Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

16.06.2021 року [PERSON] через свого представника адвоката Пташинського О.А. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила: - виділити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в натурі частку в розмірі 3/4 частин земельної ділянки кадастровий номер 1223282500:02:026:0242, загальною площею 4,8600 га, що розташована на території Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та визнати за нею право власності на земельну ділянку, що утворилася у результаті розподілу площею 3,6450 га з розмірами: 64,21 м від точки 4 до точки 1; 567,71 м від точки 4 до точки 3; 64,20 м від точки 3 до точки 2; 567,74 м. розмір лінії розподілу уздовж ділянки; - припинити права спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 4,8600 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223282500:02:026:0242, яка розташована на території Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2011 року [PERSON] є власником частини земельної ділянки кадастровий номер 1223282500:02:026:0242, загальною площею 4,8600 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Знаменівської сільської ради Новомосковського району дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Інша частина зазначеної земельної ділянки перейшла у власність [PERSON] . На підставі рішення суду співвласниками було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 313463, виданий Новомосковською райдержадміністрацією 29 березня 2012 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 122328251000095. Станом на 02.07.2020 року власником частини земельної ділянки є [PERSON] , в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованою 07.06.2021 року за № 260310188 представником позивача [PERSON] . Згідно договору оренди земельної ділянки від 06.04.2012 року та Додаткової угоди до даного договору від 14.12.2014 року, земельна ділянка кадастровий номер 1223282500:02:026:0242 перебуває в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК Украгро». На теперішній час позивач має намір укласти договір оренди належної їй земельної ділянки з іншим орендарем на більш вигідних умовах, однак без згоди співвласника земельної ділянки не має можливості скористатися своїм правом самостійно. Враховуючи те, що домовленість щодо виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, сторонами до теперішнього часу не досягнута, то позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав у відповідності до норм чинного законодавства. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 18 червня 2021 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.26). Ухвалою суду від 09 березня 2022 року витребувано докази по справі за клопотанням представника позивача (а.с.30). Ухвалою суду від 31 травня 2023 року призначено судову земельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено, проте остання не була виконана у зв`язку з тим що позивач не оплатив можливі витрати по експертизі та не надав експертам додаткові технічні документи на вказану земельну ділянку (а.с.38). Ухвалою суду від 22 травня 2024 року призначено судову земельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено (а.с. 80). Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року поновлено провадження по справі (а.с. 113). Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року закінчено підготовче судове провадження та призначено справу до розгляду у загальному порядку з дослідженням доказів (а.с.116). Позиція сторін в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився надіславши на адресу суду заяву, в якій він просить здійснити розгляд даної справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольни їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відзиву на позов суду не подав. Крім того, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280\~ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач надала згоду на такий порядок розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив таке: Правовий режим спільної власності визначається нормами Цивільного кодексу\~України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною власністю здійснюється за згодою всіх її власників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно з ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319\~ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст.\~356\~ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Відповідно до ст.ст. 358, 364\~ЦК України кожен із співвласників спільної власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності. Відповідно до ч. 3 ст.\~364\~ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частинами 4, 5 статті 89\~Земельного кодексу\~України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ, або виділ, або виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки , яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідні роз`яснення містить положення п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2011 року [PERSON] є власником частини земельної ділянки кадастровий номер 1223282500:02:026:0242, загальною площею 4,8600 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Знаменівської сільської ради Новомосковського району дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Інша частина зазначеної земельної ділянки перейшла у власність [PERSON] (а.с. 10-11). На підставі рішення суду співвласниками було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 313463, виданий Новомосковською райдержадміністрацією 29 березня 2012 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 122328251000095 (а.с. 14-16). Згідно договору оренди земельної ділянки від 06.04.2012 року та Додаткової угоди до даного договору від 14.12.2014 року, земельна ділянка кадастровий номер 1223282500:02:026:0242 перебуває в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю «АПК Украгро» (12-13). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та схеми-плану розподілу земельної ділянки кадастровий номер 1223282500:02:026:0242 розмір частини належних позивачу складає 3,6450 га від загальної площі спірної земельної ділянки та має наступні розміри: 64,21 м від точки 4 до точки 1; 567,71 м від точки 4 до точки 3; 64,20 м від точки 3 до точки 2; 567,74 м лінія розподілу уздовж ділянки (а.с. 17-19). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 сформульовано висновок про те, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367\~ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється". Таким чином, на відміну від поділу спільної часткової власності, за якого власність припиняється для всіх її учасників, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна право спільної часткової власності на це майно припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У частині першій статті 86\~ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до частин першої, третьої статті 88\~ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні\~ст. 181 ЦК України. Тобто, з певної точки зору, при будь-якому виділі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійних об`єкта. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 1339-24 від 27 листопада 2024 року, існує технічна можливість виділення позивачам спірної земельної ділянки в окремий об`єкт нерухомого майна (а.с.93-108). Експертом було розроблено 2 варіанти розподілу земельної ділянки за кадастровим номером 1223282500:02:026:0242, відповідно до часток співвласників: -Згідно з першим варіантом поділу, схема якого наведена у додатку Б до висновку, пропонується: [PERSON] виділити земельну ділянку 2 загальною площею 3,6450 га (в тому числі 0,6421 га в охоронній зоні підземного газопроводу середнього тиску) розмірами:від т.5 до т.6 -567,74 м; від т.6 до т.3 64,20 м; віл т.3до т.4 567,71 м, від т.4 до т.5 - 64,21 м.; -Згідно з другим варіанту поділу, схема якого наведена у додатку В до висновку, пропонується: [PERSON] виділити земельну ділянку 2 загально площею 3,6450 га (в тому числі 0,6421 га в охоронній зоні підземного газопроводу середнього тиску) розмірами від т.1 до т.2 567,75 м, від т.2 до т.6 64,20 м, від т.6 до т.5 567,72 м, від т.5 до т.1 64,21 м. З експертного дослідження слідує, що в результаті виділення позивачам часток в натурі, частка відповідача в праві власності не зменшується та не змінюється порядок користування нею. Можливий варіант розподілу земельної ділянки за кадастровим номером 1223282500:02:026:0242 запропонований представником позивача [PERSON] - адвокатом Пташинським О.А. та позивачем [PERSON] поділу земельної ділянки в позовній заяві, а саме виділити їй в натурі земельну ділянку площею 3,6450 га з розмірами: 64,21 м від точки 4 до точки 1; 567,71 м від точки 4 до точки 3; 64,20 м від точки 3 до точки 2; 567,74 м. розмір лінії розподілу уздовж ділянки. Варіант виділу частки згідно з зазначеними розмірами та площею запропонований у першому варіанті поділу земельної ділянки за кадастровим номером 1223282500:02:026:0242, який наведено на схемі поділу в додатку Б до висновку (ділянка 2). Згідно з п. 1 ч. 2 ст.16\~ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Запропонований представником позивача та позивачем варіант поділу земельної ділянки відповідає розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні. За таких обставини, суд вважає, що позов слід задовольнити, виділити [PERSON] в натурі частку в розмірі частини із спільної часткової власності її та [PERSON] , частину земельної ділянки, кадастровий номер 1223282500:02:026:0242, загальною площею 4, 8600 га, які розташовані на території Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області згідно схеми-плану земельної ділянки. Припинити права спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 4, 8600 га на вищевказану земельну ділянку та визнати право власності на цю частину земельної ділянки за нею. Судові витрати слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. 364 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 280-285 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved