Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визначення графіку побачень з дитиною та визначення часу спільного відпочинку з дитиною в період канікул, третя особа: Орган опіки та піклування\~ Виноградівської міської ради Закарпатської області. Позовні вимоги мотивує тим, що в період з 19 листопада 2011 року по 04 жовтня 2016 року він перебував у шлюбі з [PERSON] . Шлюб розірвано за рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2016 року (справа №299/888/16-ц, суддя Рішко Г.І.). З моменту припинення шлюбних відносин, в процесі розірвання шлюбу і до даного часу дочка сторін [PERSON] проживає разом з мамою (відповідачкою у справі) в с.Великі Комяти. Рішенням Виноградівського районного суду від 31.05.2016 р. у справі №299/888/16-ц [PERSON] встановлено обов`язок сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1050,00 грн. починаючи із дня подання позову - 13.04.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що рішення суду не оскаржував і виконує тобто сплачував аліменти на домашню адресу стягувача добровільно, в свою чергу відповідач надала розписку від 19.05.2016 року, згідно якої вбачається, що якщо позивач добровільно сплачуватиму аліменти, то [PERSON] не робитиме перешкод в побаченнях з дочкою. Разом з тим позивач вказує, що свою дочку [PERSON] дуже любить і намагається піклуватись про неї як тільки може, оскільки з самого початку [PERSON] дійсно давала йому можливість бачитись з дочкою, однак через невеликий проміжок часу почала відмовляти в побаченнях з дитиною, мотивуючи відмову тим, що після зустрічей дитина вередує, бо він сильно «балує» дочку. Позивач намагався переконати відповідачку, що жодного поганого впливу на дитину не робить і просить про зустрічі з дитиною неодноразово. Однак, [PERSON] категорично відмовлялась давати позивачу дитину та повертала кошти які сплачував як аліменти. В усній розмові відповідач\~ сказала, що їй не потрібні від позивача гроші, а дитину вона йому не даватиме. Рішенням\~ від 29.01.2024 року Виноградівським районним судом видано стягувачу виконавчий документ, який було пред`явлено на виконання до Виноградівського ДВС. 01.02.2024 року державним виконавцем Закала А.І. відкрито виконавче провадження №74031006 на підставі виконавчого документу №299/888/16-ц від 29.01.2024 року. Вищезазначену постанову позивач отримав 14.02.2024 року. Сплата аліментів проводилась через Укрпошту на домашню адресу [PERSON] , однак з часом кошти почали повертались позивачу, позаяк стягувачка відмовлялась вибирати ці кошти. Позивач також зазначив, що отримавши 29.01.2024 року виконавчий документ та пред`явивши його на виконання стягувачка штучно створила позивачу умови. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №74031006 за період з 13.04.2016 року по 30.01.2024 року, який виданий державним виконавцем Закала А.І., станом на 30.01.2024 року заборгованість становить 110 541,50 грн. 28.02.2024 року позивач сплатив добровільно 9000 грн. на депозитний рахунок органів ДВС. Разом з тим вказує, що державним виконавцем\~ направлено постанову про звернення стягнення на позивача заробітну плату. Позивач вказує, що має матеріальну можливість забезпечити повноцінний відпочинок дочці [PERSON] , за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення ним батьківських прав та обов`язків. Крім того зазначає, що у сторін неодноразово виникали суперечності на рахунок побачень позивача з донькою - «фактично [PERSON] створила умови для того, щоб не допускати його до дитини». Відповідач обмежила позивача у спілкуванні з дитиною. Позивачу із реєстру судових рішень стало відомо, що відповідач бажає позбавити його батьківських прав. Відповідно позивач звернувся до суду із заявою про визначення графіку відвідувань з дитиною, оскільки відповідач перешкоджає таким побаченням. Разом з тим відповідач та її представник [PERSON] у свою чергу подали до суду відзив на позовну заяву заперечивши позовні вимоги. По-перше: позивач кілька разів зазначив на адресу суду недостовірну інформацію. Так, він до початку 2024 року не платив жодні аліменти на утримання доньки, ні разу не цікавився її життям, здоров`ям, вихованням та навчанням, не купував їй жодних продуктів чи товарів, ні разу не звертався до органу опіки та піклування щодо «перешкод» у побаченні з дитиною чи встановленням графіку зустрічей. Між іншим, позивач проживає в одну селі разом із відповідачкою та своєю донькою. Тому жодних перешкод щодо побачень із дитиною в нього не було за 8 років. По-друге: позивач до позову не долучив жодного належного та допустимого доказу щодо наявність в нього порушеного чи невизнаного права. По-третє: позов є фіктивним, удаваним і націленим тільки на один результат - вплинути хоч якимось чином на основну цивільну справу про позбавлення його батьківських прав (головуючий суддя Надопта А.А.). По-четверте: позивач не має права звертатися до суду із даним позовом, оскільки не звертався до органу опіки та піклування із відповідним зверненням. У своїй позовній заяві [PERSON] неодноразово намагається ввести суд в оману, оскільки доньку востаннє він бачив коли їй було 1,5 року. Зараз дитині 9 років, вона навіть не пам`ятає тата, оскільки він був весь цей час повністю відсутній у її житті. Батько не цікавився дитиною протягом 8 років, навіть не говорив з дитиною по телефону, не вітав з днем народження, не лікував, не приходив у гості, не брав дитину гуляти, не проявляв ані турботу, ані любов до дитини (це підтверджується належними та допустимими доказами: характеристиками з школи, від вчителя та хореографа). Позивач не платив жодних аліментів всі ці 8 років. Відповідно до довідки ВДВС про розмір боргу по аліментам вбачається, що стан заборгованості становить 110 000 грн. Після отримання копії позовної заяви [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав - такий почав сплачувати перші кошти (частково оплатив тільки 19000 грн. за всі ці роки), однак батько внесений до реєстру боржників, розмір боргу становить сукупно більше ніж 3 роки. Дівчинка не впізнає батька, вона навіть не знає, як виглядає її біологічний батько, оскільки жодного разу за 8 років не бачила його. Донька [PERSON] щоразу задає мамі питання, бо не розуміє, чому вона носить прізвище зовсім чужого для неї чоловіка [PERSON] , а не прізвище [PERSON] , як у мами та вітчима, який повністю замінив їй біологічного батька і як підсумок став для неї справжнім і єдиним батьком, якого вона любить і якому довіряє. Тож слова Позивача «...Свою дочку [PERSON] я дуже люблю і намагався піклуватись про неї як тільки міг...» - ніщо інше, як неправда. Твердження позивача зазначені в позові про те, що [PERSON] відмовляла йому в побаченнях з дитиною та забороняє йому взагалі бачитися з донькою є вигадкою позивача, оскільки відповідачка ніколи не заперечувала проти того щоб дитина спілкувалася та проводила час із батьком. Однак, [PERSON] цього не хотів аж цілих 8 років, а захотів лише після того як [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення позивача батьківських прав, оскільки батько у дитини є лише на папері, що значно ускладнює життя дитині та її мамі (враховуючи те, що дитина часто їздить на змагання закордон то постійно виникають складнощі з виїздом, у зв`язку з необхідністю мати дозвіл батька і це лише одна з багатьох причин). Разом з тим відповідач зауважує, що недостатньо того, що у позивача виникло раптове почуття «сильної любові» до доньки та «величезне бажання» спілкуватися та бачитися з нею, оскільки сама дитина цього вже категорично не хоче і знати біологічного батька не бажає. І поки відповідач не звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав та до тих пір, поки державним виконавцем не було відкрито виконавче провадження, позивач навіть і не згадував, що у нього є дитина, що він має батьківські обов`язки та навіть не задумувався як живе його дитина, чи не хворіє, чи має що їсти, де жити тощо. Крім того відповідач заперечує обставину яку вказує у позові [PERSON] : «... я вкрай рідко бачився з рідною дочкою, я намагався купити їй все що міг і намагався виконати всі забаганки дитини...» тим самим, оскільки зазначене є неправдою, що вводить суд в оману, оскільки він не бачився з донькою взагалі, так само як і не купував дитині абсолютно нічого - ні одяг, ні фрукти, ні продукти харчування, ні іграшки, ні канцелярію. Відповідно, такі його слова є лише фарбами, якими він намагається змалювати образ турботливого та люблячого батька, хоча насправді ж факти зовсім інші. Що ж стосується так званого обмеженого «права переглядати фото» зазначає, що такого права не існує за законом. Подібні твердження позивача є маніпуляцією фактами. Відповідачка має право на конфіденційність і приватність свого профілю та може робити його приватним за власним бажанням. Це цілком законна дія, яка не має на меті обмежити або позбавити саме позивача вигаданого і неіснуючого в природі права на перегляд фотографій. І все це свідчить про те, що його позовна заява та всі зазначені доводи є фікцією та спробою уникнути відповідальності за відсутність зацікавленості в житті дитини. Таким чином він виправдовує свою бездіяльність та ухилення від виконання батьківських обов`язків, використовуючи маніпуляції та можливість звинуватити у всьому Відповідачку, хоча насправді всі його слова не мають нічого спільного із правдивими фактами та не відповідають дійсності. Разом з тим відповідач зауважує, що дитина не може полюбити того хто всі ці роки був відсутній у її житті, хто не приходив у гості, кого вона не бачила жодного разу за 8 років, хто не вітав з днем народження і навіть не цікавився як у неї справи. Тобто голос та зовнішній вигляд біологічного батька залишаються загадкою для дитини, оскільки за 8 років жодного разу його не чула та не бачила. Тому, навіть якщо [PERSON] почне виявляти цікавість і турботу після багатьох років відсутності, це не змінить того, що він був відсутнім батьком у житті [PERSON] та не змінить того, що дитина не знає його, не впізнає (так як не бачила його ні разу), не хоче навіть чути про нього, не кажучи вже про те, щоб бачитися та проводити разом час. Відповідач наголошує на тому, що дитина має свої переконання, свої власні права та особисті кордони. Примушувати її змінювати свої погляди та бажання під тиском або задля «батька», якого вона навіть не впізнає, є грубим порушенням її особистих кордонів, її прав як дитини та відчуженням від власних внутрішніх переконань. Такий підхід є не етичним та не правильним у контексті взаємин між батьком та дитиною. Окрім того, позивач не надав жодних доказів, які б підтвердили його твердження та вимоги, які б підтвердили, що він сплачував аліменти, а відповідачка відмовлялася; які б підтверджували ту обставину, що він робив хоча б щось задля того, щоб бачитися з дитиною та проводити з нею час, зокрема він жодного разу на всі 8 років не звертався до служби у справах дітей (усно чи письмово) з вимогою про встановлення графіку зустрічей та способу участі у вихованні доньки. Позивач не звертався до служби у справах дітей з проханням про встановлення графіку зустрічей з дитиною та не вживав будь-яких інших заходів для забезпечення батьківських прав. Його бездіяльність протягом усіх цих років підтверджує відсутність реального бажання бути присутнім у житті та вихованні дитини. Із скаргами про ненадання йому можливості бачитися з дитиною, або з іншими заявами стосовно будь-якого перешкоджання у спілкуванні з дітьми зі сторони відповідачки він також за 8 років ні разу не звертався. А відсутність скарг чи заяв про перешкоджання у спілкуванні з дитиною з боку відповідачки ставить під сумнів обґрунтованість та конкретність тверджень позивача. Без належних доказів та будь-яких дій у напрямку забезпечення своїх батьківських прав, його претензії щодо обмеження доступу до дитини викликають лише сумніви. Натомість, відповідачка може спростувати всі твердження та надумані доводи позивача. Оскільки [PERSON] з 2016 по 2024 рік не виявляв ані бажання, ані ініціативи бачитися з донькою, приймати участь у вихованні дитини та здійснювати свої батьківські обов`язки, аж допоки не отримав копію позовної заяви про позбавлення батьківських прав та поки його не було внесено до єдиного реєстру боржників після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. А тому просить у задоволенні позову відмовити, оскільки побачення з біологічним батьком не відповідає якнайкращим інтересам дитини та негативно психологічно вплине на дитину. Позивачем подано відповідь на відзив за змістом якого позивач: заперечує твердження відповідача щодо несплати ним аліментів у 2024 році; вказує, що твердження відповідача, що дочка його не впізнає це все заслуга та виховання її матері; що стосується твердження, що позивач не звертався до служби у справах дітей щодо графіку побачень з дитиною, оскільки не бачив жодних перспектив у цьому. Відповідно представник відповідача подав до суду додаткові пояснення за змістом яких заперечив отримання відповідачем аліментів які позивач надсилав через Укрпошту на прізвище [PERSON] , а щодо побачення позивача з дочкою то виклав обставини які негативно вплинули на дитину. Крім того вказав, що жодних смс та дзвінків ні (мати дитини) [PERSON] ні дочка [PERSON] не отримували. А на вулиці позивач робив вигляд, що не впізнає їх, хоч проживає в одному селі та неподалік де проживає відповідач з дитиною. Позивач у судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримав та просив задоволити. Також у своїх поясненнях підтвердив обставини заперечення, зокрема те, що відповідач перешкод у побаченні, спілкуванні, вихованні спільної дитини йому не вчиняє. На протязі останнього року він жодного разу з приводу даних питань до неї не звертався. Донька його не впізнає. Він створив іншу сім"ю. Відповідач у судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки\~ її дочка не впізнає біологічного батька та вказані позивачем вимоги не відповідають якнайкращим інтересам дитини. Представник відповідача проти позову заперечив, вважає, що позивач звертаючись до суду з позовом не довів обставини щодо перешкод у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~\~\~\~\~\~\~\~ Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судовим розглядом справи встановлено, що предметом спору, тобто правовим об`єктом з привиду якого виникла конфліктна ситуація між сторонами справи є сімейні правовідносини, пов`язані з участю батька у вихованні дитини. В контексті хронології існуванням спірних правовідносин між сторонами справи, суд наводить наступні обставини справи. Судом встановлено, що позивач із [PERSON] (відповідачем) перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2013 року по 19 травня 2016 року. Шлюб розірвано за рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2016 року (справа №299/888/16-ц) (а.с.79-80). Під час шлюбу у сторін народилася одна дитина [PERSON] , [INFO] (а.с.79-80). З моменту припинення шлюбних відносин до даного часу дитина [PERSON] проживає разом з мамою [PERSON] в с.Великі Комяти. Рішенням Виноградівського районного суду від 31.05.2016 р. у справі №299/888/16-ц [PERSON] встановлено обов`язок сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1050,00 грн. починаючи із дня подання позову - 13.04.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.14-15). 01.02.2024 року державним виконавцем Закала А.І. відкрито виконавче провадження №74031006 на підставі виконавчого документу №299/888/16-ц від 29.01.2024 року (а.с.14). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №74031006 за період з 13.04.2036 року по 30.01.2024 року, який виданий державним виконавцем Закала А.І., станом на 30.01.2024 року заборгованість становить 110 541,50 грн. (а.с.21-23). 28.02.2024 року позивач сплатив добровільно 9000 грн, на депозитний рахунок органів ДВС (а.с.24). Обставини які встановлені в рішеннях Виноградівського районного суду від 22.05.2024 року\~ (судова справа №299/1910/24)\~ та від 23.05.2024 року (судова справа №299/678/24), постанови\~ Закарпатського апеляційного суду від 17.12.2024 року (справа №299/678/24)\~ не підлягають доказуванню (а.с. 79-80, 93-104, 105-111). Суд бере до уваги відзив на позов та додаткові пояснення представника відповідача, оскільки такі жодним чином не спростовані позивачем, відповідно підтверджують відсутність перепон для побачень позивача(біологічного батька) з дитиною та визначення часу спільного відпочинку з дитиною.\~ Разом з тим суд констатує, що відзив на позов та додаткові пояснення представника відповідача\~ повністю спростували та заперечили обставини, вимоги позову. Крім того суд дослідив наступні докази по справі: - характеристики [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] (а.с.47-50). - висновок органу опіки Виноградівської міської ради Закарпатської області від 24.05.2024 року №02.1-15/2472 про доцільність встановлення графіку зустрічі батька [PERSON] з дитиною [PERSON] [INFO] за графіком узгодженим між батьками (а.с.71). - аналітичну довідку за результатами роботи практичного психолога, соціального педагога Виноградівської ЗОШ І-ІІІ №8 Мізун Л.І. (а.с.127-128). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Як зазначив Верховний суд у постанові від 12.01.2023 року у справі №607/1377/22 (провадження №61-11704св22) позов про усунення перешкоду у вихованні та спілкуванні дитини з одним з батьків за своєю суттю є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права, тому задоволення позову в частині даної вимоги можливе лише за наявності таких перешкод. Також Верховний суд в постанові від 08.11.2023 року у справі №761/42030/21 (провадження №61-12101св23) та в постанові від 11.12.2023 року у справі №607/20787/19 (провадження №61-11625сво22) зазначав, що приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] як на підставу його порушених прав\~ посилається, зокрема на те, що відповідач не дозволяє позивачу брати дитину на відпочинок, відвідувати її та не дозволяє дитині спілкуватися з батьком. Предметом спору у справі, що розглядається, з урахуванням меж та підстав позовних вимог, є усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення графіку для батька на побачення та проведення часу з дитиною. Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини). Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною є реалізацією матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, проаналізувавши усі надані докази сторонами, кожен окремо та в їх сукупності, судом не встановлено обставин, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у вихованні та спілкуванні з їх спільною дитиною. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Разом з тим суд критично ставиться до поведінки батька дитини- [PERSON] який, як до звернення із даним позовом до суду так і тривалого розгляду справи, жодним чином не намагався брати участь у вихованні своєї дочки, спілкуватися з нею, тощо, хоч проживає на близькій відстані від дочки (в одному селі В. Ком`яти поблизу проживання відповідача). Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Отже, системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дітей вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у їх вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дітьми, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до батька, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом не встановлено наявності спору між батьками сторонами у справі щодо участі позивача у вихованні та спілкування з малолітньою дочкою. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На переконання суду право батька [PERSON] на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає його інтересам. Жодних обставин, які б унеможливлювали право позивача на спілкування із малолітньою дочкою, чи обставин, які б свідчили про таке спілкування [PERSON] з дитиною, яке б перешкоджало нормальному розвитку дитини, суд не встановив. З`ясувавши повно та всебічно обставини справи, оцінюючи докази в сукупності та в цілому, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, поведінку батька щодо бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, відсутності жодних перешкод чи заперечень щодо виховання та спілкування з дитиною його матері, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо визначення способу участі у вихованні малолітньої дочки, оскільки [PERSON] мав та має безперешкодну можливість приймати участь у житті своєї дитини відповідно до графіку побачень, який встановлений відповідно до висновку органу опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області від 24.05.2024 року (а.с.71). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі №582/18/21 (провадження №61-20968сво21). Позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог, не зазначено в чому проявляються перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною та які саме перешкоди створює відповідач. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи докази їх в сукупності та взаємозв`язку, судом встановлено відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача, що є самостійною підставою для відмови у позові, тому у задоволенні позову суд відмовляє. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed