Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

15.06.2022 року до суду звернувся позивач з позовною заявою, в подальшому уточненою, в якій просив визнати недійним договір купівлі-продажу від 06.11.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською Ольгою Сергіївною за реєстровим №2813, скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни, індексний номер: 55007336 від 06.11.2020 р. 16:22:38, щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0915, що розташована за адресою: [ADDRESS] , витребувати у [PERSON] на користь Позивача земельні ділянки з кадастровими номерами: 5123755800:02:005:2973, 5123755800:02:005:2974, 5123755800:02:005:2975, 5123755800:02:005:2976, 5123755800:02:005:2977, 5123755800:02:005: 2978. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 2007 р., який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. та зареєстрований в реєстрі за №7121, Позивач набув право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0915, що розташована за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~01 червня 2007 р. між ВАТ «КБ «Надра» (надалі - Банк) та Позивачем було укладено кредитний договір №ОД14/06/2007/840-К/74. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ВАТ «КБ «Надра» та Позивачем було укладено іпотечний договір від 01.06.2007, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. та зареєстрований в реєстрі за №7130, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано вищевказану земельну ділянку. \~ \~ \~ \~В подальшому Позивач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого ТОВ «Консалт Солюшенс», як правонаступник ПАТ «КБ «Надра», звернув стягнення на предмет іпотеки, в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», шляхом укладення договору купівлі-продажу між ТОВ «Консалт Солюшенс» та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Позивач вважає, що вказане звернення стягнення та відчуження земельної ділянки було проведено з чисельними порушеннями законодавства України, внаслідок чого договір купівлі-продажу слід визнати недійсним, скасувати рішення приватного нотаріуса та витребувати майно. \~ \~ \~ \~Представник позивача, адвокат Прощенко Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача ТОВ «Консалт Солюшенс», адвокат Башук Д.С. приймав участь в судовому засідання за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua. Проти задоволення позовних вимог заперечував, наполягав на відмові у їх задоволенні. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував проти заявлених позовних вимог, просив відмовити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. \~ \~ \~ \~Відповідач приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. \~ \~ \~ \~Судом було встановлено, що 01 червня 2007 р. між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «НАДРА») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №ОД14/06/2007/840-К/74. Відповідно до умов цього договору банк надав [PERSON] кредит у сумі 140 000 (сто сорок тисяч) доларів США. \~ \~ \~ \~З метою забезпечення зобов`язань по вищезазначеному кредитному договору, між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений 01.06.2007 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В., за реєстровим №7130. Предметом іпотеки є земельна ділянка, що знаходиться на території Таїровської селищної ради [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5123755800:02:005:0915, загальною площею 0,100 гектарів. \~ \~ \~ \~24 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «Консалт Солюшенс» було укладено договір № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 125,. За змістом пункту 1 даного договору банк відступив ТОВ «Консалт Солюшенс» права вимоги до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до Договору), за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави згідно реєстру у додатку № 1 до Договору. На виконання умов Договору, ТОВ «Консалт Солюшенс» сплатило ПАТ «КБ «НАДРА» кошти у розмірі 8\~868\~842,93 гривень без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 94 від 22.04.2020 року. За змістом пункту 2 Договору Новий кредитор в день укладення цього Договору набув усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень, право отримання коштів від реалізації заставного майна за Основними договорами тощо. За змістом п. 173 Додатку № 1 до Договору № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги від 24.04.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за Кредитним договором №ОД14/06/2007/840-К/74, Іпотечним договором, посвідченим 01.06.2007 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В., за реєстровим №7130. Як зазначає сам Позивач, він не виконав умови вищезазначеного кредитного договору. Внаслідок чого ТОВ «Консалт Солюшенс», в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», здійснило продаж предмета іпотеки [PERSON] , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 06.11.2020, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. зареєстрованого в реєстрі за №2813. Вважаючи незаконним таке звернення стягнення на предемет іпотеки, Позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення приватного нотаріуса та витребування майна. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню і в його задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Щодо позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення приватного нотаріуса. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови\~у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду\~від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який\~є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинених цими діяннями наслідкам (постанова від 5 червня 2018 року у справі\~№ 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі\~№ 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі\~№ 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 08 лютого 2022 року у справі\~№ 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55)). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача. Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій\~з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект\~у відновленні). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Згідно з частиною першою\~статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 ЦК України\~майно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина перша\~статті 387 ЦК України). Частина перша\~статті 388 ЦК України\~містить перелік підстав, за яких власник майна має право витребувати своє майно, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (підпункт 3 зазначеної статті). Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя\~статті 388 ЦК України). За загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 19 травня\~\~2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження\~№ 12-135гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження\~№ 14-125цс20), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження\~№ 14-8цс21), та багатьох інших. Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)). Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить пункту 1 частини першої\~статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові\~від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20). Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що в частині заявлених позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення приватного нотаріуса стороною позивача було невірно обрано спосіб захисту своїх прав, а тому такі позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про витребування майна. В позовній заяві Позивач стверджує, що в порушення вимог Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель не направив йому вимогу про усунення порушення та не повідомив про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Окрім того між сторонами не було укладено договору на задоволення прав іпотекодержателя. Суд не погоджується з вказаними твердженнями з огляду на наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном,\~ що залишається у володінні і\~ користуванні\~ іпотекодавця, згідно\~ з\~ яким\~ іпотекодержатель\~ має\~ право\~ в\~ разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх\~ вимог\~ за\~ рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на\~ підставі\~ договору,\~ закону\~ або\~ рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила\~ щодо\~ іпотеки,\~ яка\~ виникає\~ на\~ підставі договору, якщо інше не встановлено законом\~. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно із частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі\~ невиконання\~ або\~ неналежного\~ виконання боржником основного\~ зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням\~ шляхом\~ звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав,\~ встановлених статтею\~12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється\~ на підставі рішення суду,\~ виконавчого напису нотаріуса або згідно\~ з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, статтею 36 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час укладення іпотечного договору, передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Виходячи з вищевказаних положень закону, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та надає право іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Іпотечний договір від 01 червня 2007 р., який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. та зареєстрований в реєстрі за №7130, містить відповідне іпотечне застереження, зміст якого вміщено у пункті 5.3 договору, що знаходиться в Статті 5 «Задоволення вимог Іпотекодержателя». Так, пунктом 5.3 вищезазначеного договору іпотеки передбачено, зокрема, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі права Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеки». Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.5.3 цього договору (п. 5.4. іпотечного договору). Згідно із статтею 38 Закону України «Про іпотеку»\~якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається. Відповідно до статті 35 Закону\~України «Про іпотеки» в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Частиною першою статті 2\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 Закону\~України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Згідно з частиною першою статті 11 Закону\~України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За змістом статті 18 Закону\~України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до пункту 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Відповідно до Іпотечного договору від 01 червня 2007 р., місцем проживання та реєстрації [PERSON] є [ADDRESS] . Враховуючи, що ця ж сама адреса вказана й в позовній заяві та усіх заявах по суті справи, суд доходить висновку про те, що Позивач не змінював місця проживання як мінімум з 2007 року. Крім того, відсутні відомості щодо повідомлення Позивачем іншої адреси для направлення йому кореспонденції, чи з повідомленням про зміну місця проживання. Як вбачається з матеріалів справи, саме на адресу: [ADDRESS] , ТОВ «Консалт Солюшенс» надсилало Позивачу відповідні вимоги. Однак, всі вимоги були повернуті на адресу Відповідача у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Рекомендовані поштові відправлення, якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога про усунення порушення основного зобов`язання, та які повернулися відправнику у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, є належним підтвердженням дотримання\~ТОВ «Консалт Солюшенс»\~положень чинного законодавства в частині направлення\~іпотекодавцеві вимоги про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором, про що зазначено в\~пункті 61 Порядку. Стосовно доводів Позивача про те, що ТОВ «Консалт Солюшенс» надсилало [PERSON] повідомлення-вимоги про усунення порушень на адресу, зазначену в договорі іпотеки, однак вказувало в листах власний номер телефону як засіб зв`язку отримувача, внаслідок чого Позивач\~не був належним чином повідомлений про наявність\~поштового відправлення, варто зазначити наступне. Згідно з пунктом 91 Правил № 270 інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка. \~За бажанням адресата реєстроване поштове відправлення, поштовий переказ можуть бути доставлені йому за поштовою адресою, зазначеною відправником, кур`єром за додаткову плату. Відповідно до пункту 92 Правил № 270 \~підлягають доставці додому: \~прості поштові відправлення; \~рекомендовані поштові картки, листи, відправлення для сліпих, дрібні пакети, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів; \~відправлення «EMS», крім тих, на вкладення яких нараховані митні платежі. Згідно з пунктом 93 Правил № 270 з\~використанням абонентської поштової скриньки доставляються: \~прості поштові відправлення; \~повідомлення про надходження поштових відправлень, які підлягають видачі в об`єкті поштового зв`язку, поштових переказів; \~повторні повідомлення про надходження рекомендованих поштових відправлень; \~періодичні друковані видання. Рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка»), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил № 270). Згідно з пунктом 102 Правил № 270 в об`єкті поштового зв`язку вручаються, зокрема,\~ рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, не вручені адресатам під час доставки додому . Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що\~рекомендовані поштові відправлення доставляються адресату додому за вказаною в повідомленні адресою, а в разі відсутності адресата до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження зазначеного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. У такому випадку наявність чи відсутність номеру мобільного телефону правового значення не має. Аналогічної позиції дотримано в постанові Верховного Суду 27.12.2024 у справі № 521/3242/22. Окрім того, суд не може погодитись з доводом Позивача щодо відсутності в матеріалах реєстраційної справи доказів наявності заборгованості за кредитним договором ОД14/06/2007/840-К/74. Вказане спростовується наявною в матеріалах справи копії довідки №17 від 06.11.2020, виданої ТОВ «Консалт Солюшенс». Враховуючи усе вищезазначене, суд доходить висновку про те, що ТОВ «Консалт Солюшенс» було дотримано вимоги Закону України «Про іпотеку» та Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо належного повідомлення іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки та порядку такого звернення стягнення, а тому в частині позовних вимог про витребування майна також слід відмовити. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, серед іншого, звертається увага, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. За таких обставин суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог не встановлено і в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. \~

Outcome: dismissed