Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

17 березня 2025 року [PERSON] (далі - позивач) через свого представника - адвоката Гаврову Олену Юріївну в системі «Електронний суд» звернулася до Миколаївського районного\~суду Миколаївської\~області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Позовну заяву мотивує тим, що 21 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Трихатською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області України, про що в книзі реєстрації шлюбів 21 вересня 2007 року зроблено відповідний запис № 04. [INFO] у подружжя народилась дочка - [PERSON] . Причиною звернення позивача до суду стало те, що спільне життя у подружжя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, в сім`ї постійно відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що позивач та відповідач стали зовсім чужими людьми. Зазначає, що в 2024 році позивач вирішила остаточно припинити стосунки та переїхала до [ADDRESS] , де проживає разом з дочкою. З того часу спільне господарство подружжям не ведеться, подружні стосунки відсутні, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, інтересам відповідача та їхньої дитини. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та\~відкрито провадження у цивільній справі. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась; при цьому 16 квітня 2025 року в системі «Електронний суд» представник позивача - адвокат Гаврова О.Ю. сформувала заяву, в якій остання просила розглянути цивільну справу про розірвання шлюбу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився; 25 березня 2025 року на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області поштовою кореспонденцією надіслав заяву про розгляд справи про розірвання шлюбу без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, що зареєстрований Трихатською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області України, про що в книзі реєстрації шлюбів 21 вересня 2007 року зроблено відповідний запис № 04 (а. с. 4). [INFO] у подружжя народилась дочка - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Трихатською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області України від 21 травня 2009 року (а. с. 5). Наразі сторони не ведуть спільне домашнє господарство, проживають окремо, між ними відсутнє взаєморозуміння, з`явилися розбіжності в поглядах на сімейне життя, а отже подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать їх інтересам. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Крім того, частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до приписів ст. 37 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб є правозгідним. Згідно із ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У статті 110 СК України закріплено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З матеріалів позовної заяви вбачається, що подружні відносини сторони припинили, і їх відновлювати позивачка не має наміру, наполягає на розлученні. Відповідач позов визнав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved