Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 38717,77 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 березня 2020 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту № 841/20-Т/К/01, згідно із яким позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Skoda Fabia», д.н. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 30 жовтня 2020 року, сталася ДТП за участю автомобіля «Skoda Fabia», д.н. [NUMBER] , та автомобіля марки «Opel Astra» д.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача. ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «Opel Astra» д.н. [NUMBER] , що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/16787/20. Вартість відновлювального ремонту склала 86982,59 грн. Крім цього потерпілий надав квитанцію про сплату послуг евакуатора в розмірі 970 грн. Позивач відшкодував 85952,59 грн, що є вартість відновлювального ремонту та послуг евакуатора за вирахуванням суми франшизи, встановленої договором страхування в розмірі 2000,00 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Opel Astra» д.н. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в АТ «СК «ІНГО», позивач звернувся до зазначеної страхової компанії з вимогою щодо відшкодування шкоди, завданої відповідачем. АТ «СК «ІНГО» відшкодувала частину завданої шкоди в розмірі 47234,82 грн. Таким чином не відшкодована частина заборгованості складає 38717,77 грн. Покликаючись на вищенаведене, позивач просить стягнути на його користь вказану суму з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 вересня 2023 року дану справу надіслано за підсудністю до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області. Ухвалою Кам`янець-Подільського\~міськрайонного суду\~Хмельницької області\~від 24\~жовтня 2023\~року дану\~справу надіслано\~за підсудністю\~до Новоушицького\~районного суду\~ Хмельницької\~області,\~так як\~зареєстрованим місцем\~проживання відповідача\~є [ADDRESS] . Ухвалою судді від 15 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою Новоушицького районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2023 року зупинено провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Ухвалою Новоушицького районного суду Хмельницької області від 18 березня 2025 року поновлено провадження у справі. Представник позивача надіслав до суд клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився будучи повідомленим про розгляд справи належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не направив. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та відповідні спірні правовідносини. Так, [PERSON] 31 жовтня 2020 року о 13 годині 15 хвилин, керуючи транспортним засобом «Opel Astra», державний номер [NUMBER] , на перехресті вул. І. Сергієнка та вул. Празька в місті Києві, при виїзді на нерегульоване перехрестя не надав переваги в русі, в наслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Skoda Fabia», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, в наслідок ДПТ транспортні засоби отримали пошкодження. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.17, 18). Власницею транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номер [NUMBER] вказана [PERSON] (а.с.14, 15). 31 березня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] укладено договір № 841/20-Т/К/01страхування наземного транспорту «Skoda Fabia», д.н. [NUMBER] (а.с.4-12). Позивача повідомлено про настання події, що має ознаки страхового випадку (а.с.13). Вартість відновлювального ремонту склала 86982,59 грн. вартість послуг евакуатора склала 970 грн (а.с.19-42). 19 листопада 2020 року позивач відшкодував 85952,59 грн, що є вартість відновлювального ремонту та послуг евакуатора за вирахуванням суми франшизи, встановленої договором страхування в розмірі 2000,00 грн (а.с.43). Позивач направляв претензію до АТ «СК «ІНГО» з вимогою щодо відшкодування шкоди, завданої відповідачем (а.с.44). АТ «СК «ІНГО» відшкодувала частину завданої шкоди в розмірі 47234,82 грн (а.с.45). Таким чином не відшкодована частина заборгованості складає 38717,77 грн. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №754/5129/15 зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст.1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»- виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Спірні правовідносини є комплексними та регулюються главою 67 «Страхування» та главою 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України, Законом України\~«Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст.\~25\~Закону України\~«Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст.1187\~ЦК України шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання чи утримування якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року по справі № 755/9320/15-ц зазначив, що згідно зі статтями 512, 514\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми статті 993\~ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993\~ЦК України\~та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України. Відповідно до норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат. Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Натомість регрес право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове пов`язане саме з регресною вимогою. Завдання майнової шкоди страхувальнику слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором майнового страхування, в якому кредитором є страхувальник, а боржником страховик. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, підставою виникнення якого є завдання шкоди. Одержання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, яка їх завдала, припиняє деліктне зобов`язання, що тягне за собою припинення обов`язку страховика здійснити страхову виплату (п. 4 ч. 1 ст. 991 ЦК України), але не навпаки. Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов`язком страховика за договором (ст. 988 ЦК України). Така виплата не припиняє деліктного зобов`язання і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов`язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що позивач відшкодував шкоду, заподіяну транспортному засобу «Skoda\~Fabia»,\~д.н.\~ [NUMBER] внаслідок ДТП, а саме за його ремонт, а тому до страховика ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у порядку суброгації перейшло право вимоги до відповідача. Відповідач має виплатити шкоду внаслідок ДТП у розмірі 38717,77 грн (різниця між завданою шкодою та сумою виплаченою АТ «СК «ІНГО»), і саме цей розмір шкоди і просить стягнути ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у своїй заяві. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач\~, з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода та був пошкоджений застрахований позивачем автомобіль, зобов`язаний сплатити позивачу 38717,77 грн шкоди, в порядку суброгації, завданої дорожньо-транспортною пригодою. При розподілі судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2684 гривні 00 копійок пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 100 %).

Outcome: approved