Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Адвокат Працевитий Г.О. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович, на предмет визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №85491 від 22.12.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором №02758-02/2021 від 06.02.2021р. за період з 11.08.2021р. по 30.11.2021р., в тому числі плати за вчинення виконавчого напису, на загальну суму 26 050 грн. Вказує, що 06.02.2021р. між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ІНВЕСТРУМ" було укладено кредитний договір №02758-02/2021, за умовами якого позичальнику було надано кредит. Правонаступником усіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ІНВЕСТРУМ" на підставі договору факторингу від 11.08.2021р. є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів", до якого і подається вказаний позов. З сайту "Автоматизована система виконавчого провадження" позивачу стало відомо про внесення до реєстру боржників інформації щодо позивача, в зв`язку з виконанням виконавчого провадження №69592428, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. №85491 про стягнення на користь стягувача «Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів»з боржника [PERSON] заборгованості за кредитним договором №02758-02/2021 від 06.02.2021р. в розмірі 26 050 грн. Саме на підставі зазначеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження, накладено арешт на всі рахунки боржника та звернуто стягнення на заробітну плату. Вважає,\~що виконавчий\~напис було\~вчинено з\~численними порушеннями\~норм законодавства\~та такий\~підлягає скасуванню\~з тієї\~підстави,\~що на\~момент вчинення\~виконавчого напису\~законом не\~було передбачено\~права його\~вчиняти на\~підставі кредитних\~договорів,\~що не\~посвідчені нотаріально.\~Перелік документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів,\~встановлюється Кабінетом\~Міністрів України.\~Пунктом 2\~Переліку №1172\~від 29.06.1999р.\~(в\~редакції,\~що діяла\~до 22.02.2017р.)\~було зазначено,\~що для\~стягнення заборгованості\~з підстав,\~що випливають\~з кредитних\~відносин,\~приватному нотаріусу\~надаються наступні\~документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В той же час, 22.02.2017р. постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору. Київський апеляційний адміністративний суд, при розгляді вказаної справи дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України N662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Велика палата Верховного суду в постанові від 21.09.2021 N3 910/10374/17 зазначає, що оскільки у судовому порядку постанову N662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 88 Постанови). З документів, що були надані приватним нотаріусом, можна встановити, що виконавчий напис було вчинено на копії кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, тобто документально доведено, що виконавчий напис вчинено на документі, який не передбачений переліком №1172. У зв`язку з наведеним, вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору, який не посвідчено нотаріально, свідчить про незаконність такого виконавчого напису. Зазначає, що згідно ст.ст.87-88 Закону України "Про нотаріат", п.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису нотаріусу зокрема подаються докази отримання боржником вимоги про усунення порушення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі N305/2082/14-ц (провадження N14-557цс19) та у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі N357/12818/17 (провадження N44380св18)." Оскільки позивач не отримував жодних вимог про стягнення боргу від відповідача, відтак відсутні законні підстави для вчинення виконавчого напису, що також є підставою для задоволення позову. Також покликається на те, що згідно повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. в межах виконання виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса з [PERSON] було стягнуто та перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» грошову суму в розмірі 9 187,08 грн. В постанові від 06.10.2021 №623/363/20 Верховний Суд зазначив, що оскільки у розглядуваній справі виконавчий напис, вчинений 19 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за N5071, за яким стягнуто 8 559,45 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що відповідно до приписів статті 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримані грошові кошти. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі N 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі N 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі N 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі N 910/1531/18. Таким чином, відповідач по справі повинен повернути на користь позивача [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти в порядку ст.1212 ЦК України в сумі 9187, 08 грн. У зв`язку з викладеним, сторона позивача просить суд визнати зазначений вище виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь позивача [PERSON] безпідставно набуті кошти в розмірі 9187, 08 грн., судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1816,80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9 605 грн. ІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» скерувало на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначає, що не погоджується з позовними вимогами [PERSON] та просить відмовити в задоволенні позовних вимог, пред`явлених в його інтересах, з наступних підстав. 06.02.2021р. між Товариством з\~обмеженою відповідальністю"ІНВЕСТРУМ"\~та позивачем\~було укладено\~Кредитний договір\~№02758-02/2021,\~а 11.08.2021р.\~між ТОВ\~"ІНВЕСТРУМ"\~та ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~укладено Договір\~відступлення прав\~вимоги N11082021,\~у відповідності\~до умов\~якого правонаступником\~усіх прав\~та обов`язків\~ТОВ ІНВЕСТРУМ"\~є ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»,\~в тому\~числі і\~за Кредитним\~договором №02758-\~02/2021\~від 06.02.2021р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною 22.12.2021р. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №85491, щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості в розмірі 26050,00 грн. Щодо тверджень позивача, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., вчиняючи виконавчий напис, не врахувала та не перевірила факту безспірності заборгованості, чим порушила вказані норми закону, то покликається на ст.18 ЦК України, п.19\~ст.34,\~ст.50,\~ст.87,\~ст.88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~п.1\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№1172\~від 29\~червня 1999\~року,\~якою затверджено\~Перелік документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному \~порядку на\~підставі виконавчих\~написів нотаріусів,\~п.п.1.1,\~3.1,\~3.2\~глави 16\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~22\~лютого 2012\~року за\~№ 296/5,\~постанову Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~16.05.2018\~року у\~справі №\~320/82\~69/15-ц,\~провадження №\~14-83цс18,\~у якій\~така не\~відступила від\~висновків Верховного\~Суду України\~щодо застосування\~статей 87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~а також\~на аналогічні\~правові висновки,\~які містяться\~в Постанові\~Верховного Суду\~від 18\~вересня 2019\~року у\~справі №\~161/6092/18-ц\~та у\~постанові від\~23\~червня 2020\~року у\~справі N645/1979/15-ц\~(провадження\~N\~14-706цс19).\~Сторона відповідача\~вважає,\~що ними\~виконано вимоги\~передбачені п.2\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року N1172\~«Про затвердження\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~проводиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» та\~подано приватному\~нотаріусу Київського\~міського нотаріального\~округу Солонець\~Т.М.\~вичерпний перелік\~документів для\~вчинення виконавчого\~напису,\~а саме:\~оригінал кредитного\~договору та\~розрахунок заборгованості\~за кредитним\~договором,\~а отже\~виконавчий напис,\~вчинений 22.12.2021р.\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Солонець Т.М.,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~N85491,\~щодо стягнення\~з позивача\~на користь\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» заборгованості\~в розмірі\~26050,00\~грн.\~не підлягає\~визнанню таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~а зазначену\~в оспорюваному\~виконавчому написі\~заборгованість можна\~вважати безспірною.\~Також сторона\~відповідача розцінює\~як необґрунтовані\~та безпідставні\~ позовні\~вимоги в\~частині стягнення\~на користь\~позивача отриманих\~за виконавчим\~написом нотаріуса\~коштів в\~сумі 9187,08\~грн.,\~покликаючись на\~те,\~що згідно\~оборотно-сальдової\~відомості та\~відповіді приватного\~виконавця,\~-\~в ході\~примусового виконання\~виконавчого провадження\~№69592428\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» в\~рахунок погашення\~боргу по\~виконавчому написі\~№85491\~отримало суму\~в розмірі\~0.00\~грн.\~(оборотно\~-сальдова\~відомість та\~відповідь приватного\~виконавця додається).\~Кошти,\~про які\~зазначає сторона\~позивача,\~по даний\~час знаходяться\~на рахунках\~приватного виконавця\~та такі\~не надходили\~на рахунок\~відповідача.\~Будь-які\~дії чи\~бездіяльність виконавця\~під час\~виконавчого провадження\~позивачем не\~оскаржувались. Отже, відсутні правові підстави, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами, а є витратами виконавчого провадження, так само як і грошові суми, стягнуті з позивача на користь відповідача в межах виконавчого провадження 69592428, оскільки відсутні чіткі докази стягнутої суми. Не погоджується сторона відповідача і з вимогами про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу у розмірі 9605 грн., покликаючись на наступне: звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить стягнути з відповідача витрати у розмірі 9 605 грн., сплачені за надання послуг Адвокатським бюро «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого»; як на доказ цих витрат позивачем надано договір про надання юридичних послуг, який укладено між позивачем та Адвокатським бюро «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого»; на виконання умов договору про надання юридичних послуг, перелік наданих послуг перелічено у Акті, який було додано до позовної заяви, але відповідачу не було надано жодних додатків до позовної заяви; відповідно до ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи; аналізуючи надані позивачем документи щодо понесених витрат, понесені позивачем витрати у розмірі 9 605 грн. є не що іншим як витрати на юридичну допомогу, та не можуть вважатися витратами, пов`язаними з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; договір про надання юридичних послуг укладено між позивачем та Адвокатським бюро "ЮРКОНСАЛТ" Геннадія Працевитого", при цьому виконавцем за цим договором не є адвокат, а тому вказані витрати не можуть бути відшкодовані відповідачем у порядку, визначеному ст.137 ЦПК України; позовна заява про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів є шаблонним документом, підготовка якого не потребує багато часу, значних зусиль, особливих навиків та знань, і не може вважатися складною юридичною роботою; ТОВ «ФК «ЄАПБ» вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 9 605 грн. є не співмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, більш того виконавцем за цим договором не є адвокат, а тому вказані витрати не можуть бути відшкодовані відповідачем у порядку, визначеному ст.137 ЦПК України, а отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 605 грн. ІІІ. Позиція учасників справи. Позивач [PERSON] та його представник Працевитий Г.О. в судове засідання не з`явилися, однак у позовній заяві міститься клопотання сторони позивача про здійснення розгляду даної справи у їх відсутності з вказівкою на те, що вони підтримують заявлені позовні вимоги, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів»в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому наявне клопотання представника відповідача Кожушко В. про розгляд даної справи у відсутності сторони відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, будучи повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилася; причини її неявки суду невідомі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович, будучи повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився; причини його неявки суду невідомі; клопотань про відкладення судового розгляду чи про вирішення справи у його відсутності суду не надав, а також не скористався процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву. IV. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області Білоуса Ю.Б. від 25.06.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна і приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з розпорядженням в.о. керівника апарату від 08.07.2024 за №5 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи у зв`язку із тимчасовим відрахуванням судді Білоуса Ю.Б. зі штату Мостиського районного суду Львівської області у відрядження до Личаківського районного суду м.Львова. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області Кічака Ю.В. від 18.07.2024 року прийнято до розгляду дану цивільну справу, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. V. Обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 06.02.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТРУМ" та [PERSON] укладено кредитний договір №02758-02/2021. 11.08.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТРУМ" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення прав вимоги N11082021, у відповідності до умов якого правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ ІНВЕСТРУМ" є ТОВ «ФК «ЄАПБ», в тому числі і за Кредитним договором №02758- 02/2021 від 06.02.2021р. 22.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №85491 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» заборгованості\~за кредитним\~договором №02758-02/2021\~від 06.02.2021р.\~за період\~з 11.08.2021р.\~по 30.11.2021р.\~включно на\~загальну суму\~26\~050\~грн.\~(6\~500\~грн.\~ заборгованості\~за основною\~сумою боргу,\~19\~500\~грн.\~ заборгованості\~за відсотками,\~в тому\~числі 50\~грн.\~плати за\~вчинення виконавчого\~напису).Відповідно до змісту, виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення та має бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з дня його вчинення. 09.08.2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича відкрито виконавче провадження №69592428 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. №85491 від 22.12.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» грошових коштів в розмірі 26\~050 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 13.03.2024р. звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , які такий отримує у військовій частині [NUMBER] . На підставі ухвали судді Мостиського районного суду Львівської області від 30.05.2024р., якою задоволено заяву представника [PERSON] - адвоката Працевитого Геннадія Олександровича про забезпечення позову до подачі позовної заяви, зупинено стягнення, що проводиться на підставі виконавчого напису, вчиненого 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі за №85491, за яким стягується заборгованість за кредитним договором №02758-02/2021 від 06.02.2021р. із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" в розмірі 26050,00 грн. до набрання законної сили рішення в даній справі. 05.06.2024р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. винесено постанову про зупинення вказаного виконавчого провадження. Згідно повідомлення приватного виконавця Білецького І.М. від 19.06.2024р. №115987, яке міститься у матеріалах справи, по виконавчому провадженні №69592428 станом на 19.06.2024р. стягнуто 9\~187, 08 грн. Згідно повідомлення приватного виконавця Білецького І.М. від 17.07.2024р. №129849, яке міститься у матеріалах справи, зазначені кошти у розмірі 9\~187, 08 грн. знаходяться саме на рахунку приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича. Приватний виконавець покликається на те, що оскільки судом зупинено стягнення, то у нього (виконавця) були відсутні підстави для перерахунку стягнутих коштів на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». VI. Застосовані судом норми права. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1\~ст.39 Закону України «Про нотаріат»\~визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Так, згідно зі ст.87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Положеннями статті 50 Закону «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статтей 15, 16, 18 ЦК України, статтей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 липня 2017 року у справі за №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статтей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У пунктах 17, 18, 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999року №1172 (далі Перелік)». При вчиненні виконавчого напису, нотаріус зобов`язаний запитувати пояснення боржника щодо безспірності заборгованості. Такої позиції також дотримується Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2021 року по справі №758/14854/20. Крім того, у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про відсутність законодавчих підстав для вчинення відповідного виконавчого напису. Так, згідно п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (із змінами, внесеними Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662), передбачено можливість стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин, за умови подання нотаріусу оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду №826/20084/14 від 22.02.2017р. визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: « 11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу». п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Цією ж постановою Київського апеляційного адміністративного суду №826/20084/14 від 22.02.2017р. зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, тобто Постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 в частині доповнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зазначеним пунктом 2, - визнано незаконною та нечинною. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VII. Висновки суду. Встановлено, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 22 грудня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Оскільки постанову Кабінету Міністрів України №662 визнано незаконною та нечинною у зазначеній вище частині,\~кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. При цьому, як убачається з матеріалів справи, в такій відсутній кредитний договір, який був підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса. Так, відповідач подав відзив на позовну заяву, однак самого договору, який був підставою для вчинення виконавчого напису, разом з відзивом суду не надав. Між тим, виконавчий напис не може існувати окремо від документу, який встановлює заборгованість та з приводу якої вчинено такий виконавчий напис. Відтак, стороною відповідача в розпорядження суду не надано нотаріально посвідченого кредитного договору №02758-02/2021 від 06.02.2021р., на підставі якого було вчинено виконавчий напис №85491 від 22.12.2021р. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази надіслання відповідачем та отримання позивачем листа-вимоги про повернення боргу за кредитним договором. Доказів того, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус перевірив та впевнився у відсутності спору щодо наявності заборгованості та її розміру, строків виконання, матеріали справи також не містять. З огляду на вищевикладене, вчиняючи 22.12.2021 року виконавчий напис №85491, приватний нотаріус Солонець Т.М. неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів, у редакції постанови №662, який на той час вже був нечинним, згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23. Суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Солонець Т.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 22.12.2021 року не врахувала обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі вже не чинні і повинна була відмовити товариству у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Таким чином, судом встановлено, що приватний нотаріус вчинила виконавчий напис 22.12.2021 року про стягненням заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитних договорів та не перевірила, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в Переліку. Боржник має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку та може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд також зазначає, що позивач [PERSON] оспорює наявність заборгованості. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору між сторонами стосовно заборгованості, як такого. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Доказів того, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус перевірив та впевнився у відсутності спору щодо наявності заборгованості та її розміру, строків виконання, матеріали справи не містять. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення оспорюваного виконавчого напису не забезпечено справедливий баланс між інтересами позивача та суспільства, що не відповідає нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню мають бути задоволені. За таких обставин, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. №85491, виданий 22.12.2021 року, яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» невиплачених в строк грошових коштів на підставі договору факторингу №11082021 від 11.08.2021р. та кредитного договору №02758-02/2021 від 06.02.2021р. за період з 11.08.2021р. по 30.11.2021р. включно, а також плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 50 грн., на загальну суму 26 050 (двадцять шість тисяч п`ятдесят) гривень - необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, що не позбавляє кредитора права на звернення до суду за захистом свого порушеного права. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь позивача [PERSON] безпідставно набутих коштів в розмірі 9187, 08 грн., то суд вважає за необхідне зазначити нступне. Стаття 1212 ЦК України\~регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Так, матеріалами справи підтверджено, що 09.08.2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. відкрито виконавче провадження №69592428 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. №85491 від 22.12.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» грошових коштів в розмірі 26\~050 грн.; постановою приватного виконавця Білецького І.М. від 13.03.2024р. звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , які такий отримує у військовій частині [NUMBER] ; на підставі ухвали судді Мостиського районного суду Львівської області від 30.05.2024р. про забезпечення позову до подачі позовної заяви, 05.06.2024р. приватним виконавцем Білецьким І.М. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження; в межах виконавчого провадження №69592428 з [PERSON] стягнуто 9\~187, 08 грн., однак приватним виконавцем не було перераховано зазначених коштів на користь відповідача; зазначені кошти у розмірі 9\~187, 08 грн. знаходяться саме на рахунку приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, а не на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відтак, в ході судового розгляду не віднайшла свого підтвердження та обставина, що відповідач отримав у своє розпорядження (набув) грошові кошти в розмірі 9187, 08 грн., що були стягнуті з позивача в межах виконавчого провадження №69592428, на яку в обґрунтування позовних вимог покликалась сторона позивача, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.129 Конституції України,\~основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує також усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема те, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року). VIII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що стороною позивача сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також судовий збір у розмірі 605, 60 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Відтак, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів»на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень 80 коп. Крім того, сторона позивача просить стягнути з відповідача 9\~605 грн. витрат на правову допомогу. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подало до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача покликався на те, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 605 грн. є неспівмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі\~ст.15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України), а також витрати, пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України). Згідно з ч.5, ч.6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19). В силу положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial