Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 11 лютого 2006 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №13. Від даного шлюбу у них народилося двоє доньок, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси з дружиною, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вказує, що з відповідачкою спільного господарства не ведуть та на протязі більше трьох років, фактично перестали проживати, як чоловік та дружина. Позивач вважає, що їх з відповідачкою шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, у зв`язку з цим позивач наполягає на його розірванні. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 25.03.2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк позивачу для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.03.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивач та його представник, адвокат Поковба В.В. будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. 28.04.2025 року представник позивача подав до суду заяву в якій просить розглядати справу без їх участі. Відповідачка будучи, відповідно до положень п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором №0610243455130, у судове засідання не з`явилася. 08.04.2025 року подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без її участі, проти задоволенн япозову, не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2006 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №13, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області Україна 27.08.2008 року (а.с.4). Від даного шлюбу у сторін народилися доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про їх народження серія [NUMBER] та [NUMBER] , виданих виконкомом Буштинської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області 29.01.2008 та 23.03.2012 (а.с.11-12). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони проживають окремо та не ведуть спільного побуту на протязі трьох років. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачкою, яка подала заяву, що не заперечує проти розірвання шлюбу, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про відсутність між сторонами сімейних відносин, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити їх інтересам, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дітей, поділу спільного майна сторін, не заявлено. Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з відповідачки.

Outcome: approved