Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

У лютому 2025 року представник позивача адвокат Левченко Геннадій Володимирович, представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в даному домоволодінні проживала одна як голова домоволодіння мати позивача [PERSON] . [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Спадщину після смерті матері позивач прийняв, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Однак нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Саме тому представник позивача просив визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 11 лютого 2025 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 17 квітня 2025 року. У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та розглянути справу без участі позивача та представника позивача (а. с. 46). Представник відповідача Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання надіслала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 47). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом\~\~ установлено,\~\~ що\~\~ згідно із записом в погосподарській книзі № 2 села Іржавець за 1991-1995 роки станом на 15.04.1991 р. по вул. Носівська відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . У даному погосподарському номері за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована та проживала [PERSON] голова домоволодіння, що підтверджується довідкою Козарського старостинського округу Носівської міської ради Чернігівської області № 6/2-31/772 від 10 грудня 2024 року (а. с. 9). Тобто вказане домоволодіння відносилося до типу колгоспного двору. У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] не втратила право на вказане домоволодіння, яке належало ліквідованому колгоспному двору. Отже, [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вона не отримала свідоцтва та у встановленому законом порядку не зареєструвала своє право власності на цей будинок. [INFO] в м. Чернігів померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий\~\~\~\~ будинок\~\~\~\~ з\~\~\~\~\~ господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 6/2-31/678, виданою Козарським старостинським округом Носівської міської ради Чернігівської області 03 грудня 2024 року, станом на момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала сама за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 43). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом.\~ Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 11). Отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що Носівською державною нотаріальною конторою до майна померлої [PERSON] було заведено спадкову справу за № 753/2007 (а. с. 34-41). Згідно з копією спадкової справи спадщину після смерті [PERSON] прийняв син [PERSON] , подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства та на право на земельну частку (пай). Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивач звертався до Носівської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений будинок у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на майно, які є необхідними для вчинення нотаріальної дії, а саме: правовстановлюючий документ на житловий будинок. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується постановою державного нотаріуса Киреєвої Л.М. № 26/02-31 від 28 січня 2025 року (а. с. 8). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 67,3 кв. м, житлова площа 28,4 кв. м (а. с. 12-15). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачами до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта», платіж № 1449984610 від 06 лютого 2025 року (а. с. 4). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved