Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" звернулось до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - стягнути з боржника яким є [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0634428439/2 від 28.10.2020 в сумі 84 440,00 грн; - стягнути з боржника яким є [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3 028,00 грн; - стягнути з боржника яким є [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФІНАНС" та [PERSON] було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0634428439/2 та отримання кредиту згідно Заяви-анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики №3399616, який підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого [PERSON] у вигляді надання кредиту та зобов`язався його повернути і сплатити проценти за користування кредитом. Також вказує, що 11 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфінанс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу №11-02/22, відповідно до умов якого ТОВ "Інфінанс" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги за договором позики №0634428439/2 від 28.10.2020. У свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" згідно договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" право грошової вимоги за договором позики №0634428439/2 від 28.10.2020. Оскільки відповідач в повному обсязі не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, у нього виникла заборгованість, яка становить 84 440,00 грн та складається з наступного: 7 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 77 440,00 грн - заборгованість за відсотками. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавав. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами, двічі направлялися на адресу відповідача за зареєстрованим місцем його проживання, у відповідності до приписів ЦПК України, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими, востаннє з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Також відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року в справі № 910/1730/22 визначено, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 24 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі - Кредитодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) на підставі Заяви-анкети №3399616 на умовах пропозиції (оферти) на укладання електронного Договору позики, що акцентована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом відповідача у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0634428439/2 від 28.10.2020. 24 грудня 2020 року [PERSON] електронним підписом акцептував оферту від 24 грудня 2020 року на укладання договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0634428439/2 від 28 жовтня 2020 року та кредиту згідно з Заявкою - анкетою №3399616 від 24 грудня 2020 року на таких умовах: розмір кредиту 7 000 грн; користування кредитом 30 днів; строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0634428439/2 від 28 жовтня 2020 р. - 3 роки; відсоткова ставка 1,4% за один день користування кредитом за умови належного виконання умов договору; відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом за умови неналежного виконання умов договору; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 2 940 грн; загальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 511%. На підтвердження факту перерахування грошових коштів відповідачу позивачем надано квитанцію № 75936229 від 24.12.2020 про зарахування 7 000,00 грн на картку [NUMBER] . 11.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №11-02/22, відповідно умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором позики № 0634428439/2 від 28 жовтня 2020 року, що укладений між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 186 462,50 грн, з яких: 7 000,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 179 462,50 грн - заборгованість нарахованими процентами. Актом від 28.02.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями по договорам відступлення прав вимоги, в тому числі № 10-01/2023 від 10.01.2023. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Положеннями частин 1, 3 статті 509\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст.626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.1 ст.633 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За змістом статей 525, 526\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Згідно ст.13\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Правовий висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладений у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа №524/5556/19 (провадження №61-16243св20). До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19) та від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). Щодо тіла кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом, то суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1-3 ст.\~1056-1\~ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною першою статті 631\~ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Досліджений судом розрахунок заборгованості ТОВ "Коллект центр" свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по відсоткам в сумі 179\~462,50 грн включає період по 15.03.2024, який виходить за межі 30-денного строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування позикою в сумі 77 440 грн є безпідставною та задоволенню не підлягає. Враховуючи, що заявкою-анкетою на отримання кредиту та офертою від 24.12.2020 передбачено строк кредитування 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 3,5 % від суми позики щоденно у разі неналежного виконання договору, то заборгованість за процентами за користування позикою становить 7\~350 грн за період з 24.12.2020 по 23.01.2021. Виходячи з викладеного, з [PERSON] на користь ТОВ "Коллект центр" підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 350 грн, з яких 7 000 грн сума позики (підтверджена сума надання кредиту квитанцією) та 7 350 грн проценти за користування позикою. Отже, позов ТОВ "Коллект центр" підлягає задоволенню частково. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до позовної заяви додано договір №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» №01-11/2023 від 01.11.2023, заявку на надання юридичної допомоги №1254 , витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024 та платіжну інструкцію №413000006 від 09.02.2024 на суму 52 000 грн - з призначенням платежу «надання правової допомоги згідно договору №02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги». Так, згідно наявного в матеріалах справи Договору № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, між ТОВ «Коллект Центр» та «Лігал Ассістанс» було укладено Договір про надання правової допомоги. Вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає. З огляду на прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» затверджений рішенням загальних зборів № 01-11/2023 від 01 листопада 2023 року ціна роботи фіксована та погодинна. Згідно з заявкою на надання юридичної допомоги № 1254 від 07.02.2024 між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» та витягу з акту №3 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024, погоджено надання таких правових (юридичних) послуг: надання усної консультації з вивченням документів - вартість за 2 години 4 000,00 грн; підготовка пропозицій 1 000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду на 4 годин 12 000,00 грн. Загальна сума понесених витрат за надані послуги становить 17 000,00 грн. Згідно статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до ч.2 ст.137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведені приписи, відсутність доказів на обгрунтування співмірності з обсягом наданої правової допомоги з урахуванням незначної складності справи, розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та судового/судових засідань, cуд вважає необґрунтованим та таким, що явно виходить за розумні межі, розмір витрат на правничу допомогу в сумі 17 000,00 грн, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн, що є достатнім та справедливим. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 514,60 грн (14 350 грн / 84 440,00 грн*3028 грн) підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: partial