Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

21 березня 2025 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем вчинено виконавчий напис №15095 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги № 35-МЛ від 31.07.2019 року за Кредитним договором № 8453073 від 12.05.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] , за період з 31.07.2019 по 23.11.2020 у розмірі 11 300,00 гривень. На підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. 31.05.2021 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 65610391 з примусового виконання виконавчого напису № 15095 від 26.12.2020 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. Позивач зазначає, що про відповідача їй нічого невідомо, про існування заборгованості перед відповідачем їй не відомо, ніяких листів-повідомлень \~ \~ \~ \~про наявність боргових зобов`язань не надходило. Кредитних договорів з ТОВ «Мілоан» не укладала. У кримінальному провадженні №12019170260000563 від 20.07.2019 розслідуються факти оформлення на її ім`я кредитів та інших займів на різноманітних онлайн-сервісах, серед яких значиться і ТОВ «Мілоан». Позивач з не згодна з виконавчим написом оскільки він вчинений з порушенням вимог чинного законодавства. Просила визнати виконавчий напис №15095 від 26.12.2020 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з відповідача на її користь кошти, безпідставно отримані за виконавчим написом №15095, вчиненим 26.12.2020, у сумі 3883 гривні 90 копійок та судовий збір в сумі 1211, 20 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача, в поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача (а.с.45) . Представник відповідача\~ в\~судове засідання\~не з`явився,\~в поданому\~клопотанні про\~зменшення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~просив проводити\~розгляд справи\~у його\~відсутність,\~зменшити розмір\~правничої допомоги,\~заперечував проти\~заявлених позовних\~вимог (а.с.51). Треті особи приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили (а.с. 37,41,47-48). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 26.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим №15095 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» за кредитним договором №8453073 від 12.05.2019. Загальна сума заборгованості складає 12230,00 грн. (а.с. 14-17). У кримінальному провадженні №12019170260000563 від 20.07.2019 розслідуються факти оформлення на ім`я [PERSON] кредитів на різноманітних онлайн-сервісах, серед яких значиться і ТОВ «Мілоан» (а.с.20). На підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем 31.05.2021 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 65610391 з примусового виконання виконавчого напису №15095 від 26.12.2020 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» заборгованості в сумі 12230,00 грн (а.с.18). Згідно повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича у рамках виконавчого провадження №65610391 з боржника [PERSON] стягнуто грошові кошти на загальну суму 4572,29 грн, з яких 3883,90 грн перераховано стягувачу ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» (а.с.21). Відповідно до ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначає, що такий порушує її законне право на захист своїх законних прав та інтересів, оскільки вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2\~статті 77 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6\~статті 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 299/1160/16-ц, провадження № 61-22900св18). Крім цього, слід зазначити, що оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. З наданих позивачем суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Згідно з ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не було подано у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву та не додано відповідних доказів, які б підтверджували їх можливі заперечення, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнано таким, що не підлягає виконанню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача безпідставно отриманих за виконавчим написом коштів у сумі 3883,90 грн суд вважає за необхідне зазначити наступне. На підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем 31.05.2021 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 65610391 з примусового виконання виконавчого напису №15095 від 26.12.2020 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» заборгованості в сумі 12230,00 грн (а.с.18). Згідно повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича у рамках виконавчого провадження №65610391 з боржника [PERSON] стягнуто грошові кошти на загальну суму 4572,29 грн, з яких 3883,90 грн перераховано стягувачу ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» (а.с.21). Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Правовий аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації, як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Отже, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Оскільки виконавчий напис №15095 від 26.12.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості у загальній сумі 12230,00 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню з моменту його вчинення, то стягнуті на підставі нього кошти підлягають поверненню, згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій вони були отримані, відпала. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі, визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути безпідставно отримані за виконавчим написом кошти у сумі 3883,90 грн. Позивач повідомив про наявність судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 1211,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Витрати зі сплати судового збору підтверджуються квитанцією від 21.03.2025 на суму 1211,20 грн. (а.с.31). Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, що зумовлює стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями ст. 137 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: а) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; б) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До матеріалів справи позивачем долучено договір №2025/03/12-01 про надання правничої допомоги від 12.03.2025, укладеного між [PERSON] та адвокатом Данильчуком С.Г., додаток до договору про надання правничої допомоги від 12.03.2025 де вказано розмір гонорару адвоката 5000,00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера №2103/1 від 21.03.2025 про сплату Бородай О.С. 5000,00 грн (а.с. 23-26). Вищенаведені документи суд оцінює, як належні та достатні у розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки вони підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, так як предмет спору є нескладним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно правових актів , складення великої кількості процесуальних документів , витрачання значного часу на вивчення обставин справи. Суд погоджується з твердження відповідача щодо неспівмірності наданих послуг із складністю справи, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Outcome: approved