Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

До Магдалинівського\~районного суду\~надійшла позовна\~заява [PERSON] до Магдалинівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок. Позивач посилається на те, що більше 15 років, тобто з 2008 року до цього часу позивач постійно проживає та зареєстрований в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , сплачує комунальні послуги та земельний податок. Вказаний будинок був побудований у 1960 році та належав [PERSON] , яка 29.03.2006 році за письмовою домовленістю його подарувала та надала правовстановлюючі документи на домоволодіння та присадибну земельну ділянку. Після чого, [PERSON] виїхала на постійне місце проживання в іншу місцевість, будь які відомості щодо її місцезнаходження невідомі. Зі слів односельців, [PERSON] померла, однак її спадкоємці невідомі. Позивач вважає, що між ним та власником житлового будинку [PERSON] , досягнуто щодо усіх істотних умов договору дарування, що підтверджується розпискою, однак неможливо посвідчити договір нотаріально. У зв`язку із чим позивач вважає, що за ним можливо визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та присадибну земельну ділянку. Позивач в судове засідання не з`явився, надано до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, прохав задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, прохав розглянути справу без їхньої участі. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва на право власності на житловий будинок від 29.09.1989 року, власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а. с. 9). Власником земельної ділянки площею 0,8498 га за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а. с. 13). 29.03.2006 року між позивачем та [PERSON] складено розписку щодо дарування домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору дарування між сторонами. Об`єктивно сторони договору дарування порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і [PERSON] , як сторони правочину домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між сторонами у справі вважається таким, що вчинений правомірно, тому є законні підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved