Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

30 вересня 2024 року заступник керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області, в інтересах держави в особі Доманівської селищної ради Миколаївської області, звернувся до Доманівського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього на користь Доманівської селищної ради Миколаївської області 80982,06 грн. шкоди, спричиненої в результаті незаконного звільнення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також, сплачений судовий збір. В позовній заяві зазначає, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року визнано протиправним та скасовано розпорядження Доманівської селищної ради Миколаївської області від 10 лютого 2021 року №47-к «Про звільнення [PERSON] » з посади головного спеціаліста відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці) та поновлено на роботі у вказаному органі. Стягнуто з Доманівської селищної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 37656 грн., з відрахуванням із вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів. Вказане рішення суду набрало законної сили 06 жовтня 2021 року. Також, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року визнано протиправним та скасовано розпорядження Доманівської селищної ради Миколаївської області від 10 лютого 2021 року №49-к «Про звільнення [PERSON] » з посади спеціаліста II категорії відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці) та поновлено на роботі у вказаному органі. Стягнуто з Доманівської селищної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 26638,53 грн., з відрахуванням із вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів. Вказане рішення суду набрало законної сили 05 жовтня 2021 року. Крім того, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року визнано протиправним та скасовано розпорядження Доманівської селищної ради Миколаївської області від 10 лютого 2021 року №48-к «Про звільнення [PERSON] » з посади спеціаліста відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці) та поновлено на роботі у вказаному органі. Стягнуто з Доманівської селищної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 36304, 32 грн., з відрахуванням із вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду. Вказане рішення суду набрало законної сили 05 жовтня 2021 року. Порушення вимог трудового законодавства в даному випадку призвели до зайвого витрачання бюджетних коштів. Загальна сума витрачених грошових коштів з місцевого бюджету на виконання вищевказаних рішень Миколаївського окружного адміністративного суду у справах становить 80982,06 грн. Оскільки звільнення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відбулося з порушенням Закону, то у винної в цьому особи - Доманівського селищного голови [PERSON] виник обов`язок відшкодувати завдану такими звільненнями шкоду у сумі, яка складається із середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Станом на 07 червня 2022 року зазначені кошти Доманівській селищній раді Миколаївської області, [PERSON] не відшкодовано. Відповідно до інформацій Доманівської селищної ради від 07 червня 2022 року та від 13 липня 2022 року заходи щодо пред`явлення позову не вживались, оскільки відповідно до рішень Миколаївського окружного адміністративного суду за результатами розгляду позовних заяв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у резолютивній частині вказаних рішень не було визначено зобов`язань селищній раді на предмет вжиття нею заходів щодо стягнення шкоди, заподіяної порушенням трудового законодавства при звільненні вказаних осіб. Справу було передано на розгляд до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з Доманівського районного суду Миколаївської області та 29 березня 2024 року автоматизованою системою документообігу справу було розподілено головуючому судді Далматовій Г.А. Представник відповідача надала суду заяву, в якій посилаючись на вимоги абз. 4 пп. 10 п. 9 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволені позовних вимог. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вважав, що прокурором не доведено у чому саме полягає втрата держави, оскільки виплати проводились з місцевого бюджету, який формувався без надходжень з інших бюджетів. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що звернення з правом зворотної вимоги є правом розпорядника коштів, а не його обов`язком. До встановлення безспірності списання коштів, кошти за рішенням суду мають виплачуватись виключно Казначейством України. Що у даному випадку дотримано та підтверджується відповідними квитанціями. Однак, стягнення коштів в порядку регресу повинно відбуватись виключно за поданням Казначейства України, такого подання матеріали справи не містять. Посилаючись на вимоги абз. 4 пп 10 п. 9 розділу розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, зазначила, що оскільки в діях [PERSON] не встановлено складу злочину, повинно проводитись службове розслідування щодо встановлення винних осіб. За результатами даного розслідування органи Казначейства можуть звернутись до суду з позовною заявою про відшкодування збитків в порядку регресу. Для подання такої позовної заяви встановлений місячний строк. Наведене стало підставою для заявлення нею клопотання про застосування строків давності. Вважає, що вина [PERSON] нічим не доведена. Прокурором не доведено в чому саме полягає інтерес держави. Наполягає на тому, що прокурор не є належним позивачем у даній справі. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі п. 4 розпорядження № 165-рк від 09 грудня 2020 року селищного голови Доманівської селищної ради Миколаївської області працівників відділу земельних відносин виконавчого органу селищної ради [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за два місяці починаючи з 09 грудня 2020 року попереджено про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме ліквідації відділу земельних відносин /а.с. 22-24, 25/. В подальшому, розпорядженням селищного голови Доманівської селищної ради Миколаївської області В.Власюка від 10 лютого 2021 року №47-к «Про звільнення [PERSON] », останню було звільнено з посади головного спеціаліста відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці) /а.с. 26/. Розпорядженням селищного голови Доманівської селищної ради Миколаївської області В.Власюка від 10 лютого 2021 року №48-к було звільнено [PERSON] з посади спеціаліста відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці) /а.с. 27/. Також, розпорядженням селищного голови Доманівської селищної ради Миколаївської області В.Власюка від 10 лютого 2021 року №49-к, було звільнено [PERSON] з посади спеціаліста II категорії відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці) /а.с. 28/. Не погоджуючись із звільненням дані особи оскаржили його до суду. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року у справі № 400/1440/21 визнано протиправним та скасовано розпорядження Доманівської селищної ради Миколаївської області від 10 лютого 2021 року №47-к «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посади головного спеціаліста відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради з 11 лютого 2021 року, також стягнуто з Доманівської селищної ради на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 31575,97 грн. та середній заробіток за один місяць у розмірі 6080,03 грн. /а.с. 42-44/. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року залишено без змін /а.с. 45-52/. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі № 400/1441/21 визнано протиправним та скасовано розпорядження Доманівської селищної ради Миколаївської області від 10 лютого 2021 року № 49-к «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посади спеціаліста II категорії відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради з 11 лютого 2021 року, а також стягнуто з Доманівської селищної ради на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11 лютого 2021 року по 17 червня 2021 року у сумі 20361,43 грн. та середній заробіток за один місяць у розмірі 6277,10 грн. /а.с. 53-57/. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року залишено без змін /а.с. 58-66/. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року у справі № 400/1442/21 визнано протиправним та скасовано розпорядження Доманівської селищної ради Миколаївської області від 10 лютого 2021 року №48-к «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді головного спеціаліста відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради з 11 лютого 2021 року, стягнуто з Доманівської селищної ради на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11 лютого 2021 року по 02 липня 2021 року у сумі 28551,83 грн. та середній заробіток за один місяць у розмірі 7752,49 грн. /а.с. 67-70/. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року залишено без змін /а.с. 71-79/. Ухвалюючи рішення у даних справах Миколаївський окружний адміністративний суд зазначив, що ліквідації структурного підрозділу, в якому працювали позивачі не відбулось, отже фактичні правовідносини, пов`язані із зміною структури відповідача, не відповідають підставам звільнення вказаним в пункті 4 оспорюваного розпорядження Доманівського селищного голови за №165 від 09 грудня 2020 року, стосовно ліквідації відділу земельних відносин. Крім того, у рішенні селищної ради від 07 грудня 2020 року №12 також не йдеться про ліквідацію структурних підрозділів. Станом на дату звільнення селищна рада, приймаючи рішення від 07 грудня 2020 року №12, фактично здійснювала реорганізацію виконавчих органів влади (шляхом зміни структури та збільшення кількості штатних одиниць) в одному з яких працювали позивачі, отже за таких умов, в аспекті ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, селищна рада зобов`язана була запропонувати позивачам інші посади. Суд прийшов до висновку, що розпорядження Доманівської селищної ради Миколаївської області від 10 лютого 2021 року №48-к «Про звільнення [PERSON] », №47-к «Про звільнення [PERSON] », № 49-к «Про звільнення [PERSON] » є протиправними та підлягають скасуванню. При цьому дані рішення Миколаївського окружного адміністративного суду містять посилання, що розпорядження про звільнення видані Доманівським селищним головою. До матеріалів справи долучено копію розпорядження Доманівського селищного голови за №165 від 09 грудня 2020 року, яке підписане селищним головою В.Власюком /а.с. 22-24/. Відповідно до частини четвертої статті 82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, факт незаконного звільнення Доманівським селищним головою В.Власюком вищевказаних осіб з займаних ними посад Доманівської селищної ради є доведеним, та відповідно до приписів ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно платіжних доручень №№ 214, 217, 221 від 15 листопада 2021 року, платіжного доручення № 1 від 19 листопада 2021 року, платіжного доручення № 2 від 22 листопада 2021 року, платіжного доручення № 1 від 24 листопада 2021 року, Доманівська селищна рада на виконання вищевказаних рішень суду здійснила перерахування грошових коштів у сумі 16390 грн. та 5053,06 грн. на розрахунковий рахунок [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 11 лютого 2021 року по 17 червня 2021 року /а.с. 31, 34/; 25418,66 грн. та 4894,42 грн. на розрахунковий рахунок [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 11 лютого 2021 року по 02 липня 2021 року /а.с. 33, 35/; 22984,22 грн. та 6240,75 грн. на розрахунковий рахунок [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 11 лютого 2021 року по 02 липня 2021 року/а.с. 32, 36/. Загальна сума витрачених грошових коштів з місцевого бюджету на виконання рішень Миколаївського окружного адміністративного суду у справах №400/1440/21, 400/1441/21, 400/1442/21 становить 80982,06 грн. Відповідно до преамбули Закону про місцеве самоврядування він відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Селищний голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті\~21\~Закону України\~«Про культуру»; (пункт 10 частини четвертої статті 42 Закону про місцеве самоврядування). Селищний голова\~несе персональну\~відповідальність за\~здійснення наданих\~йому законом\~повноважень (частина п`ята статті 42 Закону про місцеве самоврядування). Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134\~КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Згідно зі статтею 237\~КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. При цьому, відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Згідно з п. 20 вказаної постанови право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Згідно з п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 11.11.1992 при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст. 134 та нової редакції ст.\~237\~КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Згідно з ч. 1 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст.\~1191\~ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченому відшкодуванням, якщо інший розмір не встановлений Чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі, а тому посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника, має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року справа №401/1387/17-ц, від 20 червня 2019 року справа №462/8925/14, від 03 жовтня 2018 року справа №591/8512/15-ц. Отже, відповідач мав право і повинен був прийняти остаточне рішення про наявність підстав для звільнення працівників у відповідності до вимог трудового законодавства, в тому числі, перевіривши дотримання цих вимог в процесі здійснення процедури звільнення працівників, однак не дотримався цього. Таким чином, шкода завдана бюджету незаконним звільненням працівників у вигляді сплачених коштів в сумі 80982,06 грн підлягає стягненню з відповідача, оскільки порушення, яке зумовило поновлення працівників на роботі та виплату їм коштів, допущено з вини селищного голови [PERSON] , яким видано незаконні розпорядження про звільнення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з роботи. При цьому заявлена сума до стягнення є обґрунтованою, оскільки відповідає прямій дійсній шкоді, якою є грошові суми, виплачені звільненим працівникам за період вимушеного прогулу. Відповідно до інформації Доманівської селищної ради від 07 червня 2022 року та від 13 липня 2022 року на запит Вознесенської окружної прокуратури щодо вжиття Доманівською селищною радою заходів щодо стягнення шкоди, заподіяної порушенням трудового законодавства при звільненні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, заходи щодо пред`явлення позову не вживались, оскільки відповідно до рішень Миколаївського окружного адміністративного суду за результатами розгляду позовних заяв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у резолютивній частині вказаних рішень не було визначено зобов`язань селищній раді на предмет вжиття нею заходів щодо стягнення шкоди, заподіяної порушенням трудового законодавства при звільненні вказаних осіб /а.с. 37, 80/. Витрачання з бюджету коштів на виплату [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора, який звернувся з даним позовом до суду, оскільки уповноважені органи не повідомили прокурора про те, що будуть самостійно вживати заходів шляхом звернення до суду з відповідним позовом до винної посадової особи, що свідчить про їх бездіяльність, тому вказані обставини відповідно до статті 131-1 Конституції України\~та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» підтверджують наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову. Крім того, питання щодо належного позивача у даній справі вже було вирішено Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року, яку в подальшому залишено без змін постановою Верховного Суду від 23 травня 2024 року /а.с. 157-165, 227-237/. Не заслуговують на увагу твердження представника відповідача про відсутність інформації щодо проведення службового розслідування за фактом незаконного звільнення працівників, оскільки даний факт вже встановлено рішенням суду, відтак відповідач, який підписав наказ про звільнення працівників, в подальшому скасований рішенням суду, є суб`єктом повної матеріальної відповідальності, яка настає незалежно від форми вини. Водночас, оскільки між сторонами у справі виникли правовідносини, які регулюються зокрема трудовим законодавством, відтак суд критично оцінює твердження представника відповідача щодо пропущення прокурором, визначеного Бюджетним кодексом України строку для звернення до суду з позовом. Так, відповідно до ч. 3 статті 233 КЗпП України для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Відповідно до частин 1, 6 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання . Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Отже, зважаючи на те, що управління державної казначейської служби України у Доманівському районі Миколаївської області виплатило [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу у листопаді 2021 року, а заступник керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області звернувся до суду з позовом 30 вересня 2022 року, тобто в межах річного строку на звернення до суду, визначеного ч. 3 ст. 233 КЗпП України, доводи представника відповідача щодо пропуску прокурором строку для звернення до суду з цим позовом є безпідставними. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені з даним позовом до суду прокуратурою було сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved