Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» Самотуга Т.В. звернулася до суду із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Акціонерного товариства «Ідея Банк», у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 269116,83 грн, а також судовий збір в розмірі 3229,40 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між Акціонерним товариством\~«Ідея Банк»\~та [PERSON] \~було укладено\~Кредитний договір\~№ C11.103.12372\~від 23.02.2017\~року,\~надалі \~«Кредитний договір/Договір»,\~відповідно до\~умов якого,\~відповідачу у\~тимчасове користування\~на умовах\~забезпечення,\~повернення,\~строковості,\~платності були\~надані кредитні\~кошти в\~сумі 27300,00\~грн.\~Свої зобов`язання\~Кредитор виконав,\~надавши грошові\~кошти Позичальникові.\~Відповідач зі\~своєї сторони,\~не виконав\~умови Кредитного\~договору,\~а саме\~не здійснив\~належним чином\~погашення кредиту,\~внаслідок чого\~станом на\~дату подачі\~позову утворилась\~заборгованість в\~розмірі 123545,42\~грн.\~Також,\~між Акціонерним\~товариством «Ідея\~Банк» та\~ [PERSON] було\~укладено Кредитний\~договір №\~Z62.103.12768\~від 19.06.2017\~року,\~надалі \~«Кредитний договір/Договір»,\~відповідно до\~умов якого,\~відповідачу у\~тимчасове користування\~на умовах\~забезпечення,\~повернення,\~строковості,\~платності були\~надані кредитні\~кошти в\~сумі 49999,00\~грн.\~Свої зобов`язання\~Кредитор виконав,\~надавши грошові\~кошти Позичальникові.\~Відповідач зі\~своєї сторони,\~не виконав\~умови Кредитного\~договору,\~а саме\~не здійснив\~належним чином\~погашення кредиту,\~внаслідок чого\~станом на\~дату подачі\~позову утворилась\~заборгованість в\~розмірі 75413,40\~грн.\~А також,\~між Акціонерним\~товариством «Ідея\~Банк» та\~ [PERSON] було\~укладено Кредитний\~договір №\~Z06.103.12887\~від 01.08.2017\~року,\~надалі \~«Кредитний договір/Договір»,\~відповідно до\~умов якого,\~відповідачу у\~тимчасове користування\~на умовах\~забезпечення,\~повернення,\~строковості,\~платності були\~надані кредитні\~кошти в\~сумі 42100,00\~грн.\~Свої зобов`язання\~Кредитор виконав,\~надавши грошові\~кошти Позичальникові.\~Відповідач зі\~своєї сторони,\~не виконав\~умови Кредитного\~договору,\~а саме\~не здійснив\~належним чином\~погашення кредиту,\~внаслідок чого\~станом на\~дату подачі\~позову утворилась\~заборгованість в\~розмірі 70158,01\~грн.\~Таким чином,\~загальний розмір\~заборгованості по\~вищезазначеним кредитними\~договорами становить\~269116,83\~грн. Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступило право вимоги за означеними кредитними договорами (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) до Товариства з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті»,\~на підставі Договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023 року. У зв`язку з тим, що відповідачем у добровільному порядку наявна за кредитним договором заборгованість не погашається, позивач просить стягнути таку у судовому порядку. Ухвалою суду від 10 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції та оголошенням, в порядку ст.128 ЦПК України. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не скористався. Представник третьої особи Акціонерного товариства «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України,\~суд відкладає\~розгляд справи\~в судовому\~засіданні в\~межах\~встановленого цим\~Кодексом строку\~з таких\~підстав: 1)\~неявка в\~судове засідання\~учасника справи,\~щодо якого\~відсутні відомості\~про вручення\~йому повідомлення\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач та представник третьої особи неодноразово не з`являлися в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача, неподання ним відзиву на позовну заяву, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.02.2017 року, згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду №С11.103.12372 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно угоди останній отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого ліміту кредитної лінії. Максимальний ліміт кредитної лінії становить 200000 грн, доступний кредитний ліміт на момент укладання угоди 27300 грн, процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% (п.1-3.3. Угоди №С11.103.12372 від 23.02.2017). Також, 19.06.2017 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z62.103.12768,\~згідно якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49999 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Відповідно до п.1.2. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяці. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника. Згідно п.1.3. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 15% річних від залишкової суми кредиту. Крім цього, 01.08.2017 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z06.103.12887,\~згідно якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 42100 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Відповідно до п.1.2. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяці. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника. Згідно п.п.1.3., 1.4. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,50%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99%. 25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) був укладений договір факторингу № 25/07. Відповідно до п.2.1. зазначеного договору, клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 2.2. договору факторингу передбачено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладання цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді, що надсилається клієнтом фактору засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. Згідно п.5.1 договору факторингу права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора саме в день підписання сторонами відповідного реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань передбачених п. 4.1. цього Договору. Таким чином, відповідно до умов договору факторингу №25/07 від 25.07.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за первинними договорами. Відповідно до Витягів (в порядку ч. 2 ст. 95 ЦПК України) Реєстру боржників № 1 до договору факторингу від 25.07.2023 №25/07, до ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z62.103.12768 від 19.06.2017, кредитним договором №Z06.103.12887 від 01.08.2017 та угодою №С11.103.12372 від 23.02.2017. Згідно Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №Z62.103.12768 від 09.06.2017, сформованої первісним кредитором (АТ «Ідея Банк»), станом на 27.07.2023, заборгованість відповідача становить: заборгованість за основним боргом в сумі 21674 грн 61 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 11835 грн 21 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 41903 грн 58 коп., що разом становить 75413 грн 40 коп. Згідно Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №Z06.103.12887 від 01.08.2017, сформованої первісним кредитором (АТ «Ідея Банк»), станом на 27.07.2023, заборгованість відповідача становить: заборгованість за основним боргом в сумі 22845 грн 95 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 18581 грн 71 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 28730 грн 35 коп., що разом становить 70158 грн 01 коп. Згідно Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за угодою №С11/103/12372 від 23.02.2017, сформованої первісним кредитором (АТ «Ідея Банк») станом на 25.07.2023, заборгованість останнього становить: заборгованість за основним боргом в сумі 35890 грн 09 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 87655 грн 33 коп., що разом становить 123545 грн 42 коп. Усі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 25.07.2023. ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Розмір заборгованості позичальника підтверджується випискою з рахунку позичальника [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] . Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справи, надаючи оцінку дослідженим доказам, суд погоджується із розрахунками заборгованості за кредитним договором №Z62.103.12768 від 19.06.2017, кредитним договором №Z06.103.12887 від 01.08.2017 та угодою №С11.103.12372 від 23.02.2017 у частині залишку простроченого кредиту (тіла кредиту), залишку прострочених відсотків, які долучено позивачем до позову. Однак, щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії за кредитним договором №Z62.103.12768 від 19.06.2017 у розмірі 41903 гривні 58 копійки та кредитним договором №Z06.103.12887 від 01.08.2017 у розмірі 28730 гривень 35 копійок, суд враховує наступне. Пунктом 1.10. кредитного договору №Z62.103.12768 від 19.06.2017 та пунктом 1.11. кредитного договору №Z06.103.12887 від 01.08.2017 встановлено, що обслуговування кредиту банком включає: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів України, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку, шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених, згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Згідно п. 4.2. паспорту споживчого кредиту до кредитного договору №Z62.103.12768 від 19.06.2017, банк встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,10 % щомісячно від початкової суми кредиту. Згідно п. 4.2. паспорту споживчого кредиту до кредитного договору №Z06.103.12887 від 01.08.2017, банк встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,15 % щомісячно від початкової суми кредиту. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, положення укладених між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] кредитних договорів №Z62.103.12768 від 19.06.2017 та №Z06.103.12887 від 01.08.2017 щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Беручи до уваги те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення кредитних договорів №Z62.103.12768 від 19.06.2017 та №Z06.103.12887 від 01.08.2017, укладених між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними, тобто недійсними в силу закону. Водночас, той факт, що банк відступив позивачу право вимоги на певну суму не звільняє позивача від обов`язку доведення обґрунтованості розміру заявлених вимог, як і не позбавляє суд повноважень щодо перевірки законності таких вимог. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №Z62.103.12768 від 19.06.2017 у загальному розмірі 33509 гривень 82 копійки, з яких: 21674 грн 61 коп. заборгованість за основним боргом; 11835 грн 21 коп. заборгованість за відсотками. Також, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №Z06.103.12887 від 01.08.2017 у загальному розмірі 41427 гривень 66 копійок, з яких: 22845 грн 95 коп. заборгованість за основним боргом; 18581 грн 71 коп. заборгованість за відсотками. Крім цього, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за угодою №С11.103.12372 від 23.02.2017 у загальному розмірі 123545 гривень 42 копійки, з яких: 35890 грн 09 коп заборгованість за основним боргом; 87655 грн 33 коп заборгованість за відсотками. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати суд присуджує позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2381 грн 79 коп.

Outcome: partial