Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування в особі Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття на їх користь. Позов обґрунтовано тим, що у Службі у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Служба) на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, перебуває [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із ухиленням батька від виконання батьківських обов`язків. Матір дітей - [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті малолітні діти залишились проживати з бабусею [PERSON] та прабабусею [PERSON] . Батько дітей [PERSON] разом з дітьми не проживає, їх утриманням та вихованням не займається. При цьому діти не відвідують заклад дошкільної освіти, не мають зареєстрованого місця проживання, декларації з лікарем первинної ланки щодо надання медичної допомоги дітям не укладені. 22 жовтня 2024 року Службу відвідав батько дітей [PERSON] та надав письмові пояснення, що не має наміру займатися вихованням дітей. На наступний день, 23 жовтня 2024 року надав Службі заяву-згоду на позбавлення його батьківських прав, підпис на якій засвідчено нотаріусом. Враховуючи, що [PERSON] протягом тривалого часу не виявляє до дітей батьківської уваги та турботи, не виявляє бажання повернути дітей та займатися їх вихованням, питання щодо неналежного виконання ним батьківських обов`язків було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації, рішенням якої рекомендовано ініціювати у судовому порядку питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. У зв`язку із тим, що [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, моральний розвиток, виходячи з інтересів дітей позивач позов просив задовольнити. В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 січня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Підготовче засідання призначено на 11 лютого 2025 року. 11 лютого 2025 року у підготовче засідання з`явився відповідач. Представник позивача та представники третіх осіб не з`явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. До початку засідання представник позивача направив на офіційну електронну адресу суду заяву від 11 лютого 2025 року про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача. Також, 10 лютого 2025 року представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надіслав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Просив ухвалити рішення з урахуванням інтересів дітей. У підготовчому засіданні відповідачу була вручена копія ухвали Дарницького районного суду міста Києва про відкриття провадження від 10 січня 2025 року та копія позову з додатками, роз`яснено право на подання відзиву на позов, у зв`язку із чим підготовче засідання було відкладено до 27 лютого 2025 року. 27 лютого 2025 року у підготовче засідання з`явився представник позивача. Відповідач та представник третьої особи не з`явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. 24 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником третьої особи була надіслана заява про розгляд справи без участі Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 27 лютого 2025 року у зв`язку із неявкою відповідача підготовче засідання було відкладено до 12 березня 2025 року. 12 березня 2025 року у підготовче засідання з`явився представник позивача. Відповідач та представники третіх осіб не з`явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Направлена відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання судова повістка-повідомлення повернулась до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 березня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 01 квітня 2025 року. 01 квітня 2025 року у судове засідання з`явився представник позивача. Відповідач та представники третіх осіб не з`явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. 21 березня 2025 року представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надіслав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Просив ухвалити рішення з урахуванням інтересів дітей. Судове засідання було відкладене до 18 квітня 2025 року з метою повторного виклику відповідача. 18 квітня 2025 року у судове засідання з`явився представник позивача. Відповідач та представники третіх осіб не з`явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Від відповідача будь-яких заяв, клопотань до суду не надходило. Правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався. Направлена відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання судова повістка повернулась до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. ч. 2, 3, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За наведених обставин суд вважає можливим провести розгляд справи без участі відповідача та представників третіх осіб. Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що мати малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] померла у 2021 році і діти залишились проживати з бабою та прабабою. У вересні 2024 року баба дітей звернулась до органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою, що батько дітей зовсім не опікується ними, не займається їх вихованням та матеріально не утримує їх. За результатами опрацювання вказаної заяви представниками органу опіки та піклування було встановлено, що батько з дітьми не проживає. Батько дітей, відповідач у справі, з`явився за викликом до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації і особисто підтвердив, що він дійсно не опікується дітьми і у подальшому не має наміру цього робити. На наступний день надав нотаріально засвідчену заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON] та [PERSON] . На сьогодні діти не відвідують жодного закладу освіти, декларації з сімейним лікарем не укладені. Позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дітей. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 09 листопада 2013 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 2411. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Вказана обставина підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим 09 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. У шлюбі у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народились діти - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідно свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими 02 серпня 2019 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Крім того, обставина, що [PERSON] записаний батьком дітей на підставі статті 133 Сімейного кодексу України підтверджується листом Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13 листопада 2024 року на запит Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 20 вересня 2021 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). З Акту обстеження умов проживання дітей від 16 жовтня 2024 року встановлено, що спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що умови проживання задовільні, квартира потребує прибирання та косметичного ремонту, є необхідна побутова техніка та меблі. Для дітей облаштовані окремі спальні місця, одяг та взуття у наявності, харчування у достатній кількості. Умови для проживання дітей