Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

І.Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. У своєму позові позивач просить визнати за [PERSON] , [INFO] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,4 кв.м., у тому числі житловою 40,9 кв.м., 3 господарськими будівлями та спорудами: а-1 прибудова, а1-1 ганок, пг-1 погріб, Б-1 літня кухня, В-1 сарай, Г-1 гараж. Д-1 вбиральня, Е-1 сарай, Ж-1 літня кухня, 3-1 сарай, 1 вимощення, 11 трубопровід, № 1, № 2, № 3 огорожа. В обґрунтування позову позивач зазначає наступне, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку. [PERSON] , як спадкоємець першої черги з законом, у встановлений строк, відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України звернулась до державного нотаріуса Першої покровської державно нотаріальної контори Донецької області з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] . Зазначає, що спадкоємці за законом: чоловік [PERSON] та син [PERSON] відмовились прийняття спадщини. 14.09.2024 року позивач звернулась до державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Державним нотаріусом Першої покровської державної нотаріально контори Цукурова М.І. було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно матеріалів спадкової справи про прийняття спадщини після смерті [PERSON] заява про відмову від прийняття спадщини сформульована та оформлена некоректно та некомпетентно, оскільки сформульована від двох осіб одночасно. Крім того в тексті зазначене лише спадкове майно, що є особистою власністю спадкоємиці, але ж як прийняття та і відмова від прийняття спадщини не може стосуватися частки майна, а тільки всього, що належало спадкодавцю. Позивач вважає,\~що порушено\~її право\~на спадкування\~за законом,\~після смерті її матері [PERSON] . II. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третіх осіб. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач [PERSON] , не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Перша покровська державна нотаріальна контора Донецької області, не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. ІІІ. Процесуальні дії по справі. 02 грудня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 02 грудня 2024 року ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. 03 січня 2025 року ухвалою суду витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, щодо громадянина України, [PERSON] . 15 квітня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Відповідно до Свідоцтва про смерть, виданим Відділ реєстрації актів цивільного стану по м.Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області від 17 лютого 2006 року, актовий запис № 190, [INFO] померла мати позивачки, [PERSON] (а.с.7) Відповідно до Свідоцтва про смерть, виданим Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецька область Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01 травня 2023 року, актовий запис 629, [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] (а.с.8) Позивач зазначає, що померла [PERSON] , була її матір`ю та [PERSON] , був її батьком, що підтверджується наступними документами. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 8099 (а.с.5). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] 18 лютого 1994 року уклала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис №4 (а.с.6). Згідно довідок №1246, виданої Покровською міською військовою адміністрацією Покровського району Донецької області від 13.09.2024 року, [PERSON] , [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 09.04.1976 року по день смерті та [PERSON] , [INFO] , з 13.07.1999 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Інших зареєстрованих осіб за вищевказаною адресою станом на 17.02.2006 рік не було. З технічного паспорту на квартиру за адресо: [ADDRESS] , вбачається, що загальна площа вказаної квартири становить 57,4 кв.м, житлова - 40,9 кв.м., допоміжна - 14,5 кв.м. Судом встановлено, що після смерті матері позивача відкрилася спадщина, до складу якої входить: 1/4 частини квартири, яка знаходиться в [ADDRESS] вісім квартира сім та жилого будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого в.о. держаним нотаріусом Другої красноармійської державної нотаріальної контори від 15.04.1995 року та зареєстрованого в реєстрі за 187. В КП «БТІ» зареєстровано 30.07.1999 року в кв. [ADDRESS] . Цивільним кодексом України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1216, 1217). Оскільки, [PERSON] , заповіту не складала, то відповідно до чинного законодавства (стаття 1223 Цивільного кодексу України), вступають в дію норми спадкування за законом. Відповідно до спадкової справи № 407 відповідно до якої 17 лютого 2006 року позивачка звернулась до державного нотаріуса Першої красноармійської державної нотаріальної контори Донецької області із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом квартири за адресою: [ADDRESS] та жилого будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, оскільки заява про відмову від прийняття спадщини сформульована та оформлена некоректно та некомпетенто, оскільки сформульована від двох осіб одночасно. Судом встановлено, що від [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , знаходиться заява від 07.07.2006 року за №522 в матеріалах спадкової справи №407 про відмову від спадкового майна після померлої [PERSON] , [INFO] , яка засвідчена справжністю підписів [PERSON] та [PERSON] , які підписали її у присутності державного нотаріуса Першої красноармійської державної нотаріальної контори Донецької області Кудіною В.І. Оскільки відповідач створює перепони позивачці для оформлення спадщини, такими діями відповідач порушує право позивача на спадкування та унеможливлює його оформлення, вимушена звернутись до суду для захисту своїх прав. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ч. 2\~ст. 1223 ЦК України\~уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 та 5\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Зі змісту\~ст. 321 ЦК України\~вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. На підставі\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. VI. Висновки суду. Вирішуючи спір, виходячи із аналізу вищезазначених норм закону необхідним є встановлення наявних у позивача прав на спадкове майно. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином,\~на основі\~повно і\~всебічно з`ясованих\~обставин,\~на які\~були посилання\~як на\~підставу вимог,\~підтверджених доказами,\~дослідженими в\~судовому засіданні,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~суд дійшов\~висновку, що позивач правомірно набув право власності на житловий будинок, який входить до складу спадщини, а відтак суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. VII. Розподіл судових витрат. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1\~907,33 грн. Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення оплаченого судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем. Враховуючи викладене та

Outcome: approved