Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

У квітні 2023 року представник позивача адвокат Гороховська Альона Олександрівна в інтересах [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк», Банк) про захист прав споживачів, визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії. Звертаючись із вказаним позовом, [PERSON] посилається на незаконну бездіяльність Банку у не проведені реструктуризації заборгованості по Кредитному договору № K2K4GF00260001 від 17.08.2005 р., який укладено в іноземній валюті, у відповідності до вимог Закону України № 1381 -IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті». Та просить суд зобов`язати Банк провести дану реструктуризацію та стягнути судовий збір та втрати на правову допомогу. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.05.2023 року цивільну справу №759/7603/23-ц за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколову О.М. та передано судді 05.07.2023 року. Супровідним листом від 05.07.2023 року цивільну справу № 759/7603/23-ц було повернуто на адресу Святошинського районного суду м. Києва, для належного оформлення. 27.07.2023 року на адресу суду повернулися матеріали цивільної справи. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2023 року цивільну справу № 759/7603/23-ц - прийнято до провадження судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О.М. та відкрито провадження у цивільній справі №759/7603/23-ц за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 03.11.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що Банк, вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Вказала, що оскільки позивачем не надано необхідного пакету документів до Заяви про реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, передбаченого ЗУ «Про споживче кредитування», то й його право на реструктуризацію кредиту, виданого в іноземній валюті не порушене Банком, а звернення до суду є передчасним. У задоволенні позову просила відмовити. 29.11.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення. 02.07.2024 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Волошиної Наталії Андріївни надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Волошиної Наталії Андріївни про забезпечення позову. 28.08.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, так, в матеріалах справи міститься розписка на дату засідання. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників на підставі наявних в ній доказів. Суд заслухавши сторону позивача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що і не заперечувалося сторона, що 17.08.2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № K2K4GF00260001 відповідно до умов якого позичальник отримав у тимчасове користування кредитні кошти у розмірі 49 173,74 евро на строк до 15.08.2025 року, зі сплатою відповідних щомісячних процентів та комісій за користування кредитними коштами. 28.10.2022 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з Заявою про реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті згідно Закону № 1381-IX від 13.04.2021 р. Дану заяву Банком було отримано 02.11.2022 року. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав позивачу відповідь від 07.11.2022 року № 20.1.0.0.0/7-221102/34315 з проханням звернутись до відповідального співробітника банку [PERSON] , оскільки [PERSON] не було подано до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повного пакету необхідних документів. Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування» метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами. Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX від 13.04.2021 року, який набрав законної сили 23.04.2021 року. Відповідно до пп. 4 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено наступне: «У заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім 'я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя). У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.». За таких обставин, оскільки позивачем не надано необхідного пакету документів до Заяви про реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, передбаченого Законом України «Про споживче кредитування», то й його право на реструктуризацію кредиту, виданого в іноземній валюті не порушене Банком. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д)означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed