Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , Дніпровської міської ради, третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що 28.11.1961 року між Відділом комунального господарства Амур-Нижньодніпровського району та [PERSON] був укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, житловою площею не більше 60 кв.м, відповідно до якого [PERSON] надано у безстрокове користування земельну ділянку [ADDRESS] , загальною площею 300 кв.м. Відповідно до п.10 вказаного договору, після закінчення будівництва зведені на земельній ділянці будівлі вступають в експлуатацію та становляться особистою власністю забудовника після прийомної комісії місцевої ради депутатів трудящих повної готовності будівель, оформленої актом комісій. У період із 1961 року по 1965 рік на вказаній земельній ділянці [PERSON] побудував житловий будинок А-1, загальною площею 53,8 кв.м, житловою площею 33,0 кв.м, сарай Б, вбиральня В, паркан №1, що підтверджується копією технічного паспорту та проектом акту приймання індивідуального житлового будинку. [PERSON] 05.11.1964\~року зареєстрував своє місце проживання у житловому будинку [ADDRESS] , та почав у ньому проживати. 27.06.1953 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , що підтверджується витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00041269165 від 05.09.2023 року. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження, актовий запис №1411. [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Однак, у свідоцтві про народження позивача в графі «батько» ім`я та по-батькові зазначено як « [PERSON] », оскільки його мати не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті [PERSON] залишився проживати разом із дідом [PERSON] та бабусею [PERSON] .. Згідно із рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 20.11.1992 року за №564/4, [PERSON] було призначено опікуном над неповнолітнім [PERSON] та визначено місце проживання позивача за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ Бабуся позивача [PERSON] померла [INFO] . [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] . Після його смерті опікуном [PERSON] була призначена [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м.Дніпропетровська Дніпропетровської області за №46/1 від 23.01.1998 року, за заявою [PERSON] , позивач був влаштований у Перший міський дитячий будинок на повне державне забезпечення. У мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що близькими родичами неповнолітнього [PERSON] є тітка та двоюрідний брат, які мешкають у [ADDRESS] , в якому 1/3 частина належить [PERSON] .. Крім того, у резолютивній частині рішення зазначено, що після повернення із дитячого закладу, [PERSON] має право на житло у [ADDRESS] . [PERSON] за життя не оформив право власності на будинок [ADDRESS] . Відповідно до листа Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 01.06.2023 року за №5433, станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , не проводилася. Матеріали інвентаризаційної справи містять відомості щодо документів, підтверджуючих право на будівництво, а саме договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідчений 09.12.1961 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною контрою, реєстровий №2-7548, та рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих №2468 від 26.09.1961 року «Про надання земельної ділянки для індивідуального житлобудівництва» по [ADDRESS] , площею 300 кв.м, [PERSON] ». За даними останньої технічної інвентаризації, проведеної 11.04.2008 року, об`єкт нерухомого майна за вищевказаною адресою складається із: житлового будинку літ.А-1 (1965 року), житловою площею 33,0 кв.м, загальною площею 53,8 кв.м, який підлягає введенню в експлуатацію, про що виставлено відповідний штамп. Позивач вважає, що рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих №2468 від 26.09.1961 року «Про надання земельної ділянки для індивідуального житлобудівництва по [ADDRESS] , площею 300 кв.м, [PERSON] », підтверджує належність житлового будинку його діду. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку літ.А-1 (1965 року), житловою площею 33,0 кв.м, загальною площею 53,8 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] є його донька [PERSON] , [INFO] , та онуки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса від 14.03.2024 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю у спадкоємця документів, які б підтверджували прийняття спадщини або факт постійного реєстрації спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/3 частини житлового будинку літ.А-1 (1965 року), житловою площею 33,0 кв.м, загальною площею 53,8 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Представник відповідача Дніпровської міської ради Хамула А.С. надала до суду пояснення (відзив), в яких заперечувала проти позову із посиланням на те, що оскільки спадкодавець не набув права власності на об`єкт нерухомого майна, то спадкодавець також не набуває права власності в порядку спадкування. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник адвокат Каплунова Ж.В. надала до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримала, просила провести розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Шугаєва Н.С. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутності та винести рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи №415/2010 після смерті [PERSON] , суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.11.1961 року між Відділом комунального господарства Амур-Нижньодніпровського району та [PERSON] був укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, із кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, житловою площею не більше 60 кв.м, відповідно до якого [PERSON] надано у безстрокове користування земельну ділянку [ADDRESS] , загальною площею 300 кв.м, посвідчений 09.12.1961 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Смеюха І.І., реєстровий №2-7548. Дублікат вказаного договору посвідчений 25.02.2008 року державним нотаріусом державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області Титовою Г.М., реєстровий №1-85 (т.1, а.с.36-37). Відповідно до п.10 договору, після закінчення будівництва зведені на земельній ділянці будівлі вступають в експлуатацію та становляться особистою власністю забудовника після прийомної комісії місцевої ради депутатів трудящих повної готовності будівель, оформленої актом комісій. У період із 1961 року по 1965 рік на вказаній земельній ділянці [PERSON] побудував житловий будинок А-1, загальною площею 53,8 кв.м, житловою площею 33,0 кв.м, сарай Б, вбиральня В, паркан №1, що підтверджується копією технічного паспорту станом на 24.06.1970 року, та проектом акту приймання індивідуального житлового будинку станом на 24.06.1970 року (т.1, а.с.12-14). [PERSON] 05.11.1964 року зареєстрував своє місце проживання у житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією домової книги №26 (т.1, а.с.38-49). 27.06.1953 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , що підтверджується витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00041269165 від 05.09.2023 року (т.1, а.с.15). Від шлюбу\~у [PERSON] \~та [PERSON] \~народилася донька\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~витягом із\~Державного реєстру\~актів цивільного\~стану громадян\~про реєстрацію\~народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00002821600 від 14.04.2010 року, актовий запис №1411 (т.1, а.с.16). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданим 13.06.1986 року Амур-Нижньодніпровським відділом запису актів цивільного стану міста Дніпропетровська, актовий запис №1192 (т.1, а.с.17). Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим 27.10.1992 року відділом запису актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпропетровська, актовий запис №1674 (т.1, а.с.18). Згідно з рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 20.11.1992 року за №564/4, [PERSON] було призначено опікуном над неповнолітнім [PERSON] та визначено місце проживання позивача за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.22-24). Тобто, факт проживання позивача разом із дідусем підтверджується зазначеним рішенням. Бабуся позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 14.04.2010 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1120 (т.1, а.с.19). [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 14.04.2010 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №202 (т.1, а.с.20). Після його смерті опікуном [PERSON] була призначена [PERSON] . Однак, рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м.Дніпропетровська Дніпропетровської області за №46/1 від 23.01.1998 року, за заявою [PERSON] позивач був влаштований у Перший міський дитячий будинок на повне державне забезпечення. У мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що близькими родичами неповнолітнього [PERSON] є тітка та двоюрідний брат, які мешкають у [ADDRESS] , в якому 1/3 частина належить [PERSON] .. Крім того, у резолютивній частині рішення зазначено, що після повернення із дитячого закладу, [PERSON] має право на житло у [ADDRESS] (т.1, а.с.25-26). За життя [PERSON] не оформив право власності на будинок [ADDRESS] . Факт побудови [PERSON] будинку [ADDRESS] , підтверджується договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності із кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, житловою площею не більше 60 кв.м, укладеним 28.11.1961 року між Відділом комунального господарства Амур-Нижньодніпровського району та [PERSON] , технічним паспортом на домоволодіння станом на 24.06.1970 року, та проектом акту приймання індивідуального житлового будинку станом на 24.06.1970 року. Відповідно до\~листа Комунального\~підприємства «Дніпровське\~міське бюро\~технічної інвентаризації»\~Дніпровської міської\~ради від\~01.06.2023\~року за\~№5433,\~станом на\~31.12.2012\~року реєстрація\~права власності\~на нерухоме\~майно за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~не проводилася. Матеріали інвентаризаційної справи містять відомості щодо документів, підтверджуючих право на будівництво, а саме договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого 09.12.1961 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною контрою, реєстровий №2-7548, та рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих №2468 від 26.09.1961 року «Про надання земельної ділянки для індивідуального житлобудівництва» по [ADDRESS] , площею 300 кв.м, [PERSON] ». Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи, за даними останньої технічної інвентаризації, проведеної 11.04.2008 року, об`єкт нерухомого майна за вищевказаною адресою складається із: житлового будинку літ.А-1 (1965 року), житловою площею 33,0 кв.м, загальною площею 53,8 кв.м, який підлягає введенню в експлуатацію, про що виставлено відповідний штамп (т.1, а.с.27). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку літ.А-1 (1965 року), житловою площею 33,0 кв.м, загальною площею 53,8 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до даних спадкової справи 415/2010 спадкоємцями померлого є його донька [PERSON] , [INFO] , та онуки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.120-158). Двоюрідний брат позивача - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №68374603 від 03.02.2022 року (т.1, а.с.30). Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвої Н.С. від 14.03.2024 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю у спадкоємця документів, які б підтверджували прийняття спадщини або факт постійного реєстрації спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (т.1, а.с.31-33). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №415/2010, спадкоємцем на 1/3 частку будинку [ADDRESS] є онук померлого [PERSON] [PERSON] (т.1, а.с.94, 141). Положеннями статті 1217 Цивільного кодексу Україна встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно з нормами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України "Про нотаріат", при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України "Про нотаріат", покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). У свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з п. п. 1,2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до п. 23 вказаної Постанови Пленуму, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в господарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином судом встановлено, що заявлене позивачем право підлягає визнанню, а позов задоволенню, тому суд вважає визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини житлового будинку літ.А-1 (1965 року), житловою площею 33,0 кв.м, загальною площею 53,8 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Витрати по справі суд вважає покласти на рахунок сторони, що їх понесла.

Outcome: approved