Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області (далі - третя особа 1), Служба у справах дітей та сім`ї Гатненської територіальної громади Фастівського району Київської області (далі - третя особа 2), в якій позивач просить суд: - позбавити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; - збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області у справі № 265/5248/15-ц 25 серпня 2015 року з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , уродженця міста Маріуполя Донецької області, який проживає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти з розміру 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до розміру 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, сторони проживали разом в місті Маріуполь, після народження дитини, а в 2013 відповідач був переведений по службі до м. Феодосія АР Крим. На початку 2014 року фактичні шлюбні відносини були припинені. Після російської окупації АР Крим 2014 року відповідач відмовився від громадянства України та отримав паспорт громадяна РФ. В 2015 році позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, який було задоволено, проте відповідач аліменти не сплачує та станом на 30 червня 2024 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 378 112, 82 грн. В червні 2017 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] . Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не піклується про її фізичний, духовний розвиток, стан її здоров`я. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, ніяким чином не піклується про нього, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я сина. Покладених на нього законом батьківських обов`язків не виконує, ухиляється від їх виконання, свідомо нехтує ними. Всі питання щодо виховання та утримання вирішуються нею та її чоловіком, без участі та підтримки з боку відповідача. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування своїми обов`язками. Щодо вимоги про збільшення розміру аліментів, позивач зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року був збільшений розмір аліментів, таким чином зміна в законодавстві, а саме підвищення прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і законодавче підвищення розміру мінімальної заробітної плати може розглядатися як інший випадок, передбачений законом, який вказує на зміну майнового стану дитини (зростання потреб і відповідне погіршення майнового стану у зв`язку з фактичним зменшенням питомої ваги аліментів у забезпеченні дитини). Зазначені вище обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 версеня 2024 відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача - адвокат Литвинчук О.І. в судове засідання, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився , надіслав до суду лист, вказав, що позивач та відповідач по справі не є мешканцями Фастівської міської територіальної громади Фастівської району Київської області, просив справу розглядати у відсутність представника виконавчого комітету Фастівської міської ради. Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, повідомив, що позивач з дитиною та відповідач не проживають у Голосіївському районі, тому Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації позбавлена можливості провести роботу щодо обстеження умов проживання дитини, з`ясування інших обставин та підготовки висновку до суду по суті спору, просив справу розглядати у відсутність Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Гатненської територіальної громади Фастівського району Київської області в судове засідання не з`явився, подав до суду рішення про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, та Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідач у встановлений судом строк не скористався своїм правом на подання відзиву, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 серпня 2015 року, справа №265/5248/15-ц, шлюб, зареєстрований 02 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був розірваний та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у ромірі 1/3 частини доходу від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 серпня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] народився [INFO] , батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 06 липня 2018 року серії [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] після реєстрації шлюбу 30 червня 2017 року з [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2018 року, справа №263/16493/17 змінено прізвище малолітньогї дитини [PERSON] , [INFO] з [INFO] на [INFO]. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданою Головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кисліциною Ю.Д. заборгованість зі сплати аліментів станом на 30 червня 2024 року за виконавчим листом №265/5248/15-ц від 24.09.2015, становить 378112,82 грн. Відповідно до Довідки Приватної організації "Приватний заклад Загальної середньої освіти - ліцей "Інтеграл" села Гатне Київської області від 08 липня 2024 року № 109 [PERSON] , [INFO] , в період 2023-2024 року навчався у 5-му класі Приватної організації "Приватний заклад Загальної середньої освіти - ліцей "Інтеграл" села Гатне Київської області, з 01.07.2024 року переведений до 6-го класу, щодня в період позакласних годин відвідує гуртки до 18:00 год, оплату за навчання [PERSON] здійснює [PERSON] . Відповідно до Довідки Громадської організації СК "Гатне" №20 від 18.07.2024 року, [PERSON] , [INFO] , відвідує гурток з футболу в СК "Гатне" у період з 01 травня 2024 року три рази на тиждень, оплату за тренування здійснює [PERSON] , приводить на гурток та забирає з гуртка [PERSON] [PERSON] . Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» конкретизує, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. Аналізуючи обставини, встановлені під час розгляду справи, суд встановив, що відповідач не виконує своїх обов`язків щодо виховання дитини, батьком якої він є. Рішенням виконавчого комітету Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області від 19 грудня 2024 року № 14/7 затверджений висновок Служби у справах дітей та сім`ї Гатненської територіальної громади Фастівського району Київської області про про доцільність позбавлення батьківських [PERSON] . Висновком встановлено, що до 02 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Під час перебування у шлюбі в них народився син, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполь, Донецької області, від 25 серпня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Службою у справах дітей та сім?ї Гатненської сільської ради було обстежено умови проживання малолітнього [PERSON] про, що було складено відповідний акт. Встановлено, що умови проживання задовільні, санітарно-гігієнічні норми дотриманні, для дитини наявне місце для відпочинку, навчання, одяг для дитини відповідає віку, є все необхідне для всебічного розвитку дитини. На момент проведення акту обстеження умов проживання за даною адресою були присутні [PERSON] та [PERSON] . Службою у справах дітей та сім?ї Гатненської сільської ради було подано оголошення до газети «Урядовий кур?єр», в якому було запрошено на засідання комісії [PERSON] . На засідання комісії [PERSON] не з?явився. До Служби у справах дітей та сім?ї Гатненської сільської ради [PERSON] ніколи не звертався. Зі слів матері- [PERSON] , батько дитини- [PERSON] з березня 2014 року перебуває/проживає на території АР Крим та жодним чином не приймає участі у вихованні дитини. З сином ніколи не спілкувався, матеріально не допомагає, не забезпечує. Відповідно до інформації, вказаної у матеріалах справи, а саме в інформаційній довідці психолога, [PERSON] не знає, що [PERSON] , [INFO] , є його біологічним батьком, а своїм батьком вважає законного чоловіка [PERSON] - [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, комісія вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З урахуванням приписів ч. 6 ст. 19 СК України суд погоджується і приймає висновок Служби у справах дітей та сім`ї Гатненської територіальної громади Фастівського району Київської області адміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина, оскільки цей висновок був зроблений в найкращих інтересах дитини з урахуванням умов її проживання та виховання, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків. Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина відповідають інтересам дитини та знаходяться в тих вузьких межах, які залишаються з огляду на гарантії, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Суд вважає, що у вказаному випадку інтереси дитини переважають над потребами збереження сімейних зв`язків, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, зокрема, взагалі не піклується про розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не займається її вихованням, не створює належних умов для її життя та здоров`я, долею дитини не цікавиться. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення аліментів суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першої статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Відповідно до висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі") (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Також суд враховує, що 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 3 196,00 гривень. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2025 році, швидкого темпу зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо зміни розміру аліментів, стягнутих заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 серпня 2015 року, справа №265/5248/15-ц, з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти у ромірі 1/3 частини доходу від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 серпня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, - оскільки визначений рішенням суду розмір аліментів станом на день ухвалення даного рішення суду не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, з урахуванням законодавчих змін про збільшення мінімального розміру аліментів (Закон України № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року), а також з урахуванням встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць з 1 січня - 3 196,00 гривень. При цьому судом ураховано, що відповідач є особою працездатного віку, тому має можливість працевлаштування та можливість для виконання свого обов`язку щодо матеріального утримання власної дитини, яка потребує нового одягу, взуття, лікування, навчання, інших заходів для повного і гармонійного розвитку особистості. Крім того, згідно абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, аліменти в зміненому даним рішенням суду розмірі підлягають стягненню з дня набрання чинності цим рішенням суду. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога про зміну розміру аліментів підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав, оскільки зазначені позовні вимоги були задоволені.

Outcome: approved