Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. В кінці вересня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 28 лютого 2024 року уклало з [PERSON] кредитний договір №28.02.2024-100002156. За яким ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 12000 гривень, а [PERSON] зобов`язався протягом 140 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1% за кожний день користування. ТОВ «Споживчий центр» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 12000 гривень. Відповідач неналежним чином виконував грошові зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 33600 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 12000 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 16800 гривень 00 копійок, комісії у розмірі 1800 гривень, неустойки у розмірі 3000 гривень. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому ТОВ «Споживчий центр» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 33600 гривень 00 копійок. 2. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] просила проводити розгляд цивільної справи за її відсутності. [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Про час та місце розгляду цивільної справи був повідомлений належним чином. 3. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2024 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.74-75). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд цивільної справи. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 28 лютого 2024 року уклало з [PERSON] кредитний договір №28.02.2024-100002156. За яким ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 12000 гривень, а [PERSON] зобов`язався протягом 140 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1% за кожний день користування, комісію у розмірі 1800 гривень, а також неустойку в розмірі 120 гривень за кожен день неналежного виконання зобов`язання (а.с.10-25). ТОВ «Споживчий центр» виконало своє грошове зобов`язання та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 12000 гривень. Вказана обставина підтверджується квитанцією №2431225748 від 28 лютого 2024 року (а.с.32). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до\~ч.3,\~ч.6\~ст.11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний\~договір укладається\~шляхом пропозиції\~його укласти\~(оферти)\~однією стороною\~та її\~прийняття (акцепту)\~другою стороною. Електронний\~договір вважається\~укладеним з\~моменту одержання\~особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~такий договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції в\~порядку,\~визначеному частиною\~шостою цієї\~статті.\~Відповідь особи,\~якій адресована\~пропозиція укласти\~електронний договір,\~про її\~прийняття (акцепт)\~може бути\~надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього\~Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього\~Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з\~вимогами ст.12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» якщо\~відповідно до\~акта цивільного\~законодавства або\~за домовленістю\~сторін електронний\~правочин має\~бути підписаний\~сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»,\~за умови\~використання засобу\~електронного підпису\~усіма сторонами\~електронного правочину; електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ч.12 ст.11 цього Закону України електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. У такий спосіб сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст.612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п.18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що кредитний договір №28.02.2024-100002156 від 28 лютого 2024 року був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора Е355. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Споживчий центр» в електронній формі. [PERSON] неналежним чином виконував грошове зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 33600 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 12000 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 16800 гривень 00 копійок, комісії у розмірі 1800 гривень, неустойки у розмірі 3000 гривень, що підтверджується довідкою про стан заборгованості за кредитним договором станом на 16 липня 2024 року (а.с.26). В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за кредитним договором. Встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути з [PERSON] неустойку за невиконання зобов`язання за кредитним договором у розмірі 3000 гривень. Проте, на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільнений від обов`язку сплатити неустойку на користь кредитодавця, на період дії воєнного стану в Україні, тобто з 24 лютого 2022 року. Тому судом не встановлено підстав для стягнення з [PERSON] неустойки у розмірі 3000 гривень. Тому у задоволенні позову в цій частині належить відмовити. З огляду на це, що з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» належить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 30600 гривень (33600 3000). 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції від 23 вересня 2024 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову ТОВ «Споживчий центр» сплатило судовий збір у розмірі 2422 гривень 40 копійок. Пред`явлений позов задоволений частково, а саме 91,07% (30600 / 33600 ? 100%). З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2206 гривень 08 копійок (2422,40 / 100% ? 91,07%). На підставі викладеного та

Outcome: partial