Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

19.03.2024 року Покровська сільська рада звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з згаданим вище позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення з неї аліментів, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини в свідоцтві про народження записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Сім`я [PERSON] перебуває на обліку Служби в справах дітей Покровської сільської ради як така, що перебуває в складних життєвих обставинах. Мати малолітнього [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, не приділяє уваги гігієнічному догляду за дитиною, не забезпечує його повноцінним харчуванням та усім необхідним для розвитку та навчання. 12.02.2024 року виконавчим комітетом Покровської сільської ради було прийнято рішення №151 про негайне вилучення дитини від матері. 27.02.2024 року малолітню дитину [PERSON] було направлено до КП «Нікопольська дитяча міська лікарня» Нікопольської міської ради» для медичного обстеження, де він перебував з 27.02.2024 року по 13.03.2024 року. За заявою родини [PERSON] та [PERSON] від 13.03.2024 року, [PERSON] за наказом Служби в справах дітей Покровської сільської ради тимчасово влаштований до зазначеної вище сім`ї. З огляду на викладене вище, Покровська сільська рада просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , та стягнути з неї аліменти на його утримання. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.41-42). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2025 року закрито підготовче засідання по даній справі, призначено справу до судового розгляду (а.с.87). Сторони в судове засідання не з`явились. 22.04.2025 року до канцелярії суду надійшла заява начальника Служби в справах дітей Покровської сільської ради Сідельник М.В. про розгляд справи без її участі (а.с.89). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась шляхом вручення судової повістки особисто, про що свідчить її розписка (а.с.88), причину неявки суду не повідомила. Письмового відзиву на позовну заяву відповідачка не надала, але в судовому засіданні, яке відбулось 31.01.2025 року, позовні вимоги не визнала, стверджувала, що перестане зловживати алкогольними напоями та влаштується на роботу, просила не позбавляти її батьківських прав. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Справа розглядалась без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07.09.2018 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.34). Відомості про батька дитини у свідоцтві про народження записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с.33). Відповідачка зареєстрована разом з дитиною за адресою: [ADDRESS] . Наказом Служби у справах дітей Покровської сільської ради №83-24 від 01.03.2024 року [PERSON] взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухилянням матері від виконання батьківських обов`язків (а.с.22). Факт ухилення від виконання батьківських обов`язків підтверджуються численними актами обстеження умов проживання відповідачки та її дитини, де зазначається, що [PERSON] перебуває в стані сильного алкогольного сп`яніння, в будинку тепло, але присутній стійкий запах сечі, у приміщенні антисанітарні умови, по кімнаті розкидані брудні речі, запасів продуктів харчування немає, свіжоприготовлена їжа відсутня, столових приборів для її вживання також немає (а.с.13,17,18,19,20). [PERSON] неодноразово попереджалась про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дитини (а.с.14,15). Факт невиконання відповідачкою батьківських обов`язків також підтверджується психолого-педагогічною характеристикою [PERSON] , наданою [PERSON] закладом дошкільної освіти (ясла-садок) «Сонечко» Покровської сільської ради, де зазначено, що [PERSON] часто приходив до закладу освіти в брудному одязі та з брудними руками та обличчям, на зауваження працівників закладу мати реагувала не агресивно, виправляла недоліки по догляду за дитиною (а.с.9). Староста Приміського старостинського округу [PERSON] також дає негативну характеристику відповідачці, та зазначає, що [PERSON] веде не здоровий спосіб життя, тимчасово не працює (а.с.27). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.05.2007 року [PERSON] вже була позбавлена батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.6), відомості про намагання відповідачки поновитись в батьківських правах в матеріалах справи відсутні. Крім того, Службою в справах дітей Покровської сільської ради 12.02.2024 року надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] . Як зазначено у висновку, мати [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, не приділяє уваги гігієнічному догляду за дитиною, не забезпечує його повноцінним харчуванням та усім необхідним для розвитку та навчання (а.с.24-25). З цих підстав 12.03.2024 року виконавчим комітетом Покровської сільської ради було прийнято рішення №151 про негайне відібрання малолітнього [PERSON] від матері у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю, та направлено до медичного закладу для проведення обстеження стану здоров`я дитини (а.с.30). Рішенням виконавчого комітету Покровської сільської ради від 13.03.2024 року малолітній [PERSON] тимчасово влаштований в родину [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які пройшли навчання для тимчасового прихистку в рамках програми «Дитина не сама» (Чат Бот) (а.с.29). Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не бере участі у її навчанні, вихованні, не забезпечує її матеріально, не цікавиться її здоров`ям, не забезпечує їй належні санітарно-гігієнічні умови проживання, не піклується про повноцінне харчування сина, що негативно впливає на його фізичний та моральний розвиток. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Інтереси дитини захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Суд вважає висновок Служби в справах дітей Покровської сільської ради обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Крім того, факт неналежного виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків підтверджується показами свідків в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що працює в дитячому садку, який відвідує [PERSON] . При вступі дитини до дитячого садочка, [PERSON] не був привчений до горщика, не вмів жувати їжу, на контакт з дітьми не йшов. Було видно, що сім`я не має високого достатку, одяг на дитині був на розмір більший. Після зауважень матері, дитину приводили до садка чистою та доглянутою. Під час війни садок перейшов в онлайн формат навчання. Зворотній зв`язок з матір`ю втратився, хоча і була створена група у «Вайбері». На новий рік працівники дитячого садочку завітали до відповідачки додому, щоб привітати [PERSON] та подарувати подарунок. Вдома було холодно, було відсутнє світло, в будинку стояв неприємний запах. Мати дитини виглядала хворобливою, запах алкоголю від неї не відчувався. Свідок вважає, що дитині краще буде в родині опікунів, оскільки відповідачка продовжує зловживати алкогольними напоями, на шлях виправлення не стала. Свідок [PERSON] зазначила, що вона є колишньою сусідкою відповідачки, періодично бачить [PERSON] в алкогольному сп`яніння, вважає, що дитині краще буде залишитись в сім`ї опікунів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її родина пройшла навчання, і взяла [PERSON] на тимчасове утримання. Дитина спочатку була у пригніченому стані, не могла самостійно їсти, одягатись, в дитячому центрі «Орля» зазначили, що [PERSON] в психологічно-емоційному розвитку значно відстає від однолітків. Зараз для дитини створені усі умови для нормального розвитку, [PERSON] відвідує психологів та репетиторів, почав посміхатись та радіти. Дитина знає, що в нього є біологічна мама, але за нею не сумує і її не згадує, опікунів називає мамою та татом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, зловживає алкогольними напоями, за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] , залишила його без батьківської уваги та турботи, не забезпечує йому необхідних умов для нормального проживання, навчання та розвитку, а тому, виходячи із необхідності першочергового забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що за приписами ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, серед іншого, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даному випадку норми закону передбачають обов`язковість батьків утримувати своїх дітей. Судом встановлено, що відповідачка в добровільному порядку дитину не утримує, кошти на її утримання не надає. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідачки у розмірі, визначеному позивачем, є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому також підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Судом задоволено позовні вимоги позивача, який звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідачки в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 1211, 20 грн., відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved