Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

В провадження Самарського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Дніпропетровської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.08.2020 р. відносно [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020045700000092 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 cт. 222 КК України. 26.03.2021 p. СВ ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за матеріалами даного кримінального провадження [PERSON] вручено підозру за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України. 20.10.2021 р. [PERSON] отримав обвинувальний акт (зі зміненим обвинуваченням) у кримінальному провадженні, за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України відомості про яке внесено до ЄРДР за № 12020045700000092 від 27.08.2020 р. 11.07.2023 р. вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за матеріалами кримінального провадження № 12020045700000092 (справа № 206/1375/21) [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності. Цивільний позов задоволено та з [PERSON] на користь Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 25322, 20 грн. 21.02.2024 р. ухвалою Дніпровського апеляційного суду вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2023 р. відносно [PERSON] , за ч. 1 ст. 190 KK України скасовано. Кримінальне провадження № 12020045700000092 відносно [PERSON] , за ч. 1 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Цивільний позов Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди - залишено без розгляду. Прийнятим процесуальним рішенням у вигляді ухвали Дніпровського апеляційного суду про закриття кримінального провадження повністю доведений факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного засудження судом першої інстанції [PERSON] , що у своїй сукупності суттєвим чином обмежувало його права як громадянина. Під слідством і судом [PERSON] перебував з 27.08.2020 р. - внесення до ЄРДР за № 12020045700000092 відповідних відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 222 КК України до 21.02.2024 р. - постановлення Дніпровським апеляційним судом ухвали про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст, 190 KK України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання- всього: 43 місяці. Відповідно до норм ст. 13 Закон України М2266/94-ВР від 01.12.1994 р. моральна шкода, на думку позивача, завдана йому незаконними діями органів, що здійснювали оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду за мінімальним гарантованим законом розміром становить: 344000, 00 грн. (з розрахунку: 43 x 8000 = 344000,00 грн.) За захистом своїх законних прав та інтересів, [PERSON] 07 липня 2024 р. звернувся за правничою допомогою до Адвокатського бюро «Саєнко і партнери» з яким, в письмовій формі уклав договір про надання професійної правничої допомоги, яка складає 27905,64 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача - Дніпропетровської обласної прокуратури за рахунок коштів державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду 344 000 (триста сорок чотири тисячі) грн.00 коп. Представник відповідача, Дніпропетровської обласної прокуратури скористалися своїм право на подання відзиву на позовну заяву. У своєму відзиві прокурор Запорожська Д.Є. позов не визнала, зазначила, що вважає його не обґрунтованим, юридично суперечливим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження його моральних страждань. Також зазначила, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб (слідчі у кримінальному провадженні) саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування шкоди. Крім того прокурор зазначила про відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. У судоволму засіданні прокурор просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у поданому джо суду відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державної казначейської служби України, у судове зсідання не з`явився, своїм правом на подання відзиву не скористався. Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Стаття 3\~Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3\~Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції Ук раїни про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду мате ріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176\~ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3\~цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3\~цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Частинами першою та другою статті 12\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції; Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом. Згідно зі статтею 5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 27.08.2020 р. відносно [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020045700000092 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 222 КК України. 26.03.2021 р. CB ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за матеріалами кримінального провадження № 12020045700000092 [PERSON] вручено підозру за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України. 29.04.2021 р. [PERSON] отримав обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 27.08.2020 р. за № 2020045700000092 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 222 КК України. 21.04.2021 р. ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська обвинувальний акт відносно [PERSON] у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 2020045700000092 від 27.08.2020 p., за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України повернуто прокурору Лівобережної обласної прокуратури м. Дніпра для усунення виявлених недоліків. 20.10.2021 р. [PERSON] отримав обвинувальний акт (зі зміненим обвинуваченням) у кримінальному провадженні, зa обвинуваченням y вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України відомості про яке внесено до ЄРДР за № 12020045700000092 від 27.08.2020 р. 11.07.2023 р. вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за матеріалами кримінального провадження № 12020045700000092 (справа 22206/1375/21) [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України [PERSON] , звільнено від призначеного покарання у зв`язку 3 закінченням строків давності. Цивільний позов задоволено. З [PERSON] на користь Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 25322, 20 грн. 21.02.2024 р. ухвалою Дніпровського апеляційного суду вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2023 р. відносно [PERSON] , за ч.1 ст. 190 КК України скасовано. Кримінальне провадження № 12020045700000092 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Цивільний позов Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди - залишено без розгляду. Тобто в даному випадку беззаперечно встановлено, що [PERSON] був безпідставно (незаконно) засуджений та цим йому було завдано моральної шкоди, а заперечення представника відповідача проти вимог щодо відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові [PERSON] незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду, з посиланням на загальні положення нормативно-правової бази, що регулюють дані відносини, про що також зазначено і представником позивача у відповіді на відзив, судом не приймаються як докази в підтвердження правомірності думки прокурора. Крім того суд також погоджується з доводами представника позивача про безпідставність відмови у відшкодуванні позивачу витрат на правничу допомогу, так як представник пояснив у відповіді на відзив, що в порядку приписів ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази щодо розміру витрат будуть подані та визначені за наслідками закінчення з`ясування обставин справи до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тому питання про відмову витрат на правничу допомогу є передчасним. У позовній заяві позивачем висунуто вимогу про стягнення лише суми моральної шкоди, згідно складеного ним розрахунку. Кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав і основних свобод людини, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею 15, 16\~Цивільного кодексу\~України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування моральної шкоди. Згідно зі статтею 3\~Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України. За частиною 3 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно -розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Пунктом 6 Положення про застосування Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» громадянинові, відповідний орган, зазначений у п. 11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Щодо визначення розміру моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з статтею 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб, при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами 2, 3 ст.\~23\~ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким спеціальним нормативно-правовим актом, як вже було зазначено, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР. Відповідно до ст.\~13\~Закону України\~№ 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2020 року встановлений на рівні 8000 грн. 00 коп. Враховуючи період часу перебування [PERSON] під слідством та судовим розглядом, який становить 43 місяці (з 27.08.2020 р. - внесення до ЄРДР за № 12020045700000092 відповідних відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 cт. 222 КК України до 21.02.2024 р. - постановлення Дніпровським апеляційним судом ухвали про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст, 190 KK України) враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань [PERSON] , які були викликані зміною нормального життєвого ритму, нормальних життєвих зв`язків, що в свою чергу призвело до можливого припинення виплати йому заробітної плати, беручи до уваги, що відновлення нормального способу життя вимагало від нього додаткових зусиль, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим ніж 334000,00 грн. (43 місяці * 8000,00 грн.). Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Суд вважає, що на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі, який позивачем заявлений, оскільки позивач 43 місяці без відповідної правової підстави перебував під кримінальним переслідуванням, був обмежений у вільному виборі поведінки, оскільки мав необхідність брати участь у слідстві, не мав можливості реалізувати своє право на працю та отримання за це винагороди. При цьому подані документи свідчать про безпідставність взагалі кримінального переслідування [PERSON] . Суд вважає обґрунтованим та доведеним той факт, що у зв`язку з таким переслідуванням з боку правоохоронних органів прокуратури та суду, які згодом закрили кримінальні провадження відносно позивача, останній зазнав душевних переживань та надзвичайного впливу, що не міг не призвести до змін життєвого укладу та звичного розпорядку. З урахуванням викладенего суд вважає, що належний розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] в даному випадку є обґрунтованим та складає 344000,00 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Як зазначено вище вимогу про розподіл судових витрат буде заявлено позивачем в порядку приписів ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, Конституції України, Конвенції про захист прав і основних свобод людини Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» та

Outcome: approved