Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

13 листопада 2024 року до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшов вищевказаний позов, предметом позову є об`єкт нерухомого майна, яке перебуває на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області. Позиція сторін. В обґрунтуванні своїх позовних вимог представник позивачки зазначив, що будучи власником нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , вона має бажання належним чином розпорядитися нерухомим майном, на яке державний виконавець, безпідставно наклав арешт відповідно до постанови від 10 червня 2002 року, в тому числі на частини вищевказаного будинку, а тому представник позивачки просить звільнити з-під арешту вищевказане нерухоме майно та стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 1211.20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 20\~000 грн. В ході судового розгляду від представника позивачки надійшла заява з якої вбачається, що на позові наполягає просить справу розглянути в його відсутність. Відповідач копію позову та додатки до нього отримав належним чином, до суду направив відзив в порядку ст.178 ЦПК України, з якого вбачається, що позов є необґрунтований, в задоволені позову необхідно відмови. Рух справи. 02 січня 2025 року Овідіопольським райсудом Одеської області було відкрито цивільне провадження у спрощеному порядку. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках. Обставини, які встановлені судом. Зі змісту позову та матеріалів до нього вбачається, що прізвище позивачки зазначено як [PERSON] та [PERSON] , позивачкою та її представником копію документу, який посвідчує особу суду не надано. Позивачка [PERSON] , код [NUMBER] , є власником житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності від 21.02.2006 року, яке належним чином було зареєстровано у компетентних установах від 21.02.2006 року (а.с.10). В провадженні Приморського райсуду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. 07 травня 2002 року в рамках даного цивільного провадження судом першої інстанції був виданий виконавчий лист. На підставі заяви стягувача та виконавчого листа відділом Приморського ДВС було відкрито виконавче провадження № 962073. 10 червня 2002 року державним виконавцем в рамках ВП № 962073, був накладений арешт на майно [PERSON] , у тому числі вищевказаного житлового будинку (а.с.9). Дана постанова була належним чином зареєстрована у компетентних установах за № 8370349 від 15.01.2009 р. Представник позивачки звернувся до Відділу ДВС з заявою, щодо можливості зняти арешт з вищевказаного нерухомого майна, та отримав відповідь з якої вбачається, що заява представника позивачки розглянута не в повному обсягу. Представник позивачки стверджує, що державний виконавець безпідставно прийняв рішення про арешт майна боржника та оголошена заборона його відчуження, відповідно до постанови від 10.06.2002 року. В ході судового розгляду позивачка та її представник не надали належних та допустимих доказів існування судового рішення в рамках цивільного провадження № 2-696, не зазначив учасників цивільного провадження фізичних осіб [PERSON] \~та \~ [PERSON] ,\~зокрема їх\~повне ім`я\~та по\~батькові,\~місце їх\~проживання (реєстрації)\~ тощо.\~ \~ В ході розгляду справи було встановлено, що позивачка та її представник не надав суду належних та допустимих доказів на підставі чого було відкрито виконавче провадження (заява стягувача та виконавчий лист виданий на підставі судового рішення, судове рішення). Державний виконавець відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» належним чином відкрив виконавче провадження, під час примусових дій в рамках своїх повноважень прийняв рішення про накладення арешту на майно позивачки. Виходячи з вищевказаного суд прийшов до висновку, що позивачка звернулась до суду з позовними вимогами, які в порядку ст.ст.15,16 ЦК України підлягають судовому захисту в іншому порядку. Державний виконавець прийняв рішення про накладення арешту на нерухоме майно в рамках своїх повноважень відповідно до закону, а тому суд вважає, що відповідач Відділ ДВС є неналежним відповідачем. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст.13,263 ЦПК України представник позивачки належним чином не обґрунтував свої позовні вимоги. Судові витрати. Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в розмірі 1211.20 грн., суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed