Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Позивачі ТОВ «ДКБС» та [PERSON] через свого представника звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просили суд стягнути з відповідача на користь позивача ТОВ «ДКБС» матеріальну шкоду у розмірі 457 881,94 грн та на користь позивача [PERSON] упущену вигоду у розмірі 295 179,50 грн. Також позивачі просили суд стягнути з відповідача на користь позивача ТОВ «ДКБС» судовий збір у розмірі 11 745,91 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. У обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що 01 листопада 2020 року в м. Києві по просп. Героїв Сталінграду відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Subaru», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок порушення Правил дорожнього руху вчинив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який на час ДТП належав на праві власності позивачу ТОВ «ДКБС». Матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в ДТП складає 585 381,94 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Ван Клік». З вирахуванням франшизи страховим сплачено страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 127 500,00 грн. Тому з вирахуванням розміру страхового відшкодування, яке здійснив страховик, залишається до відшкодування сума - 457 881,94 грн, яку зобов`язаний сплатити відповідач на користь позивача ТОВ «ДКБС». Також позивачі додають, що [PERSON] є єдиним учасником та кінцевим бенефіціаром ТОВ «ДКБС», у зв`язку з чим має право на одержання дивідендів за рахунок прибутку ТОВ «ДКБС». Оскільки ТОВ «ДКБС» вимушений був здійснити незаплановані витрати з ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, фінансовий результат його діяльності погіршився на суму з відновлення цього автомобіля. Фактичні витрати на ремонт автомобіля склали 462 000,00 грн (385 000,00 грн без ПДВ). На підставі наведеного позивач [PERSON] не зміг отримати дивіденди, у зв`язку з чим утратив особисту вигоду. Розмір втраченої вигоди з вирахуванням податків та зборів складає 295 179,50 грн, яку позивач [PERSON] вважає необхідним стягнути з відповідача на свою користь. 20 серпня 2024 року заочним рішенням задоволено вказані вище позовні вимоги у повному обсязі. 29 жовтня 2024 року ухвалою Оболонського районного суду міста Києва скасовано заочне рішення від 20 серпня 2024 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКБС», [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Приватне акціонерне товариство «Ван Клік», про стягнення матеріальної шкоди та відшкодування утраченої вигоди. Суд постановив розгляд справи здійснювати у загальному позовному провадженні та призначив підготовче судове засідання. 12 грудня 2024 року відповідач через свого представника подав відзив на вказану вище позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з тих підстав, що розмір завданої [PERSON] майнової шкоди повністю відшкодований позивачу страховою компанією. Окрім того, позивачами не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, що ними відремонтовано саме пошкоджений автомобіль «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Також представник відповідача наголошував на відсутності доказів упущеної вигоди. 04 березня 2025 року суд закрив підготовче провадження по справі та призначив справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, що вказані у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнавав та заперечував проти їхнього задоволення з підстав, що вказані у відзиві. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки до суду не повідомила. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд уважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року у справі № 756/16758/20 [PERSON] (відповідач) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови, 01 листопада 2020 року о 23 годині 08 хвилин в м. Києві по просп. Героїв Сталінграду відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Subaru», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок порушення правил дорожнього руху вчинив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Власником вищезазначеного автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , станом на день ДТП був позивач ТОВ «ДКБС», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Враховуючи ті обставини, що постанова Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року, якою [PERSON] (відповідач) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до пошкодження автомобіля позивача ТОВ «ДКБС», набрала законної сили, суд уважає доведеним та таким, що не підлягає сумніву, факт завдання матеріальної шкоди відповідачем позивачу ТОВ «ДКБС». З метою визначення розміру матеріальної шкоди позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності. За результатами проведеного дослідження 01.12.2020 ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» було оформлено Звіт про оцінку КТЗ № 571-2020, відповідно до якого матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в ДТП складає 585 381,94 грн. Окрім того, на замовлення страховика ПрАТ «Ван Клік» ФОП [PERSON] склав Звіт про оцінку вартості пошкодженого транспортного засобу № 308/12-20 від 19.12.2020, відповідно до якого ринкова вартість пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 325 791,25 грн. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , № 17509 від 10.12.2020, що складений ТОВ «ЕАК «Довіра»: вартість відновлювального ремонту КТЗ визначена за витратним підходом - 695 758,51 грн; ринкова вартість КТЗ визначена за порівняльним підходом - 644 639,92 грн; вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 376 683,61 грн. 01 квітня 2021 року між позивачем ТОВ «ДКБС» та ТОВ «ЛОП ТРАНС АКТИВ» укладено Договір про ремонт транспортного засобу № 01/04-21, відповідно до умов якого останнє зобов`язувалося відремонтувати автомобіль марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , після ДТП від 01.11.2020. Згідно Наряду-Замовлення № 17 від 01.04.2021, що є невід`ємним додатком до Договору про ремонт транспортного засобу № 01/04-21, загальна вартість ремонту автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , після ДТП від 01.11.2020 разом з ПДВ становить 462 000,00 грн. На виконання умов згаданого Договору про ремонт транспортного засобу № 01/04-21 позивач ТОВ «ДКБС» 06.05.2021 сплатив на користь ТОВ «ЛОП ТРАНС АКТИВ» грошові кошти у розмірі 462 000,00 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 1473. Відтак, з вищенаведеного вбачається, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] позивач ТОВ «ДКБС» поніс фактичні матеріальні збитки саме у розмірі 462 000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За полісом № 200452428, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля, керуючи яким відповідач вчинив правопорушення, була застрахована в ПрАТ «Ван Клік». З матеріалів справи встановлено, що з вирахуванням франшизи страховиком сплачено страхове відшкодування на користь позивача ТОВ «ДКБС» у розмірі 127 500,00 грн. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Як визначено в ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин), страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Беручи до уваги ті обставини, що внаслідок неправомірних дій відповідача було пошкоджено автомобіль позивача ТОВ «ДКБС», у зв`язку з чим завдано матеріальної шкоди у розмірі 462 000,00 грн, яка з відрахуванням страхової виплати складає 334 500,00 грн, суд уважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача ТОВ «ДКБС» вказаний розмір матеріальної шкоди. Проте, у частині позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] упущеної вигоди у розмірі 295 179,50 грн суд уважає необхідним відмовити з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до указаної матеріальної норми, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання. Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18). Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)). Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки в момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток. Тож у з`ясуванні критеріїв, яким слід керуватися при визначені (обрахунку) розміру збитків у вигляді упущеної вигоди, суд зважає на сутність правової природи категорії упущена вигода, принципи на яких ґрунтується виконання зобов`язання з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а також функції, які повинно виконувати відшкодування збитків. Тому при визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При цьому звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків. Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 161/14197/20 (провадження № 61-7288св21). Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Мала проти України», «Богатова проти України»). Частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання вищевказаних процесуальних вимог, позивачем [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами факт упущених доходів, які він міг би реально одержати за звичайних обставин, якби автомобіль ТОВ «ДКБС» не був пошкоджений відповідачем, а також розмір такої упущеної вигоди. У зв`язку з відсутністю такого елементу як причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та упущеною вигодою позивача [PERSON] , суд не убачає законних підстав для стягнення з відповідача упущеної позивачем вигоди. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача ТОВ «ДКБС» пропорційно задоволеним позовним вимогам судовий збір у розмірі 5 017,50 грн. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial