Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовної заяви 22.08.2023р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів (а.с. 1 - 8). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що після виявлення шахрайських дій з його банківськими картками для виплат № [NUMBER] та кредитної №5167803105234632, які відбулись 11.06.2023р., позивач замовив перевипуск цих двох карток в АТ «Ощадбанк». Після отримання нової карти для виплат № [NUMBER] одразу змінив пін-код і встановив ліміт на розрахунок в торгівельних мережах - 4000 грн. Згодом позивач поклав на нову картку власні грошові кошти в розмірі 15000 грн. 29.06.2023р. на картку для виплат позивача надійшла заробітна плата у розмірі 23199,70 грн. Уранці 30.06.2023р. позивач, розраховуючись карткою на АЗС «Окко», виявив, що на його рахунку відсутні грошові кошти. Зайшовши до застосунку «Ощад 24», переконався, що на картці майже немає коштів, а також прибрано встановлений ліміт на зняття готівки та розрахунки в торгівельних мережах. Зайшовши до історії транзакцій, виявив, що всі грошові кошти переведено з його рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING майже одразу після того, як на його картку була нарахована заробітна плата. Згідно виписки АТ «Ощадбанк» 29.06.2023р. о 14 год. 56 хв. на картку позивача зараховано заробітну плату у розмірі 23199,70 грн. 29.06.2023р. з тієї ж картки о 15 год. 37 хв. знято грошові кошти в розмірі 17 900 грн., а о 15 год. 38 хв. - в розмірі 19 800 грн. Таким чином, загалом 29.06.2023р. з картки позивача було знято 37700 грн. після чого 30.06.2023р. позивач знову заблокував картку для виплат та видалив свій обліковий запис в застосунку «Ощад 24». Про зняття грошових коштів позивачеві не надходило жодних повідомлень, жодних запитів про підтвердження тієї чи іншої операції, позивач не робив жодних операцій із зарплатною карткою. 30.06.2023р. позивач подав заяву до Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, на підставі якої відкрите кримінальне впровадження № 12023041030002337 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Стверджує, що вказані банківські операції ним не здійснювались, проведені без його відома, підтвердження здійснення транзакцій через смс-банкінг позивачем не здійснювалось, SMS-повідомлення про те, що хтось має намір здійснити списання з банківського рахунку позивача вказані суми грошових коштів на фінансовий номер телефону позивачеві не надходило. На фінансовий номер телефону надійшли лише SMS-повідомлення про факти здійснених банківських операцій у розмірі 17900 грн. та 19800 грн. Банківську картку позивач не втрачав, PIN-код та CVV код нікому не повідомляв. Інформацію про картку знав тільки позивач та нікому її не розголошував, картка для виплат постійно перебувала у позивача. Ці обставини свідчать про недостатню захищеність персональних даних як клієнта АТ «Ощадбанк» та споживача банківських послуг зокрема, так і системи Internet Banking у цілому, а тому вчинення транзакції щодо списання грошових коштів з карткового рахунку позивача є неправомірним. Позивач просить визнати нечинними транзакції зі списання грошових коштів від 29.06.2023р. об 15 год. 37 хв. та 15 год. 38 хв. з банківського рахунку, що належить позивачу [PERSON] грошових коштів у сумі 37700 грн. та зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» повернути йому на банківський рахунок грошові кошти в сумі 37700 грн. Заяви учасників процесу по суті справи. Відповідач позовні вимоги не визнав. 10.08.2023р. від представника відповідача адвоката Самсонової Н.О. (діє на підставі довіреності № 19/3-02/383 від 26.12.2022р. а.с. 50) надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 36 - 39) у якому представник зазначив, що 04.12.2014р. в АТ «Ощадбанк» позивачеві відкрито картковий рахунок номер UBAN: [NUMBER] . Відповідно до розписки від 23.06.2023р. позивач отримав платіжну картку № [NUMBER] та підтвердив про ознайомлення з правилами користування платіжною карткою, тарифами банку, договором комплексного банківського обслуговування та зобов`язувався їх виконувати. Згідно даних програмного забезпечення АТ «Ощадбанк» фінансовий номер телефону, який як контактний також зазначений в позовній заяві [NUMBER] встановлено 02.04.2020р. 11:40:56, після чого не змінювався. Також з даних програмного забезпечення АТ «Ощадбанк» встановлено, що 11.06.2023р. 17:23:00 після отримання SMS-повідомлення з кодом на фінансовий номер позивача +38(098)256-17-24 здійснено авторизацію та успішний вхід в систему дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» та активований сервіс «finger print» відбиток пальця після активації на телефоні (планшеті або іншому пристрої) та в системі «Ощад24/7» сервісу відбиток пальця на пристрої 21051182G, з якого в подальшому здійснювалися спірні операції. Дозвіл на виконання операцій в системі «Ощад 24/7» здійснювався за допомогою відбитка пальця, що сканувався та перевірявся за допомогою операційної системи телефону (планшету або іншого пристрою), з якого виконувалися операції у мобільному банкінгу. Вихід із системи на зазначеному пристрої відбувся 30.06.2023р. о 09:09:20 після здійснення операцій з переказу коштів та видалення облікового запису. За даними програмного забезпечення АТ «Ощадбанк» у період сеансу роботи в системі «Ощад 24/7», на пристрої 21051182G, з 29.06.2023р. о 15:37:26 та о 15:38:23 по рахунку позивача в системі «Ощад 24/7» здійснено наступні операції: 1) переказ через «Ощад 24/7» на картку «Таскомбанку» 536639ХХХХХХ3884 ( [NUMBER] ), інформація про отримувача відсутня; 2) переказ через «Ощад 24/7» на картку Райффайзен банку «Аваль» 414950ХХХХХХ7416 (001624), інформація про отримувача відсутня. Вхід до системи дистанційного банківського обслуговування Mobile-банкінг «Ощад 24/7», операції з переказу коштів здійснені коректно, що можливо лише за наявності повного номеру банківської картки, CVV-коду, терміну дії картки та коду доступу, який направлявся на фінансовий телефону позивача [NUMBER] і був відомий виключно йому. Виконані операції по списанню коштів були підтверджені за допомогою біометричної ідентифікації. Оскільки операції з переказу коштів відбувалися з обов`язковим дотриманням процедур обслуговування платіжних карток, а саме: проведення авторизації, безпомилкове введення 3 DS кодів підтвердження/біометрії без помилок в роботі міжнародної платіжної системи, а реквізити необхідні для входу в систему дистанційного обслуговування «Ощад 24/9» були відомі виключно позивачу, то АТ «Ощадбанк» не несе відповідальності перед позивачем за проведені операції по рахунку. Також представник відповідача зазначив, що АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем. У позовній заяві позивач зазначає, що нову картку № [NUMBER] він отримав після випадку заволодіння його грошовими коштами шахрайським шляхом, що стався 11.06.2023р. На підтвердження зазначених обставин надав витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 12023041030002337 за ознаками ст. 190 ч. 3 КК України, згідно якого потерпілим є [PERSON] . Зі змісту короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що до СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява [PERSON] про те, що невстановлена особа шахрайським шляхом, через чат-бот на сайті АТ «Ощадбанк» та в ході здійснення дзвінків з номеру [NUMBER] заволоділа грошовими коштами заявника з банківських карток АТ «Ощадбанк» №5167803125603097 та № [NUMBER] . Викладене свідчить про те, що позивач розголосив індивідуальну облікову інформацію та або іншу інформацію, що дала змогу ініціювати платіжні операції. У випадку встановлення у кримінальному провадженні факту заволодіння коштами позивача третіми особами, [PERSON] має право після встановлення кола причетних до завдання шкоди пред`явити до них цивільний позов про відшкодування завданої шкоди. Матеріали справи не містять доказів того, що спірні операції ініційовані не позивачем, а третіми особами, що внаслідок протиправних дій чи бездіяльності АТ «Ошадбанк» або його працівників з рахунку позивача безпідставно списані кошти на користь третіх осіб, а також, що у АТ «Ошадбанк» були всі правові підстави для виконання розпорядження клієнта про перерахування коштів, у Банка не було підстав для відмови в проведенні спірних операцій. Виходячи із зазначеного просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Правом на подачу відповіді на відзив в порядку ст. 179 ЦПК України позивач не скористався. Третя особа правом на надання пояснень не скористався Рух справи. Ухвалою судді Наумової О.С. від 23.08.2023р. позовну заяву залишено без руху (а.с. 29). Ухвалою судді від 12.09.2023р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 34). Ухвалою судді від 05.01.2024р. витребувано докази по справі від АТ «Таскомбанк», АТ «Райффайзен Банк» та СВ Дніпровського\~РУП ГУНП\~в Дніпропетровській\~області (а.с. 63). Ухвалою судді від 01.06.2024р. вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 77). Ухвалою судді від 14.08.2024р. залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , а також витребувано докази по справі від Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві (а.с. 87-88). 22.04.2025р. від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він просив суд провести розгляд справи за його відсутності (а.с. 201). 22.04.2025р. від представника відповідача Самсонової Н.О. надійшла заява, в якій вона просила суд розглядати справу без її участі (а.с. 199). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Підстав для ухвалення у справі заочного рішення суду немає, оскільки відсутня сукупність підстав, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України. Виходячи зі складності справи, у відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України суд вважає за можливе проголосити вступну і резолютивну частини рішення, а складання повного рішення по справі відкласти на строк не більше як п`ять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 04.12.2014р. в АТ «Ощадбанк» позивачеві [PERSON] відкрито картковий рахунок номер UBAN: [NUMBER] . 11.06.2023р. 17:23:02 здійснено авторизацію та успішний вхід в систему дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» та активований сервіс «finger print» відбиток пальця, на пристрої 21051182G, з якого в подальшому здійснювалися спірні операції (а.с. 43). 14.06.2023р. позивач звернувся до СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про те що, невстановлена особа шахрайським шляхом, через чат-бот на сайті АТ «Ощадбанк» та в ході здійснення дзвінків з номеру [NUMBER] , заволоділа грошовими коштами позивача з його банківської картки в АТ «Ощадбанк» № [NUMBER] та кредитної картки № [NUMBER] . Заява була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2023р. та розпочате кримінальне провадження за № 12023041030002337 за ч. 3 ст. 190 КК України\~(а.с. 101). В протоколі допиту потерпілого від 15.06.2023р. позивач пояснював, що у нього є банківська картка « [INFO] » для виплат № [NUMBER] та кредитна картка № [NUMBER] . На момент 11.06.2023р. на карті для виплат була сума 1800 грн, а на кредитній картці було 33000 грн. 11.06.2023р. приблизно о 17 год. 00 хв. позивач перебував у себе вдома, вирішив заповнити декларацію про свої доходи, в інтернет мережі Google позивач ввів ощадбанк, після чого перейшов на офіційний сайт Ощадбанку, натиснув віконце для отримання електронного цифрового підпису та побачив, що з`явилося віконце боту, онлайн-помічник, куди позивач написав питання, що його цікавить інформація стосовно отримання електронного ключа. Необхідно було ввести номер телефону, позивач надрукував номер [NUMBER] , та останні цифри банківської картки. Після чого позивачу зателефонував номер [NUMBER] , в ході розмови позивача запитали чи дійсно той підтверджує дану послугу, а саме отримання електронного ключа, на що позивач натиснув «1». На додаток Viber почали надходити повідомлення, що з банківських карток було здійснено перекази, а саме з картки для виплат здійснено переказ 1800 грн, а з кредитної картки 6000 грн. та 27000 грн. Таким чином, невстановлені особи, спричинили позивачу матеріальну шкоду на суму 34800 грн. (а.с. 106 -107). 21.06.2023р. позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» з заявою про перевипуск платіжної картки (а.с. 40). 23.06.2023р. позивач отримав платіжну іншу картку №5167ХХХХХХХХХХ83 MasterCard World Debit My Rahunok PayPass, що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки (а.с. 41). Відповідно до виписки по картковому рахунку позивача, за період з 31.05.2023р. по 30.06.2023р. (а.с. 23 - 26) та витягу з автоматизованої системи АТ «Ощадбанк» щодо операцій за картками (а.с. 42) в період сеансу роботи в системі «Ощад 24/7», на пристрої 21051182G, 29.06.2023р. о 15:37:26 та о 15:38:23 по рахунку позивача в системі «Ощад 24/7» здійснено перекази через UKR KYIV MOBILE BANKING на картку «Таскомбанку» [NUMBER] та на картку Райффайзен банку «Аваль» 414950ХХХХХХ7416 у сумі 17\~900 грн. та 19\~800 грн. відповідно. На звернення позивача до АТ «Ощадбанк» листом начальника філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» Губанова С.М. №100.40/0120-25/38093/2023 від 21.07.2023р. повідомлено, що безготівкові транзакції у загальному розмірі 37700,00 грн., з банківського рахунку позивача переказані отримувачам: ??? [NUMBER] ( [NUMBER] ) - «Таском Банк» та ??? [NUMBER] (001624) «Банк - Аваль». Аналізуючи вказані вище безготівкові операції, можна зазначити, що вони були реалізовані за допомоги мобільного додатку Банку. Зважаючи на доведений факт вчинено кримінального правопорушення, попередня кваліфікація ст. 190 ККУ, установа Банку, у разі офіційного звернення правоохоронного органу за вказаним фактом, надасть усю наявну інформацію, яка допоможе ідентифікувати особу - злочинця. Зважаючи на процедурні та законодавчі аспекти, повернути безпідставно набуті кошти позивачу, як власнику, доведеться в рамках цивільного позову, коли буде ідентифіковану відповідну особу під час реалізації кримінального судочинства (а.с. 19 - 21). На виконання ухвали суду АТ «Таскомбанку» надано інформацію та виписку про рух коштів по банківській картці [NUMBER] ( [NUMBER] ), з якої видно, що с картки позивача [PERSON] № [NUMBER] , на картку «Таскомбанку» [NUMBER] , яка відкрита на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , 29.06.2023 о 15:37:30 перераховано 17900,00\~грн, які одразу через 2 хвилини переказані через банкомат/термінал отримувачем у м. Києві (а.с. 71 72 т. 1). На виконання ухвали суду АТ «Райффайзен банку «Аваль» надано інформацію та виписку про рух коштів по банківській картці [NUMBER] ( [NUMBER] ) за період з 29.06.2023р., з якої видно, що власником цієї картки є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . 29.03.2023р. о 15:38 на її картку зараховано 19800,00\~грн від [PERSON] ( [NUMBER] ), а також від іншої особи в сумі 25000,00 грн., через 10 хвилин о 15:48 одразу списані в сумі 40205,00 грн, інші транзакції по картці відсутні (а.с. 196 197). В протоколі додаткового допиту потерпілого від 30.06.2023р. позивач пояснив, що раніше повідомляв про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та був визнаний потерпілим в межах кримінального провадження №12023041030002337 від 15.06.2023р. Попередньо позивач зазначав, що з його банківської картки № [NUMBER] , емітованої в АТ «Ощадбанк» було несанкціоновано списано грошові кошти у розмірі 34800 грн. невстановленими особами, які отримали доступ до персональних даних позивача для входу в особистий кабінет під час того, як він намагався оформити електронний ключ через офіційний сайт Ощадбанку. Так, після списання грошових коштів позивач змінив банківську картку, емітовану в AТ «Ощадбанк» на іншу картку з номером № [NUMBER] . 30.06.2023р. позивач заїхав на автозаправну станцію і коли здійснював безготівкові операції виявив, що на його рахунку недостатньо грошових коштів для здійснення оплати. Позивач зайшов до додатку «Ощад 24» і виявив, що з його картки списано грошові кошти у розмірі 37700 грн. з картки, яка нещодавно була випущена №5167803280434783. Позивач зауважив, що не змінював дані для входу до особистого кабінету, однак була змінена його банківська картка. Незважаючи на це, о 15 год. 37 хв. і 15 год. 38 хв. двома транзакціями списано грошові кошти у розмірі 17900 грн. та 19800 грн. Позивачеві вдруге спричинено діями невстановлених осіб майнову шкоду на суму 37700 грн. (а.с. 120 - 123). 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. Щодо визнання нечинними транзакцій зі списання грошових коштів, суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Визнання судом нечинними транзакції щодо переказу з банківського рахунку, що належить позивачу [PERSON] грошових коштів у сумі 37700 грн., не має своїм наслідком повернення безпідставно списаних коштів, тому ці позовні вимоги не відповідають ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах. Зважаючи на характер спірних відносин, належним і достатнім для відновлення порушеного права способом захисту інтересу позивача [PERSON] , є саме зобов`язання банку повернути кошти на рахунки позивача. Враховуючи вищевикладене, слід відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання нечинними транзакцій зі списання грошових коштів від 29.06.2023р. Щодо зобов`язання АТ «Державний ощадний банк України» повернути на банківський рахунок позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 37700 грн., суд зазначає таке. Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги», платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; електронними грошима є одиниці вартості, що зберігаються в електронному вигляді, випущені емітентом електронних грошей для виконання платіжних операцій (у тому числі з використанням наперед оплачених платіжних карток багатоцільового використання), які приймаються як засіб платежу іншими особами, ніж їх емітент, та є грошовим зобов`язанням такого емітента електронних грошей; Держателем платіжного інструменту є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту; Згідно зі ч. 10 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення неналежного платника (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника та сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку коштів за помилковою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Відповідно до п. 146, 147 Розділу VII положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління Національного банку України від 29.07.2022р. № 164, власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Як вказує позивач, 11.06.2023р. приблизно о 17 год. 00 хв. він, перебуваючи у себе вдома, вирішив заповнити декларацію про доходи, в інтернет мережі Google, ввів у системі пошуку - «ощадбанк», після чого перейшов на офіційний сайт\~Ощадбанку, натиснув віконце для отримання електронного цифрового підпису та побачив, що з`явилося віконце боту, онлайн-помічник, куди позивач написав питання, що його цікавить інформація стосовно отримання електронного ключа. Необхідно було ввести номер телефону та останні цифри банківської картки, що позивач зробив. Після чого позивачу зателефонував номер [NUMBER] , в ході розмови позивача запитали чи дійсно той підтверджує дану послугу, а саме отримання електронного ключа, на що позивач натиснув «1». Після чого на додаток Viber надійшли повідомлення, що з банківських карток позивача було здійснено перекази. 11.06.2023р. о 17 год. 23 хв. здійснено авторизацію та успішний вхід в систему дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» та активований сервіс «finger print» відбиток пальця, на пристрої 21051182G. Після виявлення цих дій з банківськими картками для виплат № [NUMBER] та кредитної №5167803105234632, які відбулись 11.06.2023р., позивач замовив перевипуск цих двох карток в АТ «Ощадбанк». Однак, 29.06.2023р. о 15 год. 37 хв. та о 15 год. 38 хв. по рахунку позивача в системі «Ощад 24/7» знову здійснено перекази через UKR KYIV MOBILE BANKING на картку «Таскомбанку» [NUMBER] та на картку Райффайзен банку «Аваль» 414950ХХХХХХ7416 на загальну суму 37700,00 грн. Про зазначені грошові перекази позивач дізнався 30.06.2024р. Виконані операції по списанню коштів були підтверджені за допомогою біометричної ідентифікації. Отже, можливо зробити висновок, що біометрична ідентифікація в системі «Ощад 24/7», за допомогою якої виконані операції по списанню коштів 29.06.2023р., підтверджена особою, яка увійшла в систему «Ощад 24/7» 11.06.2023р. та активувала сервіс «finger print» відбиток пальця, на пристрої 21051182G, з якого здійснювалися спірні операції. Натомість, будучи допитаним як потерпілий позивач вказував, що кошти були списані 11.06.2023р. після того, як він зайшов в інтернет мережі через пошуковик Google на офіційний сайт\~Ощадбанку для отримання ЕЦП та спілкування з онлайн-помічником, та ввів номер телефону та останні цифри банківської картки, отримав телефонний дзвінок від номера [NUMBER] і в ході розмови підтвердив послугу отримання електронного ключа, шляхом натискання натиснув «1», після чого на додаток Viber надійшли повідомлення про перекази з банківських карток. З протоколу допиту потерпілого від 15.06.2023р. та протоколу додаткового допиту потерпілого від 30.06.2023р. вбачається, що позивач жодним стороннім особам не передавав інформацію щодо номеру платіжної картки, термін її дії, CVC2-код чи ПІН. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача була дійсно відсутня воля на вчинення транзакцій по списанню коштів. Відтак, судом встановлено, що позивач не вчиняв дії, спрямовані на списання чи перерахунок коштів з його карткового рахунку, а відповідач не надав докази на підтвердження вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, та не вчинив дій щодо зупинення здійснення операцій. Також необхідно зазначити, що сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача [PERSON] , не є підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо обраного позивачем способу захисту. Способи захисту цивільного права чи інтересу це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункт 40)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 та від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (пункт 14). Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Установлені законом матеріально-правові способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Обєднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom), заява № 22414/93, ЄСПЛ виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом. Натомість застосування судом неефективного способу захисту створює лише видимість захисту права особи, в той час як насправді таке право залишається незахищеним, що не відповідає статті 13 Конвенції. Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15 лютого 2023 року в справі № 910/18214/19. Метою позивача є повернення йому грошових коштів. Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 591/7648/19 вказував, що зважаючи на характер спірних відносин (які є аналогічними у даній справі), належним і достатнім для відновлення порушеного права способом захисту інтересу позивача є саме зобов`язання банку повернути кошти на рахунки позивача, оскільки визнання судом нечинними транзакцій щодо переказу грошових коштів з належних позивачеві банківських карток, не має своїм наслідком повернення безпідставно списаних коштів, тому ці позовні вимоги не відповідають ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах. Разом із\~тим,\~як вказує\~позивач,\~він здійснив\~перевипуск картки\~в АТ\~«Ощадбанк» і\~у позові\~просить зобов`язати АТ «Ощадбанк» повернути його кошти на рахунок, відкритий в іншому банку АТ КБ «Приват Банк», на якому ці кошти не перебували. Такий спосіб не способом захисту права - як відновлення становища, яке існувало до порушення, оскільки не відновлює кошти на рахунку, з якого вони були списані. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц, вищий суд вказував, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально. Задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом і той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, зокрема неефективним, і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлену позовну вимогу взагалі не можна використати для захисту права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, таку вимогу не можна розглядати як спосіб захисту . Крім того, Верховний Суд\~у постанові\~від 11.09.2024\~у справі\~№ 753/12781/23, з урахуванням висновків зроблених в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 523/8263/20 (провадження № 61-8041св23), від\~14 серпня 2024 року у справі № 442/1888/23 (провадження № 61-7526св24),\~зауважив, що рішення суду про зобов`язання банку відновлення залишку коштів на картковому рахунку має бути виконуваним не лише у добровільному порядку, але й у примусовому (без участі відповідача, але його коштом) порядку, враховуючи мету відповідного позову, формулювання такого рішення у резолютивній частині слід зазначати про стягнення з банку на користь особи грошових коштів. Враховуючи те, що метою позивача є повернення йому грошових коштів, то ефективним способом захисту права, який реально відновлює суб`єктивне право позивача у даному випадку є стягнення з АТ «Ощадбанк» на користь [PERSON] коштів в сумі 37700,00 грн. Розподіл судових витрат. Щодо судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлена ставка 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial