Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

16 грудня 2024 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] із вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісяця у розмірі 1/4 від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дитиною повноліття (а. с. 1-3). В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви від 25 грудня 2024 року вказала, що сторони з липня 2019 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільний побут та господарство, мали спільний бюджет. У зв`язку з чим між ними виникли фактичні шлюбні відносини, які тривали до вересня 2024 року. Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З вересня 2024 року сторони проживають окремо. Дитина проживає разом зі позивачкою за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що відповідач працює та отримує дохід, аліменти на користь інших утриманців не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають, тому він може сплачувати аліменти. Тому, прохає стягнути з відповідача на користь її користь аліменти на утримання дитини у розмірі від усіх доходів (заробітку) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду\~від 28\~січня 2025\~року у\~справі відкрито\~спрощене позовне\~провадження,\~з викликом\~сторін (а.\~с.\~24),\~копія якої надіслана учасникам справи 28 січня 2025 року за вихідним № 2294/25-вих/2/204/1057/25 (а. с. 25). 05 березня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , в обґрунтування якого вказано, що позивачка вказує на те, що син проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні, проте не надала суду підтвердження здійснення його повного утримання та в чому воно полягає, а також доказів самоусунення відповідача від обов`язку здійснювати утримання сина. Зазначає, що він регулярно сплачує гроші на утримання сина, приймає участь у його матеріальному забезпеченні. Розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти та не має наміру від нього ухилятися, але вимога про сплату аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу не буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач не має постійного заробітку. На даний час, відповідач офіційно не працевлаштований, підробляє водієм, та отримує нерегулярний, мінливий дохід, орієнтовно 8000-10000 гривень в місяць. Враховуючи матеріальне становище відповідача, відсутність стабільної високооплачуваної роботи сума аліментів до сплати не повинна погіршувати становище відповідача в порівнянні зі становищем одержувача аліментів. Усвідомлюючи необхідність здійснення утримання сина, об`єктивно можливою сумою аліментів до сплати є 4000 гривень щомісячно, яку прохає стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 47), в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав частково. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 4). Копією Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09 вересня 2020 року, підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 09 вересня 2020 року по теперішній час (а. с. 5). Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, в свою чергу, ст.\~15\~СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку,\~а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Законом України\~від 19\~листопада 2024\~року №\~4059-IX «Про державний бюджет України на 2025 рік», з 01 січня 2025 року, встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196 гривень. З матеріалів справи вбачається, що малолітньому [PERSON] на час розгляду справи виповнилось 4 повних роки. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці аліменти на утримання малолітнього сина. Водночас, суд не приймає до уваги доводи відповідача, які викладені у відзиві на позов, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначених у відзиві обставин відповідачем не надано. Враховуючи вищевикладене, оскільки батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, суд вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення ним повноліття. Через те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а зворотнього відповідачем не доведено, суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 16 грудня 2024 року, тобто із дня звернення із позовом до суду, і до досягнення дитиною повноліття, що є об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених у справі обставин. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір на підставі приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved