Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу, в якій просить суд встановити факт, що диплом Харківського технікуму радянської торгівлі [NUMBER], реєстраційний № 9346 на ім`я « [PERSON] » українською мовою, « [PERSON] » російською мовою належить мені, [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України [NUMBER] виданого Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 15.12.1999 прізвище, ім`я та по батькові українською мовою: « [PERSON] », російською мовою « [PERSON] ». Заявлені вимоги мотивовані тим, що встановлення в судовому порядку факту належності правовстановлюючого документу - диплому [NUMBER] , реєстраційний № 9346 виданого Харківським технікумом радянської торгівлі 29.02.1984, необхідно [PERSON] (заявнику) для належного оформлення пенсії при настанні пенсійного віку та усунення невідповідності вказаного по батькові в дипломі [NUMBER] , реєстраційний № 9346 відповідним документом та підтвердження наявності страхового стажу для призначення пенсії [PERSON] . У зв`язку із чим виникає необхідність встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло. В судове засідання заявник не з`явилася про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій просить задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі з підстав викладених у змісті заяви та розгляд справи здійснювати без її участі. Представники заінтересованої особи, в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Поважність причин неявки в судове засідання не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. ч. 2, 7 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст 293 ЦПК України). Перелік фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, міститься у ч. 2 ст. 293 ЦПК України, зокрема встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис 175. Орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис: Жовтневий відділ державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, дата складання 28.02.1965. Номер свідоцтва [NUMBER] , дата видачі 28.02.1965. Відповідно до Паспорта громадянина України [NUMBER] виданого Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 15.12.1999 прізвище, ім`я та по батькові українською мовою: « [PERSON] », російською мовою « [PERSON] ». В 1984, після закінчення завником Харківського технікуму радянської торгівлі при влаштуванні на роботу оформлено трудову книжку [NUMBER] , дата заповнення 19.04.1984 російською мовою «« [PERSON] », українською мовою « [PERSON] », дата народження [INFO] , професія «технік-механік». При зверненні заявника до Пенсійного фонду України та при перегляді документів необхідних для призначення пенсії, у тому числі трудової книжки, паспорту громадянина України, диплому, фахівцями Пенсійного фонду України було виявлено, що у дипломі Харківського технікуму радянської торгівлі [NUMBER], реєстраційний № 9346 було допущено описку в зазначенні по батькові українською мовою « [PERSON] », при заповненні диплому російською мовою прізвище, ім`я та по батькові вказано без описок. Як вбачається з матеріалів справи, Ім`я заявника у дипломі Харківського технікуму радянської торгівлі [NUMBER] , реєстраційний № 9346 вказане « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] » так, як вказаного у паспорті громадянина України, трудовій книжці де зазначено « [PERSON] » українською мовою та « [PERSON] » російською мовою). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Відповідно до вимог частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, для належного оформлення пенсії при настанні пенсійного віку та усунення невідповідності вказаного по батькові в дипломі [NUMBER] , реєстраційний № 9346 відповідним документом та підтвердження наявності страхового стажу для призначення пенсії [PERSON] , суд вважає за доцільне встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ, а саме диплом Харківського технікуму радянської торгівлі [NUMBER] , реєстраційний № 9346 виданий на ім`я « [PERSON] » українською мовою, « [PERSON] » російською мовою належить заявнику [PERSON] ( [INFO] , паспорт громадянина України [NUMBER] виданого Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 15.12.1999) прізвище, ім`я та по батькові українською мовою: « [PERSON] », російською мовою « [PERSON] ». У зв`язку з чим, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності правовстановлюючого документу а саме те що, диплом Харківського технікуму радянської торгівлі [NUMBER], реєстраційний № 9346 виданий на ім`я « [PERSON] » належить [PERSON] , а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про захист прав заявника і вважає, що заява [PERSON] , за участю заінтересованої особи: головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Міністерства освіти і науки України про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу - підлягає повному задоволенню. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved