Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи: Дніпровська міська рада, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] (батько Позивачки) помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Однак, квартира, яка розташована за адресою [ADDRESS] , не ввійшла до спадкової маси, оскільки за часу життя [PERSON] право власності на вищевказану квартиру за ним не зареєстровано та до відповідних органів за приватизації спадкодавець не звертався, а тому отримати свідоцтво на право на спадщину за законом у Позивачки не має можливості. Оскільки [PERSON] не звертався до відповідного органу приватизації з належною заявою, тому відповідна квартира не відноситься до спадкового майна, а тому до вище вказаної позиції Верховного суду, права інших спадкоємців не порушуються. Більше того, майно на цей час не зареєстровано і за будь-якими іншими особами, інформація про право власності на спірний будинок відсутня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Адвокатом Індюковою Т.В. самостійно було здійснено пошук в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] , але за вказаним параметрами відомості прав на вказане нерухоме майно відсутні. Тоді, адвокатом Індюковою Т.В. було направлено адвокатський запит до комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради з метою отримання відомостей та копій документів, про те кому та на підставі чого належить право власності чи право користування житлом, яке знаходиться за адресою, [ADDRESS] . Листом від 27.10.23 року № 11381 «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР повідомило, що станом на 31.12.2012 року державна реєстрація права власності на нерухоме майно, за адресою: [ADDRESS] КП «ДМБТІ» ДМР не проводилась. 15.11.2023 року адвокат Т.В. Індюкова з адвокатським запитом звернулася до Дніпровської міської ради, з метою отримання відомостей чи видавався ордер на квартиру, яка знаходиться за адресою, [ADDRESS] , якщо видавався то кому. 20.11.23 року листом №8/3-931 Дніпровська міська рада управління архівної справи, повідомили, що ордери на нерухоме майно до управління архівної справи ДМР на зберігання не надходять. В управлінні зберігаються розпорядчі документи виконавчого комітету ДМР за 1980-2008 роки, Амур-Нижньодніпровської районної ради за 1977-1993 роки. [PERSON] було запропоновано для отримання вказаних відомостей звернутися до Державного архіву Дніпропетровської області. 30.11.2023 року представник Позивача звернулася з адвокатським запитом до Державного архіву Дніпропетровської області з метою отримання інформації та документів, а саме, чи видавався ордер на вищевказану квартиру, та на ім`я кого він видавався та в який період. У відповідь на адвокатський запит Державний архів Дніпропетровської області, надав відповідь №1-3594/0/217-23 від 04.12.23р. в якій позивачу або його представнику було запропоновано самостійно переглянути документи в читальній залі архіву. У квітні 2024 року, Позивачка знайшла копію Ордеру № 112, який виданий Виконавчим комітетом Дніпровської, міської ради 15.10.1969р. Вище вказаний Ордер № 112 від 15.10.1969р, був виданий батьку Позивачці - [PERSON] на право заняття 4 (чотирьох) кімнатної квартири [ADDRESS] на підставі списку кооперативу затвердженого місцевою радою № 631 / 2 від 23.09.1969р. Як вбачається із Ордеру № 112 від 15.101969р., вказаний ордер був виданий батьку Позивачці із сім`єю, яка складалася із трьох осіб, зокрема: [PERSON] (мати Позивачки), [PERSON] (тесть [PERSON] ) та [PERSON] (теща [PERSON] ). Вказані особи наразі є померлими, що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] з 1999 року зареєстрована та постійно проживає у вказаній квартирі, що підтверджується: штампом про реєстрацію місця проживання у паспорті, відповіддю Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 5/5-307 від 15.11.23 р. та Актом про фактичне проживання особи від 01.03.24р. виданого ЖБК № 1 «Водитель». Після того, як Позивачка вселилася із батьками до вказаної квартири на законних підставах, законність її проживання у цій квартирі ніхто не оспорює, проте у неї відсутня належним чином завірена копія ордеру, на підставі якого сім`я була вселена у це житлове приміщення. Відсутність копії ордеру позбавляє можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, тому вона вимушена звернутися до суду з цим позовом та визнати за нею право на приватизацію квартири без наявності копії ордеру та зобов`язати відповідний орган вчинити необхідні дії по передачі у приватну власність квартири у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" без надання копії ордеру. На підставі зазначеного позивачка просить, визнання право за [PERSON] , на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, провести дії по приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , за відсутності ордера на житлове приміщення, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Ухвалою судді від 17.05.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження по справі призначено підготовче засідання. Ухвалою від 04.11.2024 закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засідання позивачі підтримали позовні вимоги на задоволенні позову наполягали. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, надавши відзив на позов, в якому просив відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечував, надавши відзив на позов, в якому просив відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська серії [NUMBER] від 20.11.1998 р. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області серії [NUMBER] від 22.11.2004р. Листом від 27.10.23 року № 11381 «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР повідомило, що станом на 31.12.2012 року державна реєстрація права власності на нерухоме майно, за адресою: [ADDRESS] КП «ДМБТІ» ДМР не проводилась. Отже у встановленому законом порядку право власності на квартиру, у якій мешкає Позивачка, ніхто не оформлював. Ордер № 112 від 15.10.1969р, був виданий батьку Позивачці - [PERSON] на право заняття 4 (чотирьох) кімнатної квартири [ADDRESS] на підставі списку кооперативу затвердженого місцевою радою № 631 / 2 від 23.09.1969р. (докази долучаються). Як вбачається із Ордеру № 112 від 15.101969р., вказаний ордер був виданий батьку Позивачці із сім`єю, яка складалася із трьох осіб, зокрема: [PERSON] (мати Позивачки), [PERSON] (тесть [PERSON] ) та [PERSON] (теща [PERSON] ). Вказані особи наразі є померлими, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно з частиною третьою ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. У відповідності зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно ч.1 ст. вказаного Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначена організація проведення приватизації та оформлення права власності. Так, згідно ч.1 цієї статті приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (частина 3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку. Частиною 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду » визначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами. Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 369 від 16 грудня 2009 року, визначений порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Набуття квартири у приватну власність пов`язане із майновим правом у контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини ст. 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (котрі ґрунтуються на законодавчих нормах) на набуття права володіння, користування, розпорядження. Згідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо вона дотримала всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. В матеріалах справи відсутня відмова відповідача в приватизації квартири яка не ввійшла до спадкового майна, крім цього в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджує факт невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, тому на нашу думку звернення до суду є передчасним та на даний момент права [PERSON] не порушені так як відсутні докази того що вона намагалася ними скористуватися. Окрім цього [PERSON] також претендує на частину даної квартири так як вона зареєстрована в даній квартирі та має право користування нею. Разом з цим, позивачкою не надано доказів того, що відповідачем порушено, не визнано або обмежено саме їх право на приватизацію квартири, за захистом якого вони звернулися до суду у даній справі. На підставі викладено у задоволені позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по справі слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed