Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

1.Описова частина. Зміст вимог заяви. У червні 2024 року [PERSON] за представництва адвоката Мельниченко А.Л. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подав цю заяву на предмет встановлення факту перебування з липня 2021 року [PERSON] , [INFO] , на утриманні батька - [PERSON] , який зник безвісті за особливих обставин під час бойових дій в Україні, оскільки цей факт має юридичне значення для реалізації права заявника на отримання грошового забезпечення в порядку Постанови Кабінету Міністрів України № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», однак листом командира ВЧ [NUMBER] від 12 квітня 2024 року заявнику відмовлено у виплаті грошового забезпечення [PERSON] з підстав відсутності документів, що підтверджують факт перебування на утриманні у батька, проте усі документи, які б могли підтвердити спільне проживання, сплату комунальних послуг, фотографії, тощо залишились в окупованому м. Маріуполі, куди заявник не має доступу, як і не має можливості надати показання свідків - їх сусідів, натомість все своє життя [PERSON] проживав разом з батьком, навіть після розлучення батьків [PERSON] купив квартиру поруч із будинком, де мешкав [PERSON] із матір`ю, та постійно піклувався про сина, матеріально утримував, займався розвитком, вихованням, вони багато часу проводив разом, займалися спортом. Оскільки батько працював директором ринку, тренером з боксу, охоронцем, слюсарем на заводі, а з 2014 року вступив до батальйону « [INFO] », де рахується донині, то мав стабільний заробіток, зокрема, за 2021 рік його середній заробіток становив близько 500 000,00 грн., левову частину якого віддавав сину [PERSON] . Оскільки у 2021 року заявник змушений був звільнитися і не міг знайти роботу, тому повне матеріальне утримання його батько взяв на себе, забезпечував усі життєві потреби, включаючи проживання у квартирі батька, харчування, інші додаткові витрати, проте з 20 травня 2022 року [PERSON] вважається зниклим безвісті за особливих обставин згідно витягу наказу № 129мтд про визнання його зниклим безвісти на підставі розпорядження КНГУ від 05 квітня 2022 року № 27/9/1/4-2585, після чого заявник 21 травня 2022 року виїхав з міста Маріуполя, пройшовши фільтрацію і зараз перебуває у м. Торонто. Стислий виклад позицій учасників справи у заявах по суті справи. У письмових поясненнях, поданих [PERSON] через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 11 лютого 2025 року заявник додатково пояснив, що 24 лютого 2022 року його батько [PERSON] як військовослужбовець пішов на оборону м. Маріуполя, тому в цей період заявник став проживати з матір`ю та допомагав в організації побуту за відсутності будь-яких комунальних послу у м. Маріуполі. У період 10-15 березня 2022 року заявник в останнє побачився з батьком, який повідомив, що очікується допомога українських військових із м. Запоріжжя та попросив почистити усі контакти, всіх його товаришів по службі, його, і всього пов`язаного, так як може статися таке, що телефон заявника будуть перевіряти, після цього з батьком вони вже не побачилися. У середині квітня 2022 року біля ТРЦ ПортСіті в м. Маріуполі стали роздавати сім-карти та можна було вийти на зв`язок, проте батько в останню зустріч казав не дзвонити йому та не писати, щоб не наражати себе на небезпеку, тому він повідомив знайомим про себе та став чекати звістки від батька. 16 травня 2022 року військові вийшли з заводу Азовсталь, тому він зрозумів, що батько в полоні і у місті його вже нічого не тримало. 21 травня 2022 року він разом з матір`ю пройшов фільтрацію - обов`язковий процес для жителів міста, щоб їх випустили з міста. 25 травня 2022 року він разом з іншими людьми близько 100 осіб сів у автобус, де люди в цивільному повідомили, що вони з волонтерської організації допомагають всім охочим виїхати з м. Маріуполя до Таганрогу, звідки всі охочі зможуть вирушити до табору біженців і оформити паспорти рф, отримати притулок, тому за відсутності інших способів виїхати він скористався цим шляхом. Після перетину кордону з ДНР вони зупинилися, де кожного пасажиру допитували, після цього 26 травня 2022 року їх привезли до залізничного вокзалу, він придбав квиток до м. Ростова, а звідти він поїхав 27 травня 2022 року у м. Тбілісі у Грузії до двоюрідного брата. З серпня 2022 року він став оформлювати виїзд до Канади і 21 листопада 2022 року прибув до Канади, а влітку 2024 року поїхав до Німеччини, а у серпні 2024 року знову до м. Тбілісі. Заінтересована особа - ВЧ [NUMBER] Національної гвардії України заяв по суті справи не подавала. Позиції учасників справи в судовому засіданні. Заявник, будучи належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув та у поданих заявах клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні заяви з наведених у ній підстав. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі та наполягала на її задоволенні з наведених у заяві підстав. Заінтересована особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не уповноважила та у заявах, поданих через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 02 грудня 2024 року та 21 січня 2025 року представник ВЧ [NUMBER] НГУ клопотала про розгляд заяви у її відсутності. Заяви, клопотання з процесуальних питань. 05 грудня 2024 року представник заявника подала клопотання про допит свідків [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 10 грудня 2024 року та 20 грудня 2024 року, 20 січня 2025 року представник заявника подала клопотання про допит свідків [PERSON] , [PERSON] в режимі відеоконференції з приміщення іншого суду, що ухвалою суду від 11 грудня 2024 року та 21 січня 2025 року задоволені. 29 січня 2025 року представник заявника подала клопотання про витребування доказів: інформації з АТ КБ «Приватбанк» про відкриті рахунки на ім`я [PERSON] , про рух коштів на таких рахунках за 2021 та 2022 роки та стан рахунків на день виконання ухвали, що ухвалою суду від 12 березня 2025 року задоволено. Інших заяв, клопотань з процесуальних питань не надходило. Процесуальні дії у справі. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 червня 2024 року заява передана судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 19 червня 2024 року. Ухвалою суду від 21 червня 2024 року у відкритті провадження відмовлено, проте вказана ухала скасована постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року з направленням справи для продовження розгляду судом першої інстанції. На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12 листопада 2024 року справа передана судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В. 13 листопада 2024 року. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2024 року заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження. На підставі ухвали суду від 21 січня 2025 року в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Оболонського районного суду м. Києва 21 січня 2025 року допитані свідки [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 21 січня 2025 року на підставі ч.3 ст. 294 ЦПК України витребувано у ГЦОСІ ДПС України інформацію про перетин державного кордону України громадянином [PERSON] за період з липня 2021 року по день виконання ухвали суду, що виконана ДПС 27 січня 2025 року. Ухвалою суду від 12 березня 2025 року за клопотанням представника заявника витребувано докази у АТ КБ «Приватбанк», вимоги якої виконані банком 08 квітня 2025 року. 2.Мотивувальна частина. Суд, заслухавши усні пояснення представника заявника, допитавши свідків, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із відмовою у задоволенні заяви, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази. [PERSON] народився [INFO] у м. Маріуполі, про що Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя вчинено актовий запис 12 березня 1996 року під № 123, за даними якого батьком дитини є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 12 березня 1996 року Іллічівським відділом РАГС м. Маріуполя (а.с.24). За наказом командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України № 64 від 16 березня 2022 року солдата [PERSON] , який відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та розпорядження командувача Національної гвардії України від 24 лютого 2022 року № 27/0/1/3/м-282т-Е прибув для проходження військової служби (військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період з [INFO] ), призначено на посаду санітара 1-го відділення 10го взводу оперативного призначення 1-ї роти оперативного призначення 2-го батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення « [INFO] » з 16 березня 2022 року (а.с.28). За наказом командира військової частини [NUMBER] НГУ від 20 травня 2022 року № 129мтд солдат [PERSON] уважається зниклим безвісти за особливих обставин з 20 травня 2022 року (а.с.29). Військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України 12 квітня 2024 року за вих. № 40/57/12-3649 за підписом т.в.о. командира військової частини майора [PERSON] [PERSON] відмовлено у виплаті грошового забезпечення військовослужбовця ВЧ [NUMBER] НГУ солдата [PERSON] з посиланням на пункт 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884, з підстав того, що заявником не надано документального підтвердження факту спільного проживання або встановленого судом факту перебування на утриманні у військовослужбовця. (а.с.32-36). За даними довідки ВЧ [NUMBER] НГУ від 28 жовтня 2023 року № 6618 за підписом т.в.о. начальника відділення кадрів секції персоналу штабу військової частини [PERSON] солдат [PERSON] , зниклий безвісти, дійсно проходить військову службу за призовом під час мобілізації у ВЧ [NUMBER] [INFO] з 16 березня 2022 року по теперішній час (а.с.27). За даними довідки ВЧ [NUMBER] НГУ від 25 жовтня 2023 року № 5580, особова справа солдата [PERSON] , містить відомості в розділі «сімейний стан» про сина [PERSON] , 1996 р.н., батька [PERSON] , (відомості відсутні), матір [PERSON] (відомості відсутні) (а.с.26). Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , про що до матеріалів справи долучена копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.48, 49). Мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , про що до матеріалів справи долучена копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Броварським відділом ДРАЦС у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.247, 49). [PERSON] [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що видно з виписки за договором [PERSON] з АТ КБ «Приватбанк» на відкриття рахунку (а.с.233). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 01 вересня 2021 року № 18-13/01-1159, виданої Управлінням з оформлення місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON] , зареєстрований по [ADDRESS] з 04 березня 2019 року, що узгоджується з даними відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 11 вересня 2024 року (а.с.7, 91). Згідно відповіді Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24 січня 2025 року № 19/6959-вих. відомості щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України [PERSON] , 12.02.1996 р., в період з липня 2021 року по 24 січня 2025 року база даних не містить, що узгоджується з поясненнями заявника про виїзд з м. Маріуполя до м. Таганрогу рф з проходженням дактилоскопії 21 травня 2022 року про що до заяви додана ксерокопія довідки ФП «Мангуш-пост ГАИ» (а.с.188-191, 192) та подальший виїзд з рф до Грузії. Зокрема, за даними паспорту громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] [PERSON] дійсно в`їхав у Грузію 28 травня 2022 року та в подальшому виїхав з Грузії 21 листопада 2022 року, проте даних про виїзд з іншої держави перед в`їздом до Грузії його паспорт як громадянина України не містить (а.с.201). За даними довідки Маріупольського міського центру зайнятості від 07 травня 2024 року № 35 [PERSON] був зареєстрований як безробітній в Маріупольському МЦЗ з 02 вересня 2021 року до 16 лютого 2022 року та за період з 02 вересня 2021 року по 25 листопада 2021 року та з 11 грудня 2021 року по 16 лютого 2022 року отримав виплату допомоги по безробіттю 48962,36 грн. ( у 2021 році: у вересні - 998,80 грн., у жовтні - 9516,00 грн., у листопаді - 7930,00 грн., у грудні - 6722,70 грн., у 2022 році: у січні - 9924,00 грн., у лютому - 5670,86 грн.) (а.с.163, 164). За даними ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 16 травня 2024 року з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з І кварталу 2019 року - ІІ квартал 2022 року [PERSON] до липня 2021 року включно отримав самостійний дохід в розмірі 740480,29 грн., в тому числі у липні 2021 року від ТОВ «ТРІ ПОД» - 18321,80 грн. заробітної плати та 1535,37 грн. додаткового блага (а.с.166-168). Таким чином, [PERSON] з липня 2021 року по лютий 2022 року отримав сукупний дохід в розмірі 68819,53 грн. За даними карток на грошове забезпечення [PERSON] за 2021-2022 роки, наданої Центральним архівним відділом Національної гвардії України за супровідним листом 21 березня 2025 року за вих. 82-331, [PERSON] виплачено за березень 2022 року 66656,93 грн., за квітень 2022 року 128857,06 грн. та з часу зникнення безвісти продовжувались нарахування грошового забезпечення щомісяця (а.с.249-251). Вказані дані про виплати з ВЧ [NUMBER] НГУ повністю узгоджуються з даними виписки АТ КБ «Приватбанк» по рахунку [PERSON] [NUMBER] , відкритого 12 березня 2016 року (номер карти [NUMBER] ) (а.с.233-241, 242-246). При цьому, як видно з виписки по вказаному рахунку за період з 01 січня 2021 року про 29 грудня 2022 року [PERSON] до березня 2022 року отримував дохід від пенсії в розмірі 4159,34 грн. щомісяця (зокрема, з липня 2021 року по березень 2022 року сукупним розміром 33274,72 грн.) та з листопада 2021 року ще і грошового забезпечення від ВЧ [NUMBER] , сукупний розмір якої з листопада 2021 року включно по лютий 2022 року склав 44196,09 грн. (а.с.236 - 237-зворот). Таким чином, [PERSON] з липня 2021 року по березень 2022 року включно отримав дохід в розмірі 77470,81 грн. При цьому, жодних даних про безготівкові перекази на ім`я [PERSON] чи без визначення особи виписка по вказаному рахунку за цей період не містить, як і не містить даних про зняття готівки у розмірі, який би перевищував 1000,00 грн., лише у січні 2022 року отримав готівку у банкоматі на суму 6000,00 грн., За даними виписок ще по трьом рахункам, відкритим АТ КБ «Приватбанк» за договорами з [PERSON] від 11 січня 2022 року, 04 квітня 2012 року, 17 жовтня 2020 року рух коштів був в межах 1100,00 грн. депозитного вкладу з нарахованими відсотками, у зв`язку з чим баланс по цим рахункам склав на 28 березня 2025 року 1000,00 грн., 846,18 грн., 1164,22 грн. (а.с.232, 241-зворот, 242-244, 244-зворот-245-зворот). Допитаний судом під присягою свідок [PERSON] , в судовому засіданні, показав, що є військовослужбовцем ВЧ [NUMBER] , [PERSON] є його товаришем і давнім другом, разом займалися спортом, мешкали поряд, проводили разом дозвілля. Він має єдиного сина [PERSON] , якому приділяв увесь свій час від народження і до часу зникнення безвісті у травні 2022 року під час бойових дій з оборони м. Маріуполя. [PERSON] , в тому числі після розлучення з дружиною, завжди займався вихованням сина, йото утриманням, навіть коли той поїхав на навчання до ВНЗ м. Києва. Після закінчення навчання син через деякий час повернувся до м. Маріуполя і він його часто бачив в квартирі у [PERSON] , він йому давав кишенькові гроші, купував продукти. В м. Маріуполі [PERSON] займався пошуком роботи, проте так і не знайшов, проте вони з батьком завжди були разом і він підтримував [PERSON] у всіх питаннях. Після зникнення [PERSON] . [PERSON] виїхав з України і перебував у Грузії. Допитана судом під присягою свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає [PERSON] близько 25 років, вони товаришували. У нього є єдиний син [PERSON] , з дружиною він розлучився давно, батьки померли, є рідний брат. Після розлучення він придбав однокімнатну квартиру поруч із будинком, де жив син з колишньою дружиною, для того, щоб бути ближче до сина і завжди займався вихованням, утриманням сина, піклувався про нього з народження і до того, як зник безвісті. Коли [PERSON] поїхав до м. Києва здобувати вищу освіту [PERSON] їздив до нього, передавав кошти, а син приїжджав на канікули до батька. Після закінчення навчання [PERSON] невдовзі повернувся до м. Маріуполя, оскільки втратив там роботу. В період коли [PERSON] шукав роботу його утримання взяв на себе батько, одягав, купував продукти, купував інші необхідні речі, давав гроші. Після зникнення [PERSON] безвісті у травні 2022 року [PERSON] написав, що він шукав батька і зараз закордоном, в Грузії. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно п.2 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Правовідносини, у зв`язку з якими суд розглядає заяву про встановлення факту, що має юридичне значення виникли, у зв`язку з застосуванням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, у редакції, чинній на час розгляду заяви [PERSON] військовою частиною, а також на час розгляду судом заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Так, згідно з вимогами пункту 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону до внесення змін Законом України від 8 жовтня 2024 року № 3995-IX та станом на день розгляду заяви [PERSON] військовою частиною 12 квітня 2024 року) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Пунктом 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 (в редакції станом на день розгляду заяви [PERSON] військовою частиною 12 квітня 2024 року) виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. За наведених норм Закону та Порядку станом на день розгляду заяви [PERSON] військовою частиною - 12 квітня 2024 року (за Вих. № 40/57/12-3649) факт перебування на утриманні у батька - зниклого безвісті військовослужбовця, для [PERSON] мав юридичне значення для призначення йому виплати грошового забезпечення батька [PERSON] та саме з цими вимогами він звернувся у червні 2024 року. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи. Як встановлено судом, в період з липня 2021 року [PERSON] проживав у м. Маріуполі до травня 2022 року, та отримав дохід у липні 2021 року від ТОВ «ТРІ ПОД» в розмірі 18321,80 грн. заробітної плати та 1535,37 грн. додаткового блага, що свідчить про наявність самостійного доходу, значно більшого за мінімальну заробітну плату, розмір якої Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлений у 6000,00 грн. з 01 січня 2021 року та 6500,00 грн. з 01 грудня 2021 року, натомість [PERSON] у липні 2021 року отримав дохід лише у вигляді пенсії в розмірі 4159,34 грн., що свідчить про безпідставність вимог заявника про перебування його на матеріальному утриманні у липні 2021 року, оскільки батько отримав майже у 5 разів менший дохід. У серпні 2021 року заявник самостійного доходу не мав, а за період з вересня 2021 року по березень 2022 року заявник отримав дохід від виплат по безробіттю в розмірі 48 962,36 грн. (з 02 вересня 2021 року по 25 листопада 2021 року та з 11 грудня 2021 року по 16 лютого 2022 року), тобто в середньому 8160,39 грн. на місяць, що більше за мінімальну заробітну плату, встановлену Законами України «Про державний бюджет на 2021 рік» та «По державний бюджет на 2022 рік» (з 01 січня 2022 року 6500,00 грн.), тоді як [PERSON] до листопада 2021 року отримував щомісяця лише пенсію в розмірі 4159,34 грн. та з листопада 2021 року по березень 2022 року грошове забезпечення з ВЧ [NUMBER] , середній розмір якого складав 8839,22 грн. на місяць. За встановлених обставин сукупного доходу заявника з серпня 2021 року по лютий 2022 року в розмірі 48962,36 грн. порівняно з доходом батька [PERSON] - пенсії з серпня по жовтень 2021 року включно 12478,02 грн., а з листопада 2021 року по лютий 2022 року включно 60833,45 грн. (пенсії 16637,36 грн. та грошового забезпечення 44196,09 грн.), суд приходить до висновку про майже рівний у заявника і його батька сукупний дохід за спірний період. Зокрема, у серпні 2021 року заявник хоч і не мав самостійного доходу, проте дохід його батька складався лише з пенсії в розмірі 4159,34 грн., що вочевидь не могло стати утриманням повнолітнього сина; в період вересень, жовтень 2021 року заявник отримував допомогу по безробіттю 1560,00 грн. та 1225,16 грн., тобто не був позбавлений повністю будь-якої підтримки з боку держави, а батько отримував лише пенсію в розмірі 4159,34 грн., розмір якої менший за мінімальну заробітну плату і не міг бути джерелом утримання ще і іншої окрім нього самого особи, а в листопаді заявник отримав 23 542,44 грн., що більше за дохід батька у листопаді 2021 року вдвічі (пенсія 4159,34 грн. + грошове забезпечення 8839,22 грн.=12998,56 грн.), у зв`язку з чим доводи про перебування на утриманні батька, який мав у цьому місяці вдвічі менший дохід, є неспроможними і судом відхиляються. У грудні 2021 року заявник отримав допомогу по безробіттю в розмірі 4478,87 грн., що більше за самостійний щомісячний дохід батька від пенсії в розмірі 4159,34 грн., за рахунок якого останній утримував себе щонайменше до жовтня 2021 року включно і не потребував утримання інших осіб внаслідок замалого матеріального забезпечення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про безпідставність тверджень заявника про перебування на матеріальному утриманні у [PERSON] у грудні 2021 року через відсутність достатнього самостійного доходу у заявника. У січні 2021 року та у лютому 2022 року заявник отримав 8003,22 грн. та 9798,24 грн., тобто мав дохід майже нарівні з батьком, який у грудні 2021 року та січні 2022 року отримував по 12998,56 грн. (пенсія 4159,34 грн.+ грошове забезпечення 8839,22 грн.), тому відсутні підстави вважати заявника таким, який перебував на утриманні у батька в ці місяці. Лише у березні 2022 року [PERSON] , нараховане грошове забезпечення в розмірі 66656,93 грн., що зараховане на його картковий рахунок тільки 18 квітня 2022 року, що в цьому розмірі так і зберігаються на банківському рахунку [PERSON] , тобто за рахунок коштів грошового забезпечення за березень 2022 року утримання заявника вочевидь не відбувалось. При цьому, суд приймає до уваги відсутність будь-яких доказів таких обставин з липня 2021 року по березень 2022 року, коли заявник в останнє бачив батька, які б зумовлювали виключні обставини потреби заявника у лікуванні, інших витрат, пов`язаних з піклуванням за станом його здоров`я, перебування у скрутному матеріальному становищі, що вимагало б збільшення щомісячних витрат, зокрема, більших за пенсію та з листопада 2021 року грошове утримання [PERSON] , в тому числі із залученням коштів кредиту чи позики, зважаючи на те, що наявність грошових накопичень, з яких ймовірно могли здійснюватися додаткові витрати, за даними відкритих рахунків у [PERSON] не встановлена, як і не встановлені інші джерела доходів, окрім тих, які надходили на відкриті банківські рахунки. Так, як показали свідки в судовому засіданні, їм відомі обставини активної участі у вихованні та утриманні [PERSON] у дитячі та юнацькі роки, за час навчання заявника у вищому навчальному закладі у м. Києві, а також обставини того, що [PERSON] повернувся приблизно у 2021 році до м. Маріуполя, де вони його бачили разом з батьком, проводили разом дозвілля, проте обставин про певні конкретні суми доходів та істотності витрат [PERSON] , випадки таких витрат за період з липня 2021 року, саме на повне матеріальне утримання свого сина [PERSON] свідки не показали, а повідомлені обставини придбання речей побуту, продуктів харчування та надання кишенькових коштів, не може свідчить про перебування повнолітнього дієздатного сина з самостійним доходом на матеріальному утриманні батька-пенсіонера, за даними виписки по рахунку якого витрати на продукти харчування перебували у межах отримуваної ним пенсії і не перевищували витрат над доходами. Таким чином, враховуючи дані про доходи та витрати [PERSON] , дані про доходи [PERSON] , за спірний період, сукупно з показаннями свідків, суд приходить до висновку про недоведеність вимог заявника про перебування його, повнолітнього, дієздатного, працездатного, без фізичних вад здоров`я сина на утриманні у батька [PERSON] . Крім того, суд приймає до уваги, що з прийняттям Закону України № 3995-IX 08 жовтня 2024 року до пункту 6 статті 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» внесені зміни, що введені в дію з 01 лютого 2025 року, та у цьому пункті визначено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону). Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань (абз. 4 п.6 ст.9). У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань (абз.5 п.6 ст.9). Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 6 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2025 р. № 449) виплата грошового забезпечення здійснюється: особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями; у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені); у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці. Також, згідно пункту 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2025 р. № 449) виплата грошового забезпечення згідно цього Порядку не здійснюється у разі, зокрема, наявності (набуття) у визначних осіб громадянства Російської Федерації чи Республіки Білорусь, або у разі постійного проживання на території таких країн, або засудження за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Відзначається, що Україна не має з Грузією спільного кордону на суходолі, внаслідок чого відмітка про в`їзд до Грузії у травні 2022 року у паспорті громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] без відмітки про виїзд з України чи з будь-якої третьої країни, яка має на суходолі спільний кордон з Грузією, за обставин евакуації цивільного населення державою-агресором з окупованого нею м. Маріуполя може свідчити лише про пред`явлення на контрольно-пропускному пункті для виїзду з третьої країни до Грузії будь-якого іншого паспортного документа, про який заявник [PERSON] замовчує, приховуючи від суду всі істинні обставини вимушеного переселення з м. Маріуполя. Зважаючи на те, що з 01 лютого 2025 року внесені зміни до п.6 ст. 9 вказаного вище Закону та Порядку, то встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця повнолітньої дитини не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з виплатою грошового утримання зниклого безвісти військовослужбовця, а тому встановлення такого факту не буде мати юридичного значення для заявника за заявленою у заяві метою встановлення такого факту, у зв`язку з чим заява задоволенню не підлягає, як така, що не спрятиме захисту його права на отримання грошового забезпечення батька-військовослужбовця зниклого безвісти. Висновки суду за результатами розгляду позовних вимог. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, оцінивши згідно ст. 89 ЦПК України кожний доказ окремо та у сукупності і логічному взаємозв`язку на належність, допустимість і достатність згідно ст. ст. 77, 78, 80 ЦПК України, суд дійшов висновку, як про втрату фактом, з приводу якого подана заява, юридичного значення, так і про недоведеність самого такого факту, попри всі використані процесуальні джерела, які належить визнати об`єктивно вичерпаними, у зв`язку з чим ухвалює рішення про відмову у задоволенні заяви. Розподіл судовий витрат. Відповідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed