Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

У грудні 2025 року представник ТОВ «Страхова група «ОБЕРІГ» Стецюра О.В. через систему «Електронний суд» звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] \~ на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 24500,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 689,23 грн., пеню в розмірі 2146,09 грн., 3 % річних в розмірі 247,01 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7300,00 грн., судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.04.2023 на вул. Митрофанова у місті Біла Церква сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «FORD FOCUS», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] , та транспортного засобу марки «OPEL OMEGA», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.05.2023 по справі № 357/4472/23 [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, та було встановлено факт, що відповідач, будучи причетним до настання ДТП, самовільно залишив місце пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «FORD FOCUS», д.н.з. [NUMBER] станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-209579470. Відповідно до ремонтної калькуляції від 17.04.2023 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «OPEL OMEGA», д.н.з. [NUMBER] складає 27 376,69 гривень. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 18.04.2023 між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 24500,00 грн. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування а також, враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 24500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 26.05.2023. Представник позивача, посилаючись на пп. «в» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що позивач має право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування у розмірі 24500,00 грн., в порядку регресу. 15.05.2024 відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів, яка була ним отримана 31.05.2024. Однак станом на дату подання даної позовної заяви відповідач не сплатив кошти позивачу. Також, позивач на підставі ст. 625 ЦК України здійснив нарахування штрафних санкцій за період з 06.06.2024 по 06.10.2024, а саме: 689,23грн -\~ інфляційні втрати, 2146,09 грн. - пеня, 247,01 грн - три відсотки річних, які просить стягнути з відповідача. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 23.01.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб (а.с. 56). 26.03.2025 [PERSON] подав заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 67). Позивач в судове засідання не направив свого представника, 27.01.2025 представник позивача Стецюра О.В. через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала (а.с. 59-62). Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, вказав на необґрунтованість стягнення штрафних санкцій згідно ст. 625 ЦК України, а також не визнав суму правничої допомоги, яка є завищеною, оскільки вказана справа не є складноюі, стандартна, з реєстру судових рішень вбачається наявність великої кількості аналогічних справ, а тому просив зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу. Заслухавши пояснення представника відповідача,\~ дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги\~ підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 02.04.2023 о 21 год. 45 хв. в м.Біла Церква по вул.Митрофанова, 2 водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни та не дотримався бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Opel Omega», д.н.з. [NUMBER] . Автомобілі зазнали механічних пошкоджень та завдано матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.п.2.3б, 13.1 Правил Дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ст.124 КУпАП. Крім того, 02.04.2023 о 21 год. 45 хв. в м.Біла Церква по вул.Митрофанова, 2 водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , скоївши дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив наїзд на транспортний засіб «Opel Omega», д.н.з. [NUMBER] , що стояв, після чого місце пригоди залишив, чим порушив вимоги п.2.10 А Правил Дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ст.122-4 КУпАП. Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.05.2023 по справі № 357/4472/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с. 15-17). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ», що вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-209579470, згідно умов якого ліміт страхової відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 130 000,00 грн., розмір франшизи 2 500,00 грн (а.с.14). Відповідно до ремонтної калькуляції № 42360 від 17.04.2023 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «OPEL OMEGA», д.н.з. [NUMBER] складає 27 376,69 гривень (а.с.18-22). Встановлено, що власник пошкодженого транспортного засобу\~ [PERSON] звернувся до ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» із заявою на виплату страхового відшкодування у розмірі 24500,00 грн, у зв`язку з настанням страхового випадку 02.04.2023, за договором страхування № ЕР-209579470 (а.с. 25). Згідно з страховим актом № 42360/1 від 25.05.2023, дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 02.04.2023 о 21 год. 45 хв. в м.Біла Церква по вул.Митрофанова, 2, визнано страховим випадком (а.с. 26). Встановлено, що ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» здійснило страхове відшкодування згідно страхового акту № 42360/1 у розмірі 24 500,00 грн, що стверджується платіжною інструкцією № 18980 від 26.05.2023 (а.с. 27). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (п. 69 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.. Відповідно ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15¬-ц, провадження № 14-176цс18. Відповідно до ст. 993 ЦК України\~ до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до положень п.п. в п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до положень ст.37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в чинній редакції, страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до: 1) особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо: а) така особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції; б) така особа керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом, у тому числі відповідної категорії; в) така особа після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди (крім випадку, передбаченогочастиною другою статті 31 цього Закону) чи відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, або така особа до проведення зазначеного огляду вжила алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські засоби (лікарські препарати), виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Судом встановлено, що ДТП сталась з вини відповідача, внаслідок ДТП транспортний засіб «OPEL OMEGA», д.н.з. [NUMBER] \~ зазнав пошкоджень та вартість відновлювального ремонту, згідно ремонтної калькуляції складає 27 376,69 гривень. Судом встановлено, що позивач в повному обсязі виплатив потерпілому [PERSON] узгоджену суму страхового відшкодування згідно страхового акту № 42360/1 від 25.05.2023 в сумі 24 500,00 грн. за пошкодження належного йому на праві власності автомобіля, який постраждав в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась за участю та з вини відповідача [PERSON] , який на момент скоєння цієї пригоди керував транспортним засобом та самовільно залишив місце пригоди. Таким чином, у страховика після виплати страхового відшкодування виникло право регресу до\~ [PERSON] як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, що має наслідком їх задоволення в зазначеній частині. Щодо стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №758/1303/15-ц (пункт 26)). У постанові від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20). Позивачем не доведено наявності між сторонами договірних відносин в частині встановлення відповідальності у вигляді штрафних санкцій за порушення зобов`язання. При цьому, згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За таких обставин, обов`язок щодо несвоєчасної сплати страхового відшкодування законодавець покладає саме на страховика. Крім цього, відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку, що відповідача не можна вважати боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому він не повинен нести відповідальність за наслідки у вигляді сплати позивачу інфляційних втрат, пені та 3% річних. Відтак, відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних втрат, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд виходить з наступного. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження судових витрат понесених позивачем у зв`язку з розглядом в суді справи, представником позивача було надано до суду договір № 42360 про надання професійної правничої допомоги від 02 вересня 2024 року, укладеного між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» та адвокатом Стецюрою О.Ю. яким передбачено, що вартість правової допомоги, що надається адвокатом складає 7300,00 грн. (п. 4.1 Договору), та акт прийому-передачу наданих послуг до Договору № 42360 про надання професійної правничої допомоги. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 01 серпня 2019 року по справі № 915/237/18 дійшов висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial