Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . [INFO] померла її мати [PERSON] . За життя батьки позивача посвідчили спільний заповіт подружжя, в якому заповіли все своє майно в рівних долях позивачу і відповідачам. Після смерті батьків відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , право власності на який не було зареєстровано, земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0, 2500 га, кадастровий номер 1820983601:01:001:0366 за вищевказаною адресою, що належала померлому [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554969, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0, 4093 га, кадастровий номер 1820983601:01:001:0367, яка належала померлому [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554970. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Відповідачі також вступили у свої спадкові права, інші спадкоємці відсутні. З метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову масу позивач звернулася до приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області, проте отримала відмову у видачі свідоцтва через відсутність документів, які посвідчують право власності на спадкове майно померлої [PERSON] . За таких обставин просила суд визнати за [PERSON] право власності впорядку спадкування за заповітом на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , на 1/3 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0, 2500 га, кадастровий номер 1820983601:01:001:0366, яка знаходиться по [ADDRESS] та належала померлому [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554969, на 1/3 частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 4093 га, кадастровий номер 1820983601:01:001:0367, яка знаходиться по [ADDRESS] та належала померлому [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554970. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 11 грудня 2024 року у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2025 року за клопотанням представника позивача судом було витребувано матеріали спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.03.2025 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та справу було призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Нестеренко М.М. не з`явились, надіслали до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання також не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги [PERSON] визнали та не заперечували щодо їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с. 8). Також встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с. 33). [PERSON] є дочкою померлих [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 68). Згідно архівної довідки № 121 від 25.04.2024р. (витягу із по господарської книги № 6 Осівецької сільської ради на 2011-2015 роки) домоволодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] (голова домогосподарства), [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 10 зворот). Згідно довідки № 1994 від 23.04.2024 року відділу ЦНАП Брусилівської селищної ради померлий [PERSON] на момент смерті [INFO] був зареєстрований по [ADDRESS] та разом з ним були зареєстровані [PERSON] , 1938 р.н., [PERSON] , 1971 р.н. (а.с. 10). Згідно копій державних актів на право власності на земельну ділянку [PERSON] належать земельні ділянки: з кадастровим номером 1820983601:01:001:0366 (відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554969) та з кадастровим номером 1820983601:01:001:0367 (відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554970) (а.с. 11-12). Згідно копії заповіту від 13.07.2018 року, посвідченого в.о. старости села Осівці Брусилівського району Житомирської області О.П. Снігурець, [PERSON] заповіла в рівних долях житловий будинок з належними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , а також земельну ділянку, яка рахується за будинком, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554969 площею 0, 25 га, також земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554970 площею 0, 4093 га, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , земельну частку (пай) згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 106090 площею 7, 89 га заповіла [PERSON] (а.с. 7). Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області від 11.10.2024р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщинуна спадкове майно [PERSON] , оскільки відсутнє свідоцтво про право власності померлої [PERSON] будинок та земельну ділянку, на якій він розташований (а.с. 19 зворот). Відповідно до копії спадкової справи № 12 до майна померлої [INFO] [PERSON] з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись її дочки [PERSON] та [PERSON] , а також її син [PERSON] , спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 61-130). Статтею 1216 ЦК визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частина 3 вказаної статті визначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Як роз`яснив у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Враховуючи, що спірний будинок був побудований згідно технічного паспорту у 1970 році, коли законом не вимагалась державна реєстрація права власності для виникнення такого права, при цьому згідно даних погосподарської книги на 2011-2015 роки вказаний будинок з господарськими будівлями належав [PERSON] (а.с. 10), суд вважає, що будинок [ADDRESS] входить до складу спадщини померлого [PERSON] . При цьому суд враховує, що на момент його смерті у 2016 році з ним були зареєстровані його дружина [PERSON] та його син [PERSON] , які згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, [PERSON] набула в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка право на частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , на частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер 1820983601:01:001:0366, яка знаходиться по [ADDRESS] та належала померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554969, а також на частку земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 4093 га, кадастровий номер 1820983601:01:001:0367, яка знаходиться по [ADDRESS] та належала померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554970. Тобто саме це майно увійшло до складу спадщини померлої [PERSON] . При цьому з врахуванням того, що згідно заповіту [PERSON] від 13.07.2018 року остання заповіла сторонам у справі належне їй майно в рівних частках, в суду наявні підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , на 1/6 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0, 2500 га, кадастровий номер 1820983601:01:001:0366, яка знаходиться по [ADDRESS] та належала померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554969, а також на 1/6 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 4093 га, кадастровий номер 1820983601:01:001:0367, яка знаходиться по [ADDRESS] та належала померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554970, частково задовольнивши її позовні вимоги. На підставі ст.ст. 331, 1216, 1218, 1267-1269, 1296 ЦК України та

Outcome: partial