Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду міста Запоріжжя із позовом, сформованим в системі «Електронний суд» представника позивача - адвокатом Коломоєць І.В. (діє на підставі Ордеру серії АР №1192601) до [PERSON] , треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, Ланнівська сільська громада Полтавського району Полтавської області, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, в якому просить: визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ), за місцем її реєстрації або проживання. Позов обґрунтовує тим, що 19 березня 2021 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 225, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 19 березня 2021 року, серія [NUMBER] . Від даного шлюбу подружжя має неповнолітню дитину, сина - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 438, свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Шлюбні відносини ще не припинені, однак спір з приводу місця проживання дитини наявний. Через вчинення домашнього насилля відносно позивачки, вона змушена була з дитиною поїхати на декілька днів в Полтавську область. Відповідач погрожує відібрати дитину у матері, позбавити її прав на дитину, чим вчиняє домашнє насилля. Наразі, позивачка самостійно опікується інтересами і потребами дитини, піклується про сина, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Позивачка ніколи не перешкоджала і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з дитиною. Позивачка повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини. Через вчинення домашнього насилля відповідачем, дитина відвідує психолога. Позивачка любить свого сина, має змогу забезпечити його всім необхідним. Вона постійно слідкує за станом здоров`я сина, піклується про його розвиток, є психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А. Судом в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. 11.09.2024 року (16.09.2024 року повторно) до суду надійшов лист від Управління ДМС в Запорізькій області про неможливість надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. 12.09.2024 року суд направлено запит до Державної міграційної служби як розпорядника Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. 22.10.20524 року від представника позивача - адвоката Коломоєць І.В. надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії паспорту відповідача з відміткою про місце реєстрації. Ухвалою суду від 22.10.2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті спору; зобов`язано позивача [PERSON] направити [PERSON] копію позовної заяви з усіма поданими до суду додатками на належну зареєстровану адресу проживання відповідача: [ADDRESS] ; витребувано від Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. витребувано від Ланнівської сільської громади Полтавського району Полтавської області, як органу опіки та піклування, письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 31.10.2024 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла відповідь від Державної міграційної служби як розпорядника Єдиного державного демографічного реєстру, згідно якої [PERSON] станом на 11.12.2019 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (інформація зазначена на дату заповнення заяви-анкети для внесення інформації до ЄДДР, у зв`язку з оформленням паспорту громадянина України для виїзду за кордон. 22.10.20524 року від представника позивача - адвоката Коломоєць І.В. надійшла заява на виконання ухвали суду від 22.10.2024 року про долучення до матеріалів справи доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками. 13.01.2025 року від Ланнівської сільської громади Полтавського району Полтавської області, як органу опіки та піклування на виконання ухвали суду від 22.10.2024 року через системі «Електронний суд» надійшли копія висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю №7 від 10.01.202р року та копія рішення від 10.01.2025 року№7 про затвердження висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. Просили розгляд справи проводити без їх участі. 15.01.2025 року від представника позивача - адвоката Коломоєць І.В. надійшла заява про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат. 12.02.2025 року від Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, на виконання ухвали суду від 22.10.2024 року, надійшов висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. 17.02.2025 року та 28.03.2025 року представник Ланнівської сільської громади Полтавського району Полтавської області, як органу опіки та піклування - Удовиченко К.О. подав заяву, сформовану в системі «Електронний суд» про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позов в повному обсязі. 04.03.2025 року, 24.03.2025 року, 16.04.2025 року представник Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, - Шустер О.В. подала заяви, про розгляд справи без її участі, просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Ухвалою суду від 04.03.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, 18.04.2025 року представник позивача-адвокат Коломоєць І.В. подала заяву, сформовану в системі «Електронний суд», в якій просить розглянути праву без участі сторони позивача, позов підтримує, просить задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчать конверти, які повернулися на адресу суду 02.04.2025 року з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та довідка про доставку повідомлення в додаток «Вайбер». Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, та Ланнівської сільської громади Полтавського району Полтавської області, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Матеріали справи містять заяви представників про розгляд справи без їх участі. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що 19 березня 2021 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Півдно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 225, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 19 березня 2021 року, серія [NUMBER] (а.с.10). У шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , про що Комунарським відділом ДРАЦС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , що підтверджується роздруківкою з застосунку «Дія», (а.с.11). Згідно листа Запорізького міського центру соціальних служб Запорізької міської ради (Вих. № 356/03-02 від 05.02.2025 року,05.02.2025 року фахівцями із соціальної роботи ВСР по Дніпровському району був здійснений вихід за адресою проживання гр. [PERSON] .. Під час зустрічі чоловік повідомив, що на даний час його малолітній син [PERSON] , [INFO] , знаходиться зі своєю матір`ю, [PERSON] , у [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] , він не заперечує проти того, щоб визначити місце проживання сина разом з матір`ю. Батько з дитиною спілкується в телефонному режимі, сплачує аліменти, бачиться з сином під час відпустки. Згідно заключення клінічного психолога КНП «Міська дитяча лікарня №5» ЗМР - [PERSON] , у ході бесіди с фахівцем, дитина далеко не йде від матері, проситься на руки, начебто когось чи чогось боїться, проявляє підвищену тривожність, плаче, тягне матір за руку, щоб піти з кабінету. Дитина емоційно-лабільна. Тривожна. У процесі гри відволікається, реагує на підвищений голос батька, починає плакати (а.с.14). Як вбачається з Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , Орган опіки та піклування дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з Висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , який затверджено рішенням від 10.01.2025 року №7 про затвердження висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, Орган опіки та піклування дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.61-62). Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ч.1ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з пунктом 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 р., який є чинним, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права визначено, що кожна дитина без будь-якої дискримінації має право на такі заходи захисту, які є необхідними в її становищі як малолітньої, з боку її сім`ї, суспільства і держави. Згідно частини 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У зв`язку із викладеним, вирішуючи даний спір, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, враховуючи інтереси дитини та інші обставини справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, задовольнити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 968,96 гривень. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем [PERSON] та адвокатом Коломоєць Іриною Василівною було укладено договір про надання правової допомоги № 1208/2024 від 12.08.2024 року (а.с.66). Позивачем зазначено, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язану з розглядом справи у суді складає 5 000,00 грн. До позовної заяви представником позивача додано копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 1208/2024 від 12.08.2024 року з додатками, у тому числі розрахунком судових витрат Кузіної А.А. та актом прийому передачі виконаних робіт правничих послуг (а.с. 65-66). Згідно акту прийому передачі виконаних робіт правничих послуг адвокатом Коломоєць І.В. надано, а позивачем [PERSON] прийнято наступні послуги: консультація з питань сімейних правовідносин та встановлення місця проживання дитини, підготовка позову з додатками про визначення місця проживання дитини, підготовка позову з додатками про визначення місця проживання дитини з матір`ю до Ленінського районного суду м. Запоржжя до [PERSON] , участь в судових засіданнях, незалежно від кількості судових засідань, на загальну суму 5 000,00 гривень. За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність від» 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд доходить висновку, що наявні у матеріалах справи докази у повному обсязі доводять реальність та обґрунтованість витрат на правову допомогу. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн., які є документально підтвердженими.

Outcome: approved