Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі ТОВ «Бізнес Позика», позивач) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 71529,88 гривень. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.05.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 455410-КС-012 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями. ТОВ «Бізнес Позика» 03.05.2023 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти договір № 455410-КС-012 про надання кредиту. 03 травня 2023 року [PERSON] прийняла (акцент) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 455410-КС-012 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено Сахневич О.Ю., через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 03.05.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір № 455410-КС-012 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 18000,00 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить процентів за кожен день користування кредитом. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 18000,00 гривень, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором №455410-КС-012 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за договором №455410-КС-012. Станом на 26.11.2024 утворилась заборгованість за договором № 455410-КС-012 про надання кредиту в розмірі 71529,88 гривень, що складається: 17792,97 гривень - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 51831,46 гривні - суми прострочених платежів по процентах; 1905,45 гривень - суми прострочених платежів за комісією. Посилаючись на норми ЦК України, правові позиції Верховного Суду та Закону України «Про електронну комерцію» просили задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 455410-КС-012 про надання кредиту в розмірі 71529,88 гривні, що складається: 17792,97 гривень - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 51831,46 гривень - суми прострочених платежів по процентах; 1905,45 гривень - суми прострочених платежів за комісією. Також просили стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422,44 гривні, розгляд справи здійснювати без участі позивача, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою суду від 18 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до заяви представника позивача Мишевської Н.М. від 28.01.2025, остання просила справу розглядати без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. За клопотаннями відповідача [PERSON] судові засідання неодноразово відкладалися. Представник відповідача - адвокат Ціпан О.П. у судовому засіданні повідомив, що відповідач [PERSON] не заперечує щодо отримання споживчого кредиту у ТОВ «Бізнес Позика в сумі 18000,00 гривень. Разом з тим, позовні вимоги відповідач визнає частково, вважає умови кредитування несправедливими, оскільки нараховані проценти значно перевищують розмір отриманого кредиту. Посилаючись на норми ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», рішення Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011, №7-рп/2013 від 11.07.2013, правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 07.10.2020 по справі №132/1006/19 та від 18.03.2020 по справі №902/417/18, вважає наявні підстави для зменшення розміру нарахованих процентів до розміру отриманого кредиту, що буде відповідати принципам розумності та справедливості . За вказаних обставин, просив застосувати зменшення розміру нарахованих процентів з 51831,46 гривні до 18000.00 гривень. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, суд зазначає наступне. Встановлено, що 03.05.2023 [PERSON] , прийняла пропозицію щодо укладення договору № 455410-КС-012 про надання кредиту на умовах визначених офертою. ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9072, на номер телефону [NUMBER] (а.с.22-26). До позовної заяви додано паспорт споживчого кредиту, згідно якого встановлено, що 03.05.2023 о 18:07:38 [PERSON] підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що були надані виходячи із обраних нею умов кредитування та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-1266, номер телефону: [NUMBER] (а.с.20-21). 03 травня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір № 455410-КС-012 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), підписаний одноразовим ідентифікатором UA-9072 у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.2 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 18 000,00 гривень, термін дії договору до 18.10.2023, стандартна процентна ставка в день 2,00000000 та узгоджена фіксована процентна ставка в день 1,15013889. Згідно п.3.1 договору, кредит надається шляхом безготівкового переказу коштів на пточний рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжнівй картці, що наведена в розділі 8 договору. Відповідно до розділу 8 договору, номер електронного платіжного засобу позичальника: [NUMBER] (а.с.22-26, 27-40). На підтвердження виконання ТОВ «Бізнес Позика» зобов`язань по кредитному договору позивач надав інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 28.11.2024, згідно якої 03.05.2023 перераховано кошти на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] ПриватБанк в сумі 18000,00 гривень, згідно кредитного договору № 455410-КС-012 від 03.05.2023 (а.с.44). З розрахунку заборгованості за договором № 455410-КС-012 вбачається, що станом на 26.11.2024 заборгованість становить в розмірі 71529,88 гривень, що складається: 17 792,97 гривень - заборгованість за кредитом; 51831,46 гривень - заборгованість по відсоткам; 1905,45 гривень - заборгованість по комісії (а.с.12-18). Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст.ст. 1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Вищезазначене свідчить, що кредитний договір 461978-КС-001 від 29.03.2023 укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.612 ЦК України, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Встановлено, що відповідач не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, згідно довідки про стан заборгованості за договором №455410-КС-012 про надання кредиту від 03.05.2023 року та розрахунку заборгованості, станом на 26.11.2024 заборгованість [PERSON] становить в розмірі 71529,88 гривень, що складається: 17 792,97 гривень - заборгованість за кредитом; 51831,46 гривень - заборгованість по відсоткам; 1905,45 гривень - заборгованість по комісії (а.с.12-19). Розмір заборгованості по тілу кредиту відповідачем не оспорюється. Разом з тим, відповідач не погоджується з розміром нарахованих відсотків та вважає їх несправедливими оскільки значно перевищують розмір отриманого кредиту. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг" встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №132/1006/19, провадження №61-1602св20 суд вказав, що «Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором». Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] заборгованість склала 71529,88 гривень, з яких: 17 792,97 гривень - заборгованість за кредитом, 51831,46 гривень - заборгованість по відсоткам; 1905,45 гривень - заборгованість по комісії. Тобто, розмір нарахованих відсотків майже втричі перевищує суму основного боргу. Суд погоджується з позицією відповідача, що розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. У рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 (3.2.) суд вказав: «Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором». У постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 суд вказав (п.8.38.) суд З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Суд дійшов висновку про зменшення нарахованої суми процентів з 51831,46 гривень до 18000,00 гривень, що складає 100 відсотків ціни позову та вважає, що такий розмір компенсації цілком забезпечить відповідальність позичальника за прострочення грошового зобов`язання. Аналізуючи встановлені обставини у справі та правові норми суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на суму 37698 гривень 42 копійки, з яких: 17792,97 гривень - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 18000,00 гривень - суми прострочених платежів по процентах; 1905,45 гривень - суми прострочених платежів за комісією. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача суд стягує понесені судові витрати по сплаті судового збору 1276 гривень 60 копійок, пропорційно до задоволених позовних вимог, оскільки позов задоволено на 52,7 відсотки.

Outcome: partial