Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з вищезгаданим позовом, в підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, що 05.01.2022 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким вона передала відповідачу 220000,00 грн. Зазначену суму відповідач повинен був повернути до 31.12.2022 року. Відповідач до вказаної дати не повернув суму боргу, а лише його частину у розмірі 50000,00 грн. у грудні 2022 року, чим порушує взяті на себе зобов`язання та права позивача. А тому просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 170000,00 грн, 10926,58 грн 3% річних від проспореної суми боргу та судовий збір, сплачений при поданні позову до суду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Волошин С.П. підтримала позовну заяву з підстав, зазначеній у ній. Додала, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором позики. Заперечила факту обумовлення її довірителькою з відповідачем можливості продовження терміну позики до 01 липня 2025 року. Відповідач щодо задоволення позову заперечив, посилаючись на підстави, викладені у відзиві. Додав, що сплатив 50\~000 грн позивачу, а решту суми не повернув, оскільки у нього змінилися фінансові можливості. Він просив позивача зачекати на решту суму боргу, на що остання погодилася. Про стягнення 3% річних взагалі не йшла мова при укладенні договору позики. Заслухавши думку сторін, дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини,\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що 05 січня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] 220000,00 грн з кінцевим терміном повернення суми позики 31 грудня 2022 року. Умови договору відповідачем не виконані, заборгованість за договором позики не повернута, а повернута лише частина боргу у розмірі 50000 грн, що не заперечувалось стороною позивача. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законадавства у строк, зазначений в договорі, у випадку порушення зобовязання, згідно ст.611 ЦК України, боржник повинен відшкодувати завдані збитки, відповідно до умов укладеного договору. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, у відповідності до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3% річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 1700000,00 грн. помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 1 січня 2023 року до дня ухвалення судового рішення, у даному випадку до дня звернення з позовом до суду, що складає 782 дні, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 днів. Отже, 170000,00 грн х 782 день х 3 : 100 : 365 = 10 926,58 грн. У відповідності до частини 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, цими доказами встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти, однак, умови договору відповідачем виконано не було. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в розмірі 1809,27 грн. судового збору (1% від ціни позову). Враховуючи викладене та

Outcome: approved