Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

[PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 11.08.2012 року [PERSON] перебував в шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2024 року у справі № 332/6697/23 шлюб розірвано. На теперішній час колишнє подружжя проживає окремо. Син [PERSON] після розірвання шлюбу проживає з батьком, а донька [PERSON] до 21 грудня 2024 року проживала разом із матір`ю. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2024 року у справі № 335/2859/24 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з цим позовом, тобто з 13.03.2024 року та до досягнення дитиною, повноліття. Також, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дружини [PERSON] у розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з цим позовом, тобто з 13.03.2024 року і до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Постановою державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Купріної Х.В. від 30.07.2024 року відкрито виконавче провадження № 75657693 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Постановою державного виконавця від 09.10.2024 року відкрито виконавче провадження № 76256709 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років. На теперішній час аліменти утримуються Головним управлінням Пенсійного фонду України з пенсії [PERSON] на підставі постанови державного виконавця від 30.07.2024 року. 21.12.2024 року [PERSON] було затримано правоохоронними органами у зв`язку з вчиненням злочину. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2024 року [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Натепер [PERSON] перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор». З моменту затримання [PERSON] діти, зокрема і донька [PERSON] , [INFO] , проживають з батьком [PERSON] , знаходяться повністю на його утриманні. Вважає, що за таких обставин підстави для стягнення з [PERSON] аліментів, як на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , так і на утримання колишньої дружини до досягнення донькою трирічного віку, відпали. Позивач посилаючись на те, що факт проживання доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , є підставою для припинення його обов`язку сплачувати аліменти на їх утримання, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 08.01.2025 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач не скористалась свої правом на подання відзиву у встановлені судом строки. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції між Державною установою «Запорізький слідчий ізолятор» та судом, не заперечувала того факту, що з часу перебування в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» вона з донькою не проживає, та донька проживає з батьком. По суті позовних вимог заперечувала, без наведення мотивів своєї позиції. Вислухавши пояснення сторін, доводи представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Судом встановлено, що з 11.08.2012 року [PERSON] перебував в шлюбі з [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2024 року шлюб, зареєстрований 11.08.2012 року Заводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області між\~ [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 534, розірвано. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з цим позовом, тобто з 13.03.2024 року та до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з цим позовом, тобто з 13.03.2024 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . Також рішенням суду встановлено, та не оспорювалось відповідачем, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Купріної Х.В. від 30.07.2024 року відкрито виконавче провадження № 75657693 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Постановою державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Купріної Х.В. від 09.10.2024 року відкрито виконавче провадження № 76256709 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2024 року застосовано до [PERSON] підозрюваної у \~вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст.\~14, ч. 3 ст.\~27, ч. 4 ст.\~187, п.п. 1, 6, 11 ч. 2 ст.115 КК України, в кримінальному проваджені №12024080000000387 від 01.12.2024, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів,\~без визначення застави,\~який обраховувано з дня фактичного затримання підозрюваної, тобто з 21.12.2024 року до\~18.02.2025 року включно. На час розгляду цієї справи строк запобіжного заходу [PERSON] продовжено, остання перебуває під вартою В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила факт проживання дітей з позивачем після її затримання. Зазначені обставини сторони визнають, а тому на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 27.12.2024 року, малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Ухвалюючи рішення від 25.06.2024 року суд виходив з того, що [PERSON] має право на отримання аліментів від [PERSON] , оскільки донька проживає разом з нею окремо від батька, а батько не надає належної матеріальної допомоги доньці. Разом з тим, на теперішній час [PERSON] не проживає разом з донькою з грудня 2024 року, а донька перебуваює на піклуванні свого батька, оскільки проживає разом з ним. Отже право на отримання аліментів на теперішній час не належить відповідачу [PERSON] . Натомість позивач з огляду на принцип обов`язковості судових рішень зобов`язаний виконувати рішення суду від 25.06.2024 року та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь [PERSON] . При цьому наявність відкритих виконавчих проваджень, що підтверджується відповідними постановами державного виконавця, свідчить про порушення майнових прав та інтересів [PERSON] , оскільки на теперішній час він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини та колишньої дружини. Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 223 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Разом з тим, нормами Сімейного кодексу України не передбачено припинення стягнення аліментів з батьків на утримання неповнолітніх дітей без припинення права на аліменти. Статтями 192 та 197 СК України передбачено спеціальні способи захисту прав платників аліментів, які застосовуються у разі зміни обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів, і такими способами є зміна розміру аліментів або звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що жоден із способів, передбачених ст.ст.192, 197 СК України, не забезпечить усунення порушення прав позивача, а іншого способу не передбачено законом. Разом з тим, в постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 року у справі №6-20цс11 викладено правову позицію стосовно того, що положення ст. 4 ЦПК України, ст. 16 ЦК України , які закріплюють, що права та інтереси можуть захищатися лише способами, передбаченими законом або договором, не узгоджуються зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, норми яких поширюються на всі без винятку правовідносини, що виникають у державі, загальними принципами ст.3 ЦК України про право звернення до суду за захистом і не відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов`язковим для України. За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Відтак відмова у позові у зв`язку з тим, що позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту, не встановлений законом для захисту права чи інтересу, що порушене, невизнане або оспорюється не допускається. У таких випадках слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною другою статті 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Тож з огляду на положення ст.ст. 7, 10, 181, 192 СК України, в контексті положень ст.ст. 3, 4, 223 ЦПК України, ст.ст. 13, 16 ЦК України, ст.ст. 6, 13 України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині припинення стягнення аліментів, оскільки лише у такий спосіб можливо належним чином захистити порушене право позивача і такий спосіб не завдасть шкоди правам та інтересам відповідачки і доньці сторін. Щодо позовних вимог про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд вважає, що в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити, оскільки позивач звернувся до суду з вимогою про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню в порядку позовного провадження, проте законодавець чітко встановлює процесуальний порядок звернення до суду про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, зокрема зазначає про необхідність звернутися до суду саме з заявою, сторонами якої будуть боржник і стягувач, а не з відповідним позовом у порядку позовного провадження. Таким чином, враховуючи зазначене, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню вирішується в порядку, передбаченому\~ст. 432 ЦПК України, а не в порядку позовного провадження, отже в цій частині позов задоволенню не підлягає. У відповідності до \~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 гривень. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір, що підлягав сплаті за даними позовними вимогами, а саме 1211,20 грн.

Outcome: partial