета позову просила визнати за нею право на виключення з числа службових квартири [ADDRESS] ; протиправною відмову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова у виключенні квартири [ADDRESS] , із числа службових; зобов`язати відповідача подати клопотання про виключення з числа службових квартири [ADDRESS] , за належністю. Мотивувала позовні вимоги тим, що після смерті [INFO] її батька [PERSON] , вона стала основним винаймачем квартири [ADDRESS] .Повідомила, що 26 липня 2023 року вона звернулася до КЕВ м. Львова із заявою про виключення вказаної вище квартири із числа службових, однак отримала відповідь № 575/3200 від 28 липня 2023 року з відмовою у задоволенні її заяви. Вказує, що у квартирі [ADDRESS] , вона проживає з дитинства, а станом на день подання позову до суду разом із нею проживає її сім`я, яка складається з чоловіка [PERSON] , який є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , яка є дитиною з інвалідністю до 18 років підгрупи «А». Вважає, що єдиним шляхом для забезпечення її житлом є зміна статусу такого з службового на постійне з огляду на те, що від смерті її батька, якому така надавалась в статусі службової, минуло більше 14 років. З огляду на вказане, просила позовні вимоги задовольнити. Крім цього, вказала, що вона звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Ухвалою від 15 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 09 вересня 2024 року позивачем [PERSON] подано заяву про зміну предмета позову. Протокольною ухвалою від 26 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 16 квітня 2025 року представник [PERSON] , з думкою якого погодилась позивач [PERSON] , надали пояснення аналогічні викладеним письмово, позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити. Представник відповідача КЕВ м. Львова, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд такої у його відсутності не подав. Заслухавши пояснення позивача та її представника, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Судом встановлено, що 17 грудня 1979 року виданий ордер № 11 на службову квартиру в/ч [NUMBER] [ADDRESS] ДОС. Ордер виданий на основі рішення Виконавчого комітету Пустомитівської районної Ради народних депутатів від 15 березня 1979 року № 141. З довідки № 11 від 09 листопада 2023 року вбачається, що станом на 22 червня 2006 року в квартирі [ADDRESS] , проживали і були зареєстровані [PERSON] та його донька [PERSON] . Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 червня 2006 року Солонківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, стверджується, що [PERSON] помер [INFO] . 27 квітня 2007 року позивачем [PERSON] укладено договір найму квартири [ADDRESS] . З акту обстеження житлово-побутових умов від 09 листопада 2023 року встановлено, що у квартирі [ADDRESS] , яка належить Міністерству оборони України, проживають основний винаймач [PERSON] , її чоловік [PERSON] та діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповіддю КЕВ м. Львова № 575/3200 від 28 липня 2023 року відмовлено [PERSON] у задоволенні її заяви від 26 липня 2023 року про виключення квартири [ADDRESS] , з числа службових. Відмова мотивована тим, шо згідно рішення заступника Міністра оборони України керівника апарату № 303/4/145 від 24 жовтня 2016 року виключення квартир з числа службових та надання їх для постійного користування працівникам ЗСУ призведе до порушення вимог Бюджетного кодексу України, в частині нецільового використання бюджетних коштів. Пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року (далі Порядок) встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Пунктом 11 Порядку встановлено, що житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства Оборони України 31 липня 2018 року № 380 (далі Інструкція), регламентовано процедуру виключення житла з числа службового. Відповідно до п. 10 Розділу VII Інструкції військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком. Таким чином, судом не встановлено правомірності відмови Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова щодо виключення квартири [ADDRESS] , з числа службових, оскільки таке питання повинно вирішуватися виконавчим органом районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. Відповідач повинен подати клопотання за заявою про виключення квартири з числа службової про розгляд цього питання разом з клопотанням начальника гарнізону та командира військової частини. Не подаючи відповідне клопотання, КЕВ м. Львова порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації прав позивача на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. З урахуванням наведеного, позовна вимога [PERSON] в частині визнання неправомірною відмови Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова щодо виключення квартири [ADDRESS] , з числа службових, є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова подати клопотання про виключення з числа службових квартири [ADDRESS] , за належністю, слід відмітити, що суди не вправі втручатись в повноваження та діяльність суб`єктів владних повноважень, або ж підміняти їх. Така позиція суду щодо неможливості підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24 жовтня 2008 року, згідно з якою, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, так само й з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Отже, суд не має права втручатися в дискреційні повноваження органу виконавчої влади і перебирати на себе його повноваження, а тому позовну вимогу про зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова подати клопотання про виключення з числа службових квартири [ADDRESS] , за належністю, слід задовольнити частково, зобов`язавши відповідача повторно розглянути заяву [PERSON] від 26.07.2023 року із врахуванням висновків, які встановлені судом даним рішенням. Що стосується позовної вимоги в частині визнання за позивачем права на виключення з числа службових квартири [ADDRESS] , слід вказати, що така задоволенню не підлягає, оскільки право на виключення квартир з числа службових мають відповідні органи Державної влади за встановленою процедурою, а тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. З огляду на те, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211 грн. 20 коп., у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial