Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якій просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, позбавлена батьківського піклування, перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] (наказ № 28 від 23.06.2022). Підставою взяття дитини на облік став факт виявлення дитини покинутої в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров?я, про що 16.06.2022 адміністрацією комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня №16» Харківської міської ради разом з представниками правоохоронних органів 16.06.2022 складено акт закладу охорони здоров?я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров?я. Під час з?ясуванням обставин було встановлено, що відповідно до актового запису № 502 від 23.02.2022 про народження [PERSON] , виконаного відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 23.02.2022, його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Відомості про батька дитини внесено до актового запису відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України № 00035207336 від 23.02.2022). Мати дитини, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Дитина народилась в КНП «Міський пологовий будинок № l», шляхом переведення з 06.01.2022 перебувала в стаціонарі неонаталогічного відділення КНП «Міський перинтальний центр». Адміністрація КНП «Міський перинатальний центр» ХМР враховуючи той факт, що була наявна інформація про неналежне виконання [PERSON] батьківських обов?язків стосовно старших дітей та позбавлення її батьківських прав стосовно одного з синів, висловила своє занепокоєння, щодо безпечного перебування дитини з матір?ю, можливості виконання нею батьківських обов?язків та забезпечення необхідних умов життя та розвитку дитини. Медичні працівники КНП «Міський перинтальний центр» вбачали неадекватну поведінку [PERSON] .. [PERSON] висловлювалась агресивно, вживала ненормативну лексику, не могла зробити висновків відносно стану здоров?я дитини, часто згадувала невідомих та померлих осіб, не могла адекватно висловлювати свої думки та побажання. Мати дитини відмовилась проводити реєстрацію народження дитини, чим порушила встановлені законодавством України строки. Реєстрація народження дитини в органах ДРАЦС проводилась співробітниками Служби у справах дітей, оскільки [PERSON] , не виявляла бажання реєструвати народження сина. З первинної медичної документації стала наявна інформація, що [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання, ніде не працює, не переоформила виплати, які отримувала, як інвалід, оскільки не підтвердила свою інвалідність. Родина має низький матеріальний статок, не може забезпечити потреби дітей та не має умов для їх утримання. 3 початком прямого й опосередкованого застосування російською федерацією збройної агресії проти суверенітету і територіальної цілісності України шляхом широкомасштабного вторгнення та потрапляння міста Харкова у вир активних бойових дій, малолітнього [PERSON] з КНП «Міський перинтальний центр» 07.03.2022 було переведено до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 16» ХМР. [PERSON] за час перебування дитини в медичному закладі, не приймала участі у його вихованні та матеріальному утриманні, не проявила ініціативи забрати сина додому і не надала жодних пояснень щодо вирішення подальшої долі дитини. Місце її перебування не відоме. [PERSON] вже було позбавлено батьківських прав рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.11.2017 по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Дитина влаштована в сімейні форми виховання. Також відомо, що [PERSON] має ще двох дітей, [PERSON] , [INFO] , яким опікується бабуся, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає в сім?ї свого батька, [PERSON] , [INFO]. Таким чином, [PERSON] ніколи не приймала участі у вихованні своїх дітей та їх матеріальному забезпеченні. За дев?ять місяців перебування малолітнього [PERSON] у різних медичних закладах м. Харкова, його матір?ю, [PERSON] , не було змінено ставлення до виховання дитини, виконання покладених законодавством батьківських обов?язків, не змінено спосіб життя, не вирішено питання працевлаштування, не створенно належних умов для проживання. Мати відсторонилась від сина, не цікавиться його розвитком, не піклується про його майбутне, забула про його існування. Дитина опинилась поза сімейним оточенням. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 29.06.2022 № 178 малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до рішення Старовірівської сільської ради Красноградського району Харківської області від 26.09.2022 № 90 над [PERSON] встановлено опіку і опікуном дитини призначено [PERSON] . Дитина вибула в сім?ю опікуна в с. Миколаївка, Красноргадського району, де проживає і зараз. Відповідно до Розпорядження Красноградської районної військової адміністрації від 22.12.2023 на базі опікунської сім?ї була утворена прийомна сім?я [PERSON] та [PERSON] і малолітнього [PERSON] переведено до даної родини на правах прийомної дитини. Враховуючи, що [PERSON] не забрала сина із медичних установ м. Харкова, не піклувалась про дитину, не цікавилась його життям, розвитком та потребами, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, як представником органу опіки і піклування, було заявлено до Дзержинского районного суду м. Харкова позовну заяву про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері без позбавлення її батьківських прав. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова (справа № 638/5288/22) від 23.11.2023 постановлено малолітнього [PERSON] відібрати від матері без позбавлення останньої батьківських прав. [PERSON] мала достатньо часу для вирішення особистих проблем, налагодження свого власного життя та ініціювання питання про повернення їй дитини на виховання. Натомість мати жодного разу не зверталась до органу опіки і піклування із заявою про спілкування з малолітнім сином, з?ясування про його стан здоров?я та розвиток. Дані обставини свідчать про нехтування [PERSON] своїх батьківських обов?язків щодо виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.12.2024 провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.02.2025 підготовче провадженні по вказаній цивільній справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. До суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась. Про судове засідання, відповідач була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність не надавала. Повторні судові виклики на судові засідання повернулись із зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також судом на адресу зареєстровану у встановленому законом порядку місця проживання направлялася копія ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.12.2025 про відкриття провадження разом із позовною заявою та доданими до неї документами, які [PERSON] отримала власноруч 30.01.2025 проте відповідачка у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надала. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалась. Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши доводи учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступне. [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження дитини Серії [NUMBER] від 23 лютого 2022 року. Згідно копії Витягу з державного реєстрів актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 23 лютого 2022 року [PERSON] записаний батьком [PERSON] за вказівкою матері [PERSON] . Згідно з актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 16.06.2022 в КНП «Міська клінічна дитяча лікарня № 16» Харківської міської ради 16.06.2022 виявлена покинута дитина чоловічої статі [INFO] [PERSON] , відомості про матір [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] , дитина поступила до закладу охорони здоров`я 07.03.2022. Матір дитини [PERSON] , 21.02.2022 була госпіталізована до КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3». Відповідно до повідомлення №10-22/487/-1/22 виданого 23.06.2022 Службою у справах дітей по Шевченківському районі Департаменту служб у справах дітей ХМР [PERSON], [INFO] , 23.06.2022 наказом № 28 взятий на первинний облік у даному районі, як дитина, позбавлена батьківського піклування. Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 21.09.2022 № 276 [PERSON] , [INFO] , встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно з висновком про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини від 19.09.2023 [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , за результатами огляду та обстежень є має ураження ЦНС. Відповідно до рішення виконавчого комітету Старовірівської сільської ради Красноградського району Харківської області від 26.09.2022 № 90 «Про встановлення опіки над дитиною позбавленою батьківського піклування, [PERSON] та призначення [PERSON] опікуном над дитиною. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2023 року позовні вимоги Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області до [PERSON] , [INFO] , про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задоволено. Розпорядженням Красноградської районної військової адміністрації Харківської області від 22 грудня 2023 року утворено прийомну сім`ю на базі родини [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] та переведено у вказану прийомну сім`ю дитину, яка була під опікою [PERSON] , [INFO] , який перебуває на первинному обліку служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Листом директора Комунального некомерційного підприємства «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради Коровай С. проінформовано Службу у справах дітей по Шевченківському районі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та Відділ соціальної роботи по Шевченківському районі м. Харкова ХМЦСС «Довіра», що 06.01.2022 до неонаталогічного стаціонару КНП «Міський перинатальний центр» шляхом переводу з КНП «Міський пологовий будинок № 1» була доставлена дитина [PERSON], хлопчик, 01.01.2022. Мати дитини [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . З переводної медичної документації стала наявна інформація, що [PERSON] є інвалідом 2 групи за психіатричним захворюванням. Дані про батька назвати не змогла. Мати породілі, бабуся дитини [PERSON] повідомила, що її донька [PERSON] дійсно перебуває на обліку в психо-неврологічному диспансері, однак інвалідність не подовжила. Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 279050 від 11.12.2019 року [PERSON] , [INFO] , мала другу группу інвалідності, інвалідність встановлена на строк до 1 січня 2022 року. За положеннями ч.1- ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ч. 4 ст. 174 ЦПК України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4. ст. 164 СК України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до ч.1, ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Принцип 6 «Декларації прав дитини» передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ст. 3 та ст. 9 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладаються права, обов`язки та відповідальність за виховання та розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту 16 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи цей спір, суд враховує позицією Верховного Суд у постанові від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), згідно з якою пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. При вищевикладених обставинах, суд вважає встановленим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , не бере будь-якої участі у житті дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належний догляд, утримання та виховання, на підставі чого судом встановлена наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини, а тому позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню. Суд звертає увагу відповідачки на те, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Крім того, суд вважає за необхідне роз?яснити [PERSON] , що у відповідності до ч. 1 ст. 169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст.169 Сімейного кодексу України). У відповідності до ч. 6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили підлягає направленню до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved