Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

25 червня 2024 року до Солом`янського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] , в особі представника - адвоката Горової О. В., з позовною заявою до Житлово - будівельного кооперативу «Стріла», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Микитченко Олексій Васильович, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Позивач, [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим повторно від 06 грудня 2023 року серії [NUMBER] , виданим Святошинським відділом державної реєстрації цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 листопада 2019 року серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві. [PERSON] був членом Житлово-будівельного кооперативу «Стріла» (далі - ЖБК «Стріла») і повністю вніс пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] у розмірі вартості вказаної квартири та жодних заборгованостей перед кооперативом не мав, що підтверджується відповідною довідкою ЖБК «Стріла». Згідно з обмінним ордером на житлове приміщення від 11 листопада 1989 року № 11487, виданим Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів [PERSON] та його сім`ї у складі трьох осіб (він, син [PERSON] та син [PERSON] ) надано право на вселення у квартиру [ADDRESS] . Згідно з випискою із рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 29 серпня 1993 року № 797 вирішено переоформити особовий рахунок у квартирі [ADDRESS] з [PERSON] на [PERSON] . Рішенням Київської міської ради від 14 листопада 2019 року № 217/7790 вирішено перейменувати проспект Космонавта Комарова у Солом`янському районі міста Києва на проспект Любомира Гузара. З інформаційної довідки КП КМР «КМ БТІ» від 22 вересня 2023 року відомо, що згідно з даними реєстрових книг Бюро квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована. За життя [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно не отримав і не зареєстрував право власності в КП КМР «КМ БТІ». [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 19 квітня 1990 року у Жовтневому в/ЗАГСу м. Києва, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 19 квітня 1990 року серії [NUMBER] та, відповідно перебували у шлюбі до дня смерті [PERSON] . Спадщину після [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , яка проживала зі спадкодавцем за однією адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними відмітками у їх паспортах, однак до дня своєї смерті [PERSON] не встигла отримати свідоцтва про право на спадщину. [INFO] помер брат позивача [PERSON] (син [PERSON] і [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05 січня 2022 року серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 жовтня 2023 року серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після смерті матері [PERSON] як єдиний спадкоємець першої черги подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] за якою нотаріус завів спадкову справу. До складу спадщини увійшла спірна квартира. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Микитченко О. В. від 01 травня 2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] через ненадання оригіналу документа, що підтверджує право власності спадкодавця на квартиру. Враховуючи наведене позивач вимушений звертатися до суду з цим позовом. Для підтвердження обставин проживання [PERSON] разом із [PERSON] за адресою [ADDRESS] , та додаткового підтвердження того, що [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після [PERSON] адвокат Горова О. В. надіслала до Відділу з питань реєстрації проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації адвокатський запит від 07 червня 2024 року № 55/24, однак згідно з відповіддю Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 11 червня 2024 року № 100-7882 відповідно до реєстру територіальної громади міста Києва за адресою: [ADDRESS] станом на 02 листопада 2019 року було зареєстровано двоє осіб. Також повідомлено, що інформація щодо складу зареєстрованих осіб разом з померлими на день смерті видається на запит нотаріуса або суду. З врахуванням наведеного, просив визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 червня 2024 року справу передано судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру 02 липня 2024 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 07 серпня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 25 вересня 2024 року. 02 вересня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначив, що визнає позов позивача в повному обсязі та не заперечує щодо його задоволення. 24 жовтня 2024 року до суду від представник позивача - адвоката Гороваї О. В. надійшло клопотання про витребування доказів. 31 жовтня 2024 року ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. 20 листопада 2024 року на адресу суд від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Микитченка Олексія Васильовича надійшли витребуванні документи. 16 грудня 2024 року, 03 січня 2025 року та 21 січня 2025 року на адресу суду від Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла витребувана інформація. Ухвалою суду від 14 лютого 2025 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Житлово - будівельного кооперативу «Стріла», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Микитченко Олексій Васильович, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, - закрито; призначено справу до судового розгляду по суті. Інших процесуальних рішень не вчинялось. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлені належним. 25 квітня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява у якій останній просив розгляд справи здійснити за його відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач та третя особа в судове засідання повторно не з`явились, про дату, часта місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з довідки, виданої Житлово - будівельним кооперативом «Стріла» [PERSON] є власником кооперативної квартири [ADDRESS] , сума пайового внеску за квартиру в розмірі 5 750 руб., сплачена 13.07.1982 р. в повному обсязі, що складає суму паєнакопичення; вказана квартира розташована на І поверсі 9-ти поверхового будинку; квартира 2-х кімнатна, ізольована, складається із окремих кімнат, кухні, коридора, туалета, ванної кімнати, балкона; загальна площа 45,7 кв.м., житлова площа 28,4 кв.м.; громадянин [PERSON] є членом ЖБК з 11.11.1989 р. на підставі обмінного ордеру №11487 від 11.11.1989 року (а.с. 26). Згідно Ордеру на житлове приміщення №11487 від 11.11.1989, він виданий [PERSON] з сім`єю з 3 осіб на право заняття в порядку обміну житлового приміщення житловою площею 28,4 кв.м., яке складається з 2 кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Відповідно до рішення №797 від 29.09.1993 року, на підставі рішення виконкому переоформили особовий рахунок на 2 кімнатну квартиру [ADDRESS] з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 27). Таким чином, у власності [PERSON] перебувала квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно до листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (Вих. №КВ-2023 №30224 від 22.09.2023 року), згідно з даними реєстрових книг бюро, кв. [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована (а.с. 28). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 02.11.2019 року, актовий запис №18177 (а.с. 21). [PERSON] , [INFO] , яка була дружиною померлого [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу від 19.04.1990 року серія [NUMBER] , Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 21 жовтня 2023 року (а.с. 19, 24). Як вбачається з Свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06.12.2023 року, [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Таким чином, позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] , яка прийняла у спадщину квартиру після смерті свого чоловіка [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (Вих. №24/02-31 від 01.05.2024 року), відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 29). Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75524684 від 23.01.2024 року, приватним нотаріусом Микитченко О.В. внесено до Спадкового реєстру реєстраційний запис: тип реєстрації - реєстрація спадкової справи, номер у спадковому реєстрі 71885365, дата заведення 23.01.2024, спадкодавець [PERSON] (а.с. 30). Судом також було досліджено матеріали спадкової справи, які надійшли на адресу суду на виконання ухвали, щодо померлої [PERSON] (а.с. 86 - 97). Згідно до листа Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації (Вих. №100-7882 від 11.06.2024 року), відповідно до реєстру територіальної громади міста Києва за адресою: [ADDRESS] на момент смерті [INFO] [PERSON] зареєстровано 2 особи, а саме [PERSON] та його дружина [PERSON] (а.с. 32, 107). Інших доказів надано суду не було. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] . Позивач є сином померлої [PERSON] , таким чином є спадкоємцем першої черги за законом. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ст. ст. 1296, 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо в складі спадщини є нерухоме майно спадкоємець, який прийняв спадщину зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з пунктом 4.15 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02. 2012 за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування (див. постанови Верховного Суду: від 20.06.2018 у справі № 640/13903/16-ц /провадження № 61-15147св18/, від 20.06.2018 у справі № 266/5267/18 /провадження № 61-6647св19/, від 20.03.2019 у справі № 550/1040/16-ц /провадження № 61-28423св18/; від 22.04.2020 у справі № 601/2592/18 /провадження № 61-17859св19/; від 22.04.2020 у справі № 127/23809/18 /провадження № 61-11210св19/; від 27.05.2020 у справі № 361/7518/16-ц /провадження № 61-43734св18/, від 16.09.2020 у справі № 464/1663/18 /провадження № 61-9410св19/ від 02.08.2023 у справі № 640/1851/19 /провадження № 61-13504св21/, що свідчить про сталість судової практики з відповідного питання). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19 /провадження № 61-16069св20/). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановивши перешкоди для оформлення права власності на спадкове майно у нотаріальному порядку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Суд враховує, що як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтерес. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є пропорційність (п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31.01.2025 у справі № 638/8634/23, провадження № 61-10325св24). З огляду на наведене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд вбачає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Також, суд враховує, що відповідачем позовні вимоги визнано в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З врахування обставин, встановлених у справі, суд дійшов висновку, що наявні підстави для прийняття рішення про задоволення позову. Як вбачається із ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції № 4SD4-LBE2-9ZRE від 24.06.2024 року та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 500,00 грн. З огляду на визнання позову до початку розгляду справи по суті та задоволення позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 750,00 грн., та стягнення з відповідача на користь позивача іншої частини сплаченого судового збору, що становить 750,00 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved