Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У березні 2025 року Публічне акціонерне\~товариства «Комерційний\~банк «Акордбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № СІК-271219/237-00 від 27 грудня 2019 року в розмірі 61 668 грн 07 коп., а також судових витрат, які складаються з судового збору у сумі 3 028 грн. Позивач зазначає, що 27.12.2019 між сторонами було підписано заяву-пропозицію № СІК-271219/237-00, на підставі якої відповідач прийняв пропозицію укласти кредитний договір та приєднався до Правил банківського обслуговування фізичних осіб в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Акордбанк»», які викладені на офіційному інтернет-сайті www.accordbank.com.ua та які разом із заявою-пропозицією та умовами споживчого кредитування складають договір про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов кредитного договору сторонами визначено строк кредиту\~60 місяців, сума споживчого кредиту\~52 500 грн, процентна ставка\~16,99 % річних, розмір щомісячної комісії 1,95%, розмір одноразової комісії 5%. Відповідач як позичальник зобов`язався погашати заборгованість за споживчим кредитом щомісячно за ануїтетною схемою погашення (ряд рівних грошових платежів, що здійснюються через рівні проміжки часу) у розмірах і терміни (дати), визначені графіком платежів шляхом забезпечення наявності грошових коштів у відповідних сумах на рахунку для погашення заборгованості, що відкривається згідно із пунктом 1.8 розділу 6 Правил банківського обслуговування та зазначається у заяві-пропозиції. Банк свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав належним чином, кошти надав, що підтверджується переказом коштів та меморіальними договорами № 31340222 та № 31340220 від 27.12.2019. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 23.01.2024 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 61 668 грн 07 коп., яка складається із: простроченої суми заборгованості по кредиту\~(20 183 грн 21 коп.), простроченої суми заборгованості за процентами\~(7 397 грн 71 коп.), простроченої суми заборгованості за комісією\~(21 498 грн 75 коп.) та строкової суми заборгованості по кредиту\~(12 588 грн 40 коп.), які позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь. Відповідач [PERSON] відзиву\~на\~позовну\~заяву не\~подав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явився. У поданій заяві представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника позивача відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, оскільки позивач реалізував належним чином надані йому процесуальні права та обов`язки. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 14 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою суд постановив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 08 квітня 2025 року. Відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву. Відповідач не подав відзиву чи інших письмових пояснень, а також не повідомив суду про зміну своєї адреси. Водночас він був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки суд надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами на його зареєстровану адресу. Поштове відправлення не було вручено відповідачу, оскільки, згідно з інформацією про трекінг, воно не було отримане під час доставки. Правова позиція щодо належного повідомлення відповідача. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 висловив правову позицію, згідно з якою надсилання судових документів рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання такого листа адресатом перебуває поза контролем відправника. Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (провадження №11-268заі18), зазначивши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання документа на дійсну адресу особи. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18, поштові відправлення, повернуті через «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими, якщо вони були направлені на реальну адресу реєстрації фізичної особи. Отже, суд вжив усіх належних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи та надання йому можливості реалізувати своє право на захист. За таких\~обставин справа\~може бути\~розглянута за\~відсутності відповідача\~на підставі\~наявних у\~справі матеріалів,\~оскільки суд\~дотримався вимог\~ЦПК України\~щодо належного\~повідомлення сторін. IV. Підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; відповідач не подав відзиву на позов; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. З огляду на встановлені обставини та наявність усіх зазначених підстав, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до статей 280281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. V. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 27.12.2019 між ПуАТ «КБ «Акордбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-пропозиції № СІК-271219/237-00, за умовами якого відповідач прийняв пропозицію банку укласти договір про надання споживчого кредиту на умовах, зазначених у вказаній заяві та у відповідності з правилами та умовами споживчого кредитування, які є невід`ємною частиною цієї пропозиції (а.с.23). У заяві-пропозиції зазначено, що відповідач підтверджує, що ознайомився і згоден з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в ПуАТ «КБ «Акордбанк», що оприлюднені на офіційному сайті Банку www.accordbank.com.ua. Згідно із пунктом 2.2 заяви-пропозиції, сума споживчого кредиту\~52 500 грн, в тому числі: на загальні споживчі цілі 50 000 грн; на оплату одноразової комісії 2 500 грн. Строк споживчого кредиту - 60 місяців. Пунктами 2.4, 2.5 заяви-пропозиції передбачено розмір процентної ставки 16,99 % річних, розмір щомісячної комісії - 1,95 %. Також сторонами договору погоджено графік платежів, за яким [PERSON] зобов`язаний сплачувати на користь банку щомісячно 2328 грн 23 коп., із яких 1023 грн 75 коп. платіж за додаткові послуги, а саме: за розрахунково-касове обслуговування (а. с. 24). Усі зазначені вище документи, а також паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем як клієнтом банку (а.с.23-27). Згідно із меморіальними договорами № 31340222 та № 31340220 від 27.12.2019 ПуАТ «КБ «Акордбанк» перераховано на рахунок [PERSON] 52\~500 грн, призначення платежу видача кредиту за кредитним договором № СІК-271219/237-00 від 27.12.2019 (а.с.20, 22). Факт отримання\~та використання\~кредитних коштів\~підтверджується також\~випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 27.12.2019 по 24.01.2024 (а.с. 1119). Факт здійснення платежів [PERSON] спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором № СІК-271219/237-00 від 27.12.2019 підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 33-37). На підтвердження заборгованості ПуАТ «КБ «Акордбанк» надано розрахунок суми загальної заборгованості [PERSON] станом на 23.01.2024 року, згідно із яким загальна сума заборгованості становить 61 668 грн 07 коп., яка складається із простроченої суми заборгованості по кредиту\~(20 183 грн 21 коп.), простроченої суми заборгованості за процентами\~(7 397 грн 71 коп.), простроченої суми заборгованості за комісією\~(21 498 грн 75 коп.) та строкової суми заборгованості по кредиту\~(12 588 грн 40 коп.) (а.с.9-10). Станом на\~момент\~розгляду\~справи відповідач\~не\~надав\~суду доказів\~сплати вказаної\~суми. VІ. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Між сторонами виник спір щодо повернення грошових коштів, отриманих у кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. ПуАТ «КБ «Акордбанк» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № СІК-271219/237-00 від 27.12.2019, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у гривні шляхом перерахування на рахунок відповідача. ПуАТ «КБ «Акордбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредитні кошти на умовах, передбачених договором. Відповідач не сплатив в повній мірі банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Наведений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором № СІК-271219/237-00 від 27.12.2019 в сумі 14550 грн відповідає умовам договору. Як видно з наданих позивачем відомостей нарахування процентів за кредитним договором № СІК-271219/237-00 від 27.12.2019 здійснювались в розмірі узгодженої сторонами процентної ставки, виключно в межах строку дії договору. Станом на день звернення до суду відповідач не погасив у добровільному порядку заборгованість за кредитним договором № СІК-271219/237-00 від 27.12.2019 в частині повернення кредиту та нарахованих процентів, а тому позивач має право на стягнення з відповідача простроченої (20 183 грн 21 коп.) та строкової (12 588 грн 40 коп.) сум заборгованості по кредиту, а також нарахованих процентів (7 397 грн 71 коп.). Разом з тим, представник позивача в своїх вимогах просив стягнути з відповідача прострочену заборгованість за комісією в сумі 21\~498\~грн 75\~коп. Вирішуючи по суті позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією, суд ураховує, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 766/8096/20. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено у такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набранням чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування,юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором. Отже, встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, зокрема, комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування». Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21. Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання банківських послуг. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором. Розрахунково-касове обслуговування є однією з базових операцій банків. Будь яка операція - і пасивна, і активна, і надання послуг - неминуче супроводжується здійсненням платежу, отже - розрахунковим чи касовим обслуговуванням відповідного клієнта. Причому виконання таких операцій виконуються за дорученням клієнтів, для яких банки здійснюють платежі, чи касові операції. Банки на договірній основі здійснюють розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів і виконують їх розпорядження щодо перерахування коштів з рахунків, за що стягують плату з клієнтів у вигляді комісійної винагороди. Отже, касове обслуговування - це сукупність банківських операцій з прийняття готівкових коштів від клієнтів і зарахування їх на відповідні банківські рахунки та видачі з клієнтських рахунків через касу банку готівкових коштів згідно з розпорядженням клієнтів на цілі, передбачені чинним законодавством. Касові операції виконуються відповідно до інструкції з організації емісійно-касової роботи в установах банків України. Згідно з пунктом 2.7 підписаної відповідачем заяви-пропозиції йому як позичальнику для погашення заборгованості відкрито рахунок із зазначенням його номера. Відповідно до графіка платежів супутні витрати позичальника рівні нулю, тобто відсутні. Щомісячна комісія встановлена у розмірі 1,95% від початкової суми споживчого кредиту та зазначена в графіку погашення кредиту як платіж за додаткові та супутні послуги, а саме: розрахунково-касове обслуговування. Згідно з графіком платежів і розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (які зазначені в графіку як відсутні) загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування за укладеним сторонами договором становить 61\~425 грн, що в результаті є більшим встановленого загального розміру процентів за користування кредитом (24 633,51грн) та більшим розміру кредиту, отриманого відповідачем для власних потреб (52 500 грн). Враховуючи встановлені наведені вище обставини, суд приходить до висновку про те, що вказані розміри плати за розрахунково-касове обслуговування за угодою у порівнянні з розмірами процентів та отриманого відповідачем розміру кредиту не можна визнати справедливими та розумними. ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк»» не було позбавлено можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються банком за таку плату. Водночас в укладеному сторонами кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено, наприклад, щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року у справі №204/224/21 виснував про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Наведений висновок не змінювався та наразі враховується судами, в тому числі Верховним Судом, при вирішенні справ даної категорії (постанова Верховного Суду від31.01.2024року у справі №450/126/20). Отже, підпункт 2.5 пункту 2 заяви-приєднання щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за розрахунково-касове обслуговування є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії на суму 21 498 грн 75 коп. задоволенню не підлягає. Визнаючи наведену умову договору нікчемною, суд вважає, що визнання ним нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним відповідно до закону з моменту його укладення та визнання його нікчемності в судовому порядку не потрібне. Висновки суду в цій частині відповідають висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20, від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21, постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. З огляду на встановлені у справі обставини щодо нікчемності умов укладеного сторонами договору в частині обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок заборгованості за угодою, зарахувавши суму сплаченої відповідачем на рахунок банку комісії в рахунок сплати заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування грошовими коштами. За викладених обставин, сума боргу за кредитним договором № СІК-271219/237-00 від 27.12.2019 становить 40 169 грн 32 коп., яка складається із простроченої суми заборгованості по кредиту\~20 183 грн 21 коп., простроченої суми заборгованості за процентами\~7 397 грн 71 коп. та строкової суми заборгованості по кредиту\~12 588 грн 40 коп. Водночас,\~із наданого\~розрахунку заборгованості\~вбачається,\~що позичальником\~було погашено\~15\~404\~грн 11\~коп.\~на сплату\~комісії,\~тобто на\~виконання умов\~договору,\~що є\~нікчемними в\~силу положень\~закону.\~Тому,\~дані кошти\~слід врахувати\~в рахунок\~погашення заборгованості,\~отже загальна\~сума боргу\~складає \~24\~765\~грн 21\~коп. (40 169 грн 32 коп. - 15 404 грн 11 коп.). Таким чином, враховуючи вказане, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № СІК-271219/237-00 від 27.12.2019 в сумі 24765 грн 21 коп. VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3028 грн 00 коп., що підтверджується платіжним документом від 06.03.2025 (а.с. 8). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вказане з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1215\~грн 74\~коп.,\~тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (40,15 %). Решту судового збору в сумі 1812 грн 26 коп. слід залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: partial