створені. Дошкільний навчальний заклад діти не відвідують. З власноручно написаних письмових пояснень [PERSON] , наданих ним 22 жовтня 2024 року начальнику Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] з відповідачем не проживають, відповідач не має наміру займатись дітьми, а також виконувати свої батьківські обов`язки та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Особиста згода відповідача на позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON] та [PERSON] підтверджується також заявою від 23 жовтня 2024 року, підпис відповідача на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клонцак С. П. за реєстровим № 721. З листа Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 жовтня 2024 року № 108/31-3209 вбачається, що щодо [PERSON] та [PERSON] станом на 29 жовтня 2024 року в системі електронного запису дітей до комунальних закладів дошкільної освіти територіальної громади міста Києва не зареєстровані. Станом на 29 жовтня 2024 року за місцем проживання дітей декларації з лікарем КНП «ЦПМСД № 1» Солом`янського району м. Києва не укладені, що підтверджується листом КНП «ЦПМСД № 1» Солом`янського району м. Києва від 30 жовтня 2024 року № 108/43-1353. З Акту та висновку оцінки потреб сім`ї, складених 05 та 06 листопада 2024 року Солом`янським районним в місті Києві центром соціальних служб вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Основними чинниками складних життєвих обставин дітей є смерть матері, відсутність долі батька в їх утриманні та вихованні. Наказами Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 07 листопада 2024 року № 90-С та № 91-С малолітніх [PERSON] та [PERSON] взято на облік як дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Відповідно до висновку Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування від 28 листопада 2024 року № 108-14912 у зв`язку із ухиленням [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] , народжених [INFO] . Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20). Відповідно до положень статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (стаття 133 Сімейного кодексу України). Як уже зазначалося раніше, зі свідоцтва про шлюб та свідоцтв про народження дітей встановлено, що [PERSON] та [PERSON] народились [INFO] під час перебування їх батьків [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, під час вирішення спору, суд ставить на перше місце якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 724/743/15-ц (провадження № 61-16157св18) сформульовано висновки про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте першочергово мають враховуватися якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для ухвалення рішення, а також оцінку всіх доказів у справі, які підтверджують виконання чи нехтування батьком/матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права батька/матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав. Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги Орган опіки та піклування в особі Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, зазначив, що батько дітей [PERSON] з дітьми разом не проживає, не займається їх вихованням та матеріально дітей не забезпечує. З огляду на те, що мати дітей померла, батьківські обов`язки виконує баба дітей - [PERSON] . Крім того, [PERSON] свідомо відмовився від виконання батьківських обов`язків, про що свідчить його заява від 23 жовтня 2024 року, подана до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. Крім того, суд враховує, що [PERSON] , будучи обізнаним про розгляд судом справи про позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , відзив із запереченнями проти позовних вимог суду не надав, протягом строку розгляду справи у суді про зміну свого раніше висловленого рішення щодо відсутності наміру опікуватись своїми дітьми та про бажання їх виховувати ані суду, ані Органу опіки та піклування в особі Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації не заявив. При цьому відповідач контакту з дітьми не підтримує, їх життям не цікавиться. Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже, судом встановлено, що відповідач не створив належних умов для проживання та виховання дітей. Фактично діти не отримують від батька жодної допомоги для морального та фізичного розвитку. З огляду на викладене, оцінивши надані докази, враховуючи вік дітей та їх інтереси, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , а тому є підстави для позбавлення його батьківських прав та задоволення позовних вимог в цій частині. При вирішенні цієї вимоги враховується, що такий крайній захід спрямований на захист інтересів дітей з метою забезпечення їх належного виховання, розвитку, медичного та соціального нагляду. Тому позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , повністю відповідає інтересам дітей, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» місце походження дитини-сироти і дитини, позбавленої батьківського піклування, - місце проживання або перебування її біологічних батьків на момент їх смерті або виникнення обставин, що призвели до позбавлення дитини батьківського піклування. У разі, якщо батьки та їх місце проживання чи перебування невідомі, місцем походження дитини визначається місце, де дитину знайшли, або місце розташування медичного закладу, де дитину залишили. Відповідно до п. 13 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 облік дітей, які залишились без батьківського піклування, здійснює служба у справах дітей за місцем проживання батьків дитини або одного з них, з яким проживала дитина до настання обставин, за яких вона залишилася без піклування батьків, незалежно від місця виявлення дитини, а дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - служба у справах дітей за місцем походження дитини. З огляду на місце проживання батька дітей [PERSON] у Дарницькому районі м. Києва та відсутності у справі доказів можливості передачі дітей бабі або іншим родичам, суд вважає, що вимога позивача про передачу малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації на опікування підлягає задоволенню. Відповідно до частин другої, третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частин першої-третьої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач є особою працездатного віку, відомостей про наявність у нього інших дітей, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб з матеріалів справи не встановлено, доказів протилежного суду не надано. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено. Відповідно до статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідача та враховуючи те, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на їх користь, підлягають задоволенню. Такий розмір аліментів, на думку суду, є доцільним та обґрунтованим. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 02 грудня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України, ураховуючи повне задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. З урахуванням положень статті 169 СК України суд роз`яснює відповідачу, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved