Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

У лютому 2025 року заявники звернулися до суду із вказаною заявою про розірвання шлюбу в порядку ч. 3 ст. 293 ЦПК України. В обґрунтування заяви зазначають, що 02 січня 2020 року вони зареєстрували шлюб у Подільському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 02 числа січня місяця 2020 року складено відповідний актовий запис за № 03, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 02 січня 2020 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Від шлюбу мають спільну дочку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане 25 травня 2019 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Однак згодом стосунки між подружжям припинились. Заявники у своїй заяві зазначають, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, у зв`язку із чим вони дійшли спільної згоди щодо необхідності розірвання шлюбу. Таким чином, зважаючи на вищезазначені обставини, вважають, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Додатково заявники повідомили суд про те, що вони узгодили всі важливі питання, пов`язані з вихованням та утриманням малолітньої дочки - [PERSON] , на підтвердження чого 31 січня 2025 року уклали та нотаріально-посвідчений договір між батьками щодо визначення місця проживання, участі у вихованні та утриманні дитини, посвідчений Біляк О.Я., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області, реєстровий номер 253. Будь-які спори стосовно майна або інших питань між заявника відсутні. В судове засідання заявники не з`явилися, про розгляд заяви повідомлені належним чином, до суду надійшли заяви їх представників про розгляд справи за відсутності заявників. Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності заявників. Вивчивши заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02 січня 2020 року заявники зареєстрували шлюб у Подільському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 02 числа січня місяця 2020 року складено відповідний актовий запис за № 03, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 02 січня 2020 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Від шлюбу подружжя має спільну дочку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане 25 травня 2019 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Обґрунтовуючи свою заяву, заявники зазначають що через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між подружжям не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться, нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя та дитини. Також судом встановлено, що між заявниками укладено нотаріально-посвідчений договір між батьками щодо визначення місця проживання, участі у вихованні та утриманні дитини, посвідчений Біляк О.Я., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області, реєстровий номер 253. Відповідно до умов вказаного договору неповнолітня дочка залишається проживати з матір`ю, при цьому батько має право бачитись та спілкуватись з дитиною у будь-який час без обмежень, а матір зобов`язується не чинити перешкод у цьому. Батько надаватиме утримання дитині у вигляді сплати аліментів у розмірі 1 500,00 Євро (одна тисяча п`ятсот євро 00 євроцентів), що на день укладення та нотаріального посвідчення цього Договору за курсом Національного Банку України складає 65 265,00 грн. (шістдесят п`ять тисяч двісті шістдесят п`ять гривень 00 копійок) на один місяць, а також додатково оплачувати додаткові витрати на дитину, як це передбачено Розділом 4 укладеного між сторонами договором. Крім цього, сторони домовились в межах укладеного договору створити Резервний (спеціальний) фонд для покриття витрат, які викликані надзвичайними/форс-мажорними обставинами з метою досягнення мети - задоволення найкращих інтересів дитини, в тому числі, але не виключно, з метою накопичення коштів для дитини у порядку та розмірах, визначених таким договором. Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved