Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на свою користь заборгованості за договором позики від 29.11.2023, що станом на 20.01.2025 становить 2038,70 дол.США, з яких 2000 доларів США сума позики, 38,70 доларів США 3% річних від простроченої суми позики за період з 30.05.2024 по 20.01.2025. Позовні вимоги мотивує тим, що 29.11.2023 МІЖ ПОЗИВАЧЕМ ТА [PERSON] було укладено договір позики, який був оформлений розпискою. За змістом розписки [PERSON] позичив у [PERSON] 2000 доларів США, та зобов`язався віддати протягом 6 місяців. Отримані кошти у борг відповідач не повернув до 29.05.2024, тому позивач має право на стягнення суми боргу та трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 30.05.2024 по 20.01.2025, у розмірі 38,70 доларів США. Ухвалою від 05.02.2025 року відкрито спрощене провадженні у справі. Позивач у судове засідання не з`явилася. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив у встановлений строк не подав, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів. Згідно з ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] складено розписку від 29.11.2023, що він позичив у [PERSON] 2000 доларів США, та зобов`язався віддати протягом шести місяців. Суд також встановив, що отримані у позику грошові кошти на теперішній час відповідачем позивачу не повернуті у повному розмірі. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог долучив до матеріалів справи оригінал розписки від 29.11.2023 року, складений відповідачем про те, що він зобов`язався повернути кошти. Відповідач грошові кошти у повному обсязі не повернув. Про неналежне виконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення грошових коштів також свідчить наявність боргового документа (розписки) саме у кредитора, який долучив її для огляду. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що складено відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови, а тому наявні підстави для стягнення боргу. З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2000 доларів США. В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року ( справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення ч. 1ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. При цьому відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Необхідність при цьому стягнення боргу саме в іноземній валюті ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постановах від 04.07.2018 року по справі №761/12665/14-ц провадження №14-134цс18 та від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц провадження №14-446цс18. При цьому суд не повинен вказувати в резолютивній частині рішення еквівалент в гривнях, оскільки це внесе двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово, що слідує з постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19. З огляду на офіційний курс гривні щодо іноземної валюти долару США на день подання позову (1 долар США - 42,1661 грн.) сума заборгованості відповідача по розписці від 29.11.2023 року становить в загальній сумі 2000 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України 84332,20 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за договором позики від 30.09.2021 року, 2037,70 доларів США, остання складається з: суми основного боргу 2000 доларів США, три відсотка річних у розмірі 38,70 доларів США, що еквівалентно 85881,67 грн. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про стягнення з відповідача в користь позивача 3 % річних від простроченої суми зобов`язання, які виникли між сторонами на підставі договору позики від 29.11.2023 року, за період з 30.05.2024 по 20.01.2025. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). За таких обставин, оскільки відповідачем у визначений договором позики не було виконано взяте на себе грошове зобов`язання, доказів його виконання не надано суду і на час розгляду цивільної справи, тому суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, як компенсації від боржника за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання. Так, відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у сумі 968,96 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат, здійснених позивачем у зв`язку з розглядом позову, які складаються з витрат за надання правничої допомоги у розмірі 5 000 грн. 00 коп. суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надання правничої допомоги підтверджені належними доказами, а саме позивачем надано ордер, договір про надання правничої допомоги від 14.01.2025 із зазначенням розміру погодженого гонорару, платіжну інструкцію на суму 5000 грн.. Оскільки понесення позивачем зазначених витрат підтверджено належними доказами вони підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 5 000 грн. 00 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved