Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

[PERSON] \~ звернулася\~в суд\~з позовною\~заявою до відповідача, в якій просить скасувати арешт на квартиру [ADDRESS] , який був накладений на підставі ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2019 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 листопада 1998 року вона купила трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Бендеровою Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 7057. 18 листопада 1998 році Олександрійське МБТІ за нею на праві особистої правної власності була зареєстрована вказана квартира. 06 лютого 2019 року вона подарувала квартиру [ADDRESS] своєму синові [PERSON] . Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 червня 2020 року визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] . В той же час 19 листопада 2019 року Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області постановив ухвалу, відповідно до якої було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з наявністю виконавчого провадження про стягнення з мого колишнього чоловіка грошових коштів за виконавчим листом № 2/398/2031/14. 28.10.2024 року борг за виконавчим провадженням було погашено та виконавче провадження закінчено. Вказує, що вона звернулась до відповідача з заявою про зняття арешту з усього майна та банківських рахунків. За результатами розгляду її заяви відповідач зняв арешт з транспортних засобів та банківських рахунків, однак з квартири арешт знято не було з підстав його накладення судом. Їй було рекомендовано звернутися до суду з заявою про зняття арешту. \~ \~ \~ \~Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. \~ \~ \~ \~Від позивача представника надійшла заява, в якій він просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у його відсутність. \~ \~ \~ \~Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. [PERSON] є власником трикімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 14.11.1998 року, зареєстрованим в реєстрі за №7057. 06.02.2019 укладений нотаріально посвідчений договір дарування квартири, за умовами якого [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , право власності за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 06.02.2019 року, номер запису 30170536. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 05.06.2020 року у справі №398/3749/19 позовні вимоги за позовом [PERSON] , \~в інтересах\~якого діє представник\~ [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Олександрійської міської ради Кіровоградської області, Олександрійський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області про визнання недійсним договору дарування, визначення частки та переведення прав та обов`язків співвласника-боржника - задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 06.02.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько Ольгою Миколаївною 06.02.2019 року, зареєстрований в реєстрі за №119. В решті позовних вимог відмовлено. Рішення суду набуло законної сили. В рамках вказаної справи № 398/3749/19 забезпечено позов, а саме ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2019 року, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] , на підставі договору дарування квартири, укладеного 06.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько Ольгою Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі за №119, до вирішення справи по суті. За інформацією начальника Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.10.2024 року №214050, при перевірці відомостей, що містяться в автоматизованій системі виконавчих проваджень у відділі на примусовому виконанні знаходилась ухвала № 2-з/398/59/19 (справа №398/3749/19) від 19.11.2019 року, видана Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області, про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [INFO] , до вирішення справи по суті. 22.11.2019 року на підставі вищевказаного виконавчого документу відкрито виконавче провадження № 60693985 про що винесена відповідна постанова. 22.11.2019 року в рамках даного виконавчого провадження винесено постанову про накладення арешту на зазначене в ухвалі нерухоме майно, відомості про обтяження за № 34275516 відповідно внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів - нерухомого майна, після чого у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з виконанням ухвали суду - винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Станом на 31.10.2024 року підстави для зняття арешту з вказаного вами майна - відсутні. Наголошують, що арешт на нерухоме майно накладено відповідно до ухвали суду про забезпечення позову. Пропонують вирішити дане питання виключно у судовому порядку. Положеннями ч. 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як встановлено судом в рішенні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.06.2020 року у справі № 398/3749/19, постановою державного виконавця від 10.03.2016 за виконавчим листом № 2/398/2031/14 у виконавчому провадженні № 47898643 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON] . Відповідно до постанови державного виконавця Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Миронюк Ю.І. від 28.10.2024 виконавче провадження № 47898643 відповідно до п. 9 ч.1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено, у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі. Також державним виконавцем прийнято постанову від 28.10.2024 у виконавчому провадженні № 47898643 про зняття арешту з майна-автомобілів. Відповідно до спецрозділу автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження № 60693985, яке відкрито 22.11.2019 на виконання ухвали суду від 19.11.2019 р. про забезпечення позову у справі №398/3749/19 (провадження № 2-з/398/59/19), завершено. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, вбачається, що на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , та оголошено заборону на його відчуження б/н, виданий 22.11.2019 Олександрійським міськрайонним відділом державної виконавчої служби ГТ УЮ у Кіровоградській області; номер запису про обтяження: 34275516; дата, час державної реєстрації: 22.11.2019 12:52:30. Згідно з ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Наведені Конституційні гарантії права\~володіти своїм\~майном поєднується\~з такими\~ж вимогами\~ст.\~1\~Першого Протоколу\~до Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод зі\~змінами,\~внесеними Протоколом\~№11\~де зазначено,\~що кожна\~фізична або\~юридична особа\~має право\~мирно володіти\~своїм майном.\~Ніхто не\~може бути\~позбавлений своєї\~власності інакше\~як в\~інтересах суспільства\~і на\~умовах,\~передбачених законом\~і загальними\~принципами міжнародного\~права,\~яка відповідно\~до вимог\~частини 1\~статті 9\~Конституції України\~ратифікована 17.07.1997\~Законом України\~«Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду. Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Копеський проти Словаччини» зазначено, що майном може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначенийзаконом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 30 ЦПК України\~позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зняття арешту з майна, тобто скасування існуючого обтяження, не буде порушувати прав та інтересів будь-яких осіб. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушуються права позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги розпорядитися своїм майном, при цьому підстав для продовження обтяження на майно судовим розглядом не встановлено, тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб - шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі\~ст.80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. \~ \~ \~ \~Отже, на час звернення з позовною заявою обтяження з майна не знято, цим в свою чергу порушується право приватної власності позивача, та внаслідок чого позивач позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм житловим будинком на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Разом з тим, згідно з частиною 3\~статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Відповідно до п.1 ч. 2\~ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили (є редакції\~Закону № 2518-ІХ від 15.08.2022). Тому належним способом захисту прав позивача є припинення обтяження речового права на нерухоме майно. За ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2\~ст.16 цього Кодексу\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи наявність обтяження на майно та не можливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту права позивача шляхом скасування такого обтяження, оскільки позовні вимоги засновані на \~законі\~та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника (постанова Верховного Суду 28 серпня 2024 року по справі № 947/36027/21). Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для обтяження у вигляді арешту, а вимога позивача підлягає задоволенню. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved