Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 3% річних на кредитну заборгованість у розмірі 20024,35 доларів США та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.01.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) уклали кредитний договір № 2008/13-1-08/15. Відповідно до Кредитного договору кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 126230,00 дол. США. У зв`язку з невиконанням відповідачкою свого обов`язку по сплаті кредиту, у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18.05.2017 року по справі № 523/7389/15-ц стягнуто солідарно з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 2008/13-1-08/15 від 18.01.2008 року в розмірі 284912,77 доларів США. В результаті невиконання умов договору у відповідачки виникла заборгованість за ставкою 3 % на кредитну заборгованість по тілу кредиту та відсотках, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 15.08.2022 року становить 20024,35 доларів США. Загальними зборами акціонерів 09.03.2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10.08.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»). Рішенням № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року припинено Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» де в п.п. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року. Представник позивача до судового засідання не з`явилась, але подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог, в разі неявки відповідачів надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що загальними зборами акціонерів 09.03.2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10.08.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»). Рішенням № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року припинено Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», де в п.п. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року. 12.08.2022 року позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статусу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (а.с. 43, 45-47). 18.01.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 2008/13-1-08/15. Відповідно до Кредитного договору № 2008/13-1-08/15 від 18.01.2008 року АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» надав відповідачці у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 126230 доларів США (а.с. 10-12). Заочним рішенням Біляївського районного суду від 24 листопада 2015 року позовну заяву публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором кредиту було задоволено. Вказаним рішенням стягнуто солідарно з відповідачів на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 2008/13-1-08/15 від 18.01.2008 року в розмірі 284912,77 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2015 року становить 6855001,25 грн., з яких: 124126,15 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2015 року становить 2986475,17 грн.\~заборгованість за кредитом; 101366,59 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2015 року становить 2438880,16 грн. заборгованість за відсотками; 35327,68 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2015 року становить 849983,981 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 24092,35 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2015 року становить 579661,941 грн.\~пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Стягнуто в рівних частинах судовий збір у розмірі 3654 грн., тобто по 1218 грн. з кожного. Апеляційним судом Одеської області 18.05.2017 року ухвалено рішення, яким апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Біляївського районного суду від 24 листопада 2015 року у частині стягнення з [PERSON] пені змінено і викладено у цій частині резолютивну частину рішення у новій редакції: стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 823304,52 гривень і пеню за прострочення сплати відсотків у розмірі 561467,39 гривень, в решті рішення у частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками і судового збору\~залишити без змін (а.с. 16-23). З дати ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області по справі 523/7389/15-ц і до теперішнього часу відповідачі судове рішення не виконали, заборгованість не сплатили. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість 3% річних на кредитну заборгованість, за період з 16.08.2019 року по 15.08.2022 року, становить 20024,35 доларів США (а.с. 9). Статтею 509\~ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 14 ЦК України). Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо рішенням суду стягнуто всю заборгованість за кредитним договором достроково, то в кредитора виникло право нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитом в іншому (збільшеному) розмірі, адже після отримання вимоги про дострокове погашення заборгованості або винесення рішення суду про стягнення такої заборгованості достроково, вся заборгованість за кредитним договором вважається простроченою, оскільки такими діями кредитор змінив строк. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи № 444/9519/12 у постанові від 28 березня 2018 року зазначивши, що враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи № 5017/1987/2012 постановила ухвалу від 24 січня 2019 року в якій дійшла наступних правових висновків, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», при чому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити три проценти річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим (Постанова Верховного суду України від 26 квітня 2017 року справа № 3-1522гс16). Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 08 липня 2019 року № 127/15672/16-ц де зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 05.06.2019 року по справі № 589/3683/16-ц. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 по справі № 910/11249/17. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з наданим позивачем розрахунком трьох процентів річних на кредитну заборгованість відповідачів перед позивачем становить 20024,35 доларів США. Зазначений розрахунок виконано з розрахунку суми заборгованості згідно рішення суду у розмірі 222492,74 доларів США, за період з 16.08.2019 року по 15.08.2022 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжений та діє на теперішній час. Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Пунктом 18 вказаних Положень передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). В силу дії зазначених норм Цивільного кодексу України, не підлягає здійсненню нарахування трьох процентів річних від простроченої суми, за період з 24.02.2022 року по 15.08.2022 року. Відповідно до розрахунків, виконаних судом, три проценти\~річних від\~простроченої суми за період\~з 16.08.2019 року по 23.02.2022 року становить: (сума заборгованості) помножити на 3% помножити на (кількість днів прострочення) поділити на (кількість днів у році): 222492,74 x 3% x 923 : 365 =\~16878,97 доларів США. Відповідно до правових висновків, зазначених в рішенні Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або\~законом\~чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу правових норм (чинних на момент виникнення зазначених правовідносин) можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене\~законом\~чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, суди зробили правильний висновок про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача боргу у валюті, визначеній договором. Також Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині визначення 3 % річних у доларах США, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625\~ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Згідно з ст. 554 ЦК України у разі порушення\~боржником зобов`язання,\~забезпеченого порукою,\~боржник і\~поручитель відповідають\~перед кредитором\~як солідарні\~боржники,\~якщо договором\~поруки не\~встановлено додаткову\~(субсидіарну)\~відповідальність поручителя. Поручитель\~відповідає перед\~кредитором у\~тому ж\~обсязі,\~що і\~боржник,\~включаючи сплату\~основного боргу,\~процентів,\~неустойки,\~відшкодування збитків,\~якщо інше\~не встановлено\~договором поруки. Особи,\~які за\~одним чи\~за декількома\~договорами поруки\~поручилися перед\~кредитором за\~виконання боржником\~одного і\~того самого\~зобов`язання,\~є солідарними\~боржниками і\~відповідають перед\~кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення солідарно з відповідачів\~на користь позивача трьох процентів річних за кредитним договором № 2008/13-1-08/15 від 18.01.2008 року від простроченої суми у розмірі 16878,97 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. З меморіального ордеру № 1414653779 вбачається, що позивач сплатив судовий збір 01.11.2022 року. Згідно з офіційним курсом гривні до іноземних валют, а саме долара США, встановлених Національним банком України станом на 01.11.2022 року, відношення 1 долара США до валюти гривня складає 36,5686 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається з наданого меморіального ордеру № 1414653779 від 01.11.2022 року (а.с. 4), позивач за подання даного позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 10983 грн 94 к., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачки підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 9258 грн 61 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 617240 грн 30 к. х 10983 грн 94 к./732262 грн 32 к.) При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial