Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

21 березня 2025 року адвокат Браславська О.А., яка діє в інтересах заявника [PERSON] , через систему "Електронний суд" звернулася до суду заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] в період з грудня 2016 року по 23 жовтня 2024 року. В обґрунтування заяви зазначено, що з грудня 2016 року [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними також проживав син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] дітей не має, батько останнього помер, місцезнаходження матері не відоме. 14 травня 2024 року [PERSON] був призваний на військову службу до Збройних Сил України в порядку мобілізації. В подальшому [PERSON] отримала сповіщення відповідно до якого її повідомили, що [INFO] [PERSON] , стрілець стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової чачтини [NUMBER] під час ведення бойових дій зник безвісти в Курській області. 04 березня 2025 року представник [PERSON] - адвокат Браславська О.А. через [INFO] направила до військової частини [NUMBER] запит, в якому просила направити: Форму 5 (додаток 24 до Інструкції з діловодства у Збройних Силах України) на військовослужбовця [PERSON] , [INFO] ; Посвідчення учасника бойових дій на ім?я [PERSON] , [INFO] ; Довідку про нараховане грошове забезпечення військовослужбовцю [PERSON] з 23 жовтня 2024 року по день надання довідки; Просила повідомити інформацію про те, чи залишав [PERSON] особисте розпорядження на випадок, якщо він зникне безвісті чи загине. Якщо залишав таке розпорядження, просила направити копію такого розпорядження. Представник [PERSON] просила направити на адресу заявниці особисті речі та документи, що належать [PERSON] . Крім цього, в запиті було викладено клопотання про виплату [PERSON] грошового забезпечення, яке нараховане [PERSON] . На день подання позовної заяви до суду відповіді на запит не надійшло. Так, [PERSON] вважається зниклим безвісти, що не є автоматичним визнанням його загиблим. Оскільки шлюб між заявницею та [PERSON] не зареєстровано в законному порядку, тому у неї немає можливості у повному обсязі реалізувати свої законні права та інтереси, як дружини безвісти зниклого військовослужбовця.Встановлення вказаного факту проживання однією сім`єю разом із [PERSON] має для [PERSON] , юридичне значення для набуття статусу члена сім`ї безвісти зниклого військовослужбовця та реалізації свого права на звернення до відповідних органів з метою отримання грошового забезпечення, яке нараховується [PERSON] як військовослужбовцю, який зник безвісти, а також надасть заявниці можливість та дозволить на законних підставах звертатися до Збройних Сил України та інших уповноважених органів щодо розшуку безвісти зниклого військовослужбовця, що і стало підставою звернення до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 справу визначено до розгляду судді Вельможній І.В. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку окремого позовного провадження та призначено судовий розгляд на 28.04.2025, задоволено клопотання представника заявника про виклик свідків. 15.04.2025 від Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення де висловили позицію щодо наявності спору про право оскільки від встановлення факту, який просить встановити [PERSON] , залежить виникнення її права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та на отримання одноразової грошової допомоги, проти чого Міністерство заперечує, що свідчить про наявність підстав для залишення вимог заяви без розгляду (а.с. 50-56). У судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат Браславська О.А., підтримали вимоги заяви, з підстав викладених у ній просили задовольнити вимоги у повному обсязі та надали пояснення з приводу поданої заяви. Просили суд ухвалити рішення, яким задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Міністерство оборони України Лисенко В.Ю. в письмових поясненнях просив проводити судовий розгляд за відсутності представника Міністерства оборони України, та постановити ухвалу про залишення заяви [PERSON] без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право. Належним чином повідомлений командир військової частини [NUMBER] на судовий розгляд не з`явився, заяв по суті справи не подавав. Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З копій Свідоцтв про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , серії [NUMBER] вбачається, що зареєстровані шлюби [PERSON] розірвані, востаннє 13 грудня 2013 року, актовий запис № 165 (а.с. 29, 30). Відповідно до копії Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , 11 травня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 17 (а.с. 31). З копії Витягу із Наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) № 7421 від 23.11.2024 вбачається, що було проведено службове розслідування, з метою встановлення причин та умов зникнення безвісти 23.10.2024 під час ведення бойових дій, стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] , за результатами якого зникнення безвісти 23.10.2024, під час інтенсивних бойових дій в районі населеного пункту Кореневе Курської області, стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] вважати таким, що сталося при проходженні військової служби, пов`язаними із захистом Батьківщини, під час виконання бойових обов`язків військової служби в районі ведення бойових дій на території Курської області російської федерації. Наказано начальнику відділення персоналу штабу в порядку та строках встановлених чинним законодавством, зняти з котлового забезпечення та зарахувати в розпорядження стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] , обліковувати встановленим чином, як зниклого безвісти з 23.10.2024 (а.с. 16-17). 31 жовтня 2024 року на адресу [PERSON] , за підписом т.в.о. начальника [INFO] направлено сповіщення № 108 про зникнення безвісти під час ведення бойових дій 23.10.2024 поблизу населеного пункту Ольгівка Курської області чоловіка [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.11.2024 № 12024221260000675 до чергової частини ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення [PERSON] про те, що її чоловік, із яким вона перебуває в цивільному шлюбі, [PERSON] , [INFO] , військовослужбовець ЗСУ, 23.10.2024 зник безвісти поблизу населеного пункту Ольгівка Курської області (а.с. 15). З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 26.06.2015 вбачається, що заявник [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-13). [PERSON] , який народився [INFO] в с-ще Бірюкове міста Свердловськ Луганської області, значиться зареєстрованим в [ADDRESS] (а.с. 25-27). З акта обстеження №15, складеного 24 лютого 2025 року депутатом Зміївської міської ради Юрченком Ю.В., за участі свідків [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживали разом, як чоловік та дружина з грудня 2016 року за адресою [ADDRESS] . Останні проживали з вказаного часу як подружжя однією сім`єю, мали взаємні права та обов`язки, виховували разом дитину [PERSON] , [INFO] , який знаходився на повному утриманні [PERSON] (а.с. 20). Свідки [PERSON] , [PERSON] кожний окремо, в судовому засіданні показали про обставини, якими підтверджується факт постійного проживання заявниці [PERSON] , разом з [PERSON] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в належній на праві власності [PERSON] квартирі, за адресою: [ADDRESS] , з 2016 року, їх відносини, що притаманні подружжю, ведення спільного побуту, господарства, наявність спільного бюджету, тощо. Дані щодо заінтересованості свідків у результатах розгляду справи відсутні, а тому у суду немає підстав ставити їх показання під сумнів. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1, пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 6 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. У відповідністю з пункту 5 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до частин 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Верховний Суд України у листі "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 01.01.2012 роз`яснив, що доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї") визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно з вимогами частини 4 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Заявник [PERSON] надала належні та допустимі докази, сукупністю яких підтверджується, що вона дійсно проживала однією сім`єю з [PERSON] , без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали між взаємні права та обов`язки в період з грудня 2016 року по день зникнення його безвісти 23 жовтня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , та після зникнення останнього безвісти була сповіщена про вказаний факт, як дружина воїна. Від встановлення цього факту залежить виникнення особистих прав [PERSON] після зникнення безвісти 23.10.2024 [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу та має для неї юридичне значення. Встановити цей факт іншим порядком неможливо. За таких обставин, заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Щодо доводів Міністерства оборони України про наявність підстав залишення позову без розгляду, наявності спору про право, суд виходить з наступного. Велика Палата Верховного суду 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) звернула увагу, що існує два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню в позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Справи про встановлення юридичних фактів у судовому порядку вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини 1 стаття 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Отже, судом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України та пунктом 5 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України. При цьому в одному провадженні не можуть бути поєднані вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій. Також Велика Палата ВС звернула увагу на неефективність підходу до визначення юрисдикційності спорів про встановлення юридичних фактів у судовому порядку залежно від мети звернення та наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. Адже це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності доказування одних і тих же обставин, подій та фактів при кожному зверненні до судів різних юрисдикцій. Переглядаючи справу №179/986/23, у постанові 20 листопада 2024 року, Верховний Суд не погодився з рішенням суду апеляційної інстанції з огляду на таке. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Встановлення вказаного факту необхідно [PERSON] для набуття статусу члена сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця та реалізації свого права на звернення до відповідних органів з метою отримання можливості та дозволить на законних підставах звертатися до Збройних Сил України та інших уповноважених органів щодо розшуку безвісти зниклого військовослужбовця, а також отримання частини виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, та передбачених чинним законодавством пільг, гарантій та компенсацій. У Законі України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" термін "близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин" вживаються в такому значенні: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Відповідно до частини 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону). У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини. Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини. Аналогічні положення містяться в Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016. Відповідно до частини 1-4 ст. 6 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб. Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. Отже, самі по собі заперечення Міністерства оборони України права [PERSON] на виплату одноразової грошової допомоги, оскільки заявлений нею факт не підтверджено належними доказами, не свідчать про існування спору про право, а навіть за умови звернення та відмови відповідним органом [PERSON] такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, суд вважає позицію заінтересованої особи щодо наявності підстав залишення заяви без розгляду неслушною, та враховуючи наявність обґрунтованих та законних підстав для задоволення заяви [PERSON] дійшов висновку про встановлення факту її проживання разом із [PERSON] у період з 2016 року по 23 жовтня 2024 року однією сім`єю. На підставі викладеного,

Outcome: approved