Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

20 січня 2025 року директор ТОВ «Фінпром Маркет» Ґедзь О.В. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.07.2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №75982336, за умовами якого останній отримав у позику грошові кошти в сумі 5000,00 гривень, та взяв на себе зобов`язання повернути дані кошти й сплатити відсотки за користування ними. Разом з тим, взяті на себе зобов`язання за даним договором [PERSON] не виконував у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість. 21.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу № 2112 від 21.12.2021 року у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75982336 від 30.07.2021 року. 31.03.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» укладено Договір факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінпром маркет» набуло права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 31.03.2023 року до Договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року, ТОВ «Фінпром маркет» набуло право вимоги до [PERSON] за договором позики №75982336 від 30.07.2021 року в розмірі 14121,00 грн., з яких: 5000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 9121,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Після отримання права вимоги, позивач не здійснював нарахування відповідачу жодних штрафних санкції, однак своїх зобов`язань за договором позики відповідач не виконав. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] має перед ТОВ «Фінпром маркет» непогашену заборгованість за Договором позики на загальну суму 14121,00 гривень, представник позивача просить стягнути її з відповідача на користь ТОВ «Фінпром маркет», а також стягнути понесені судові витрати. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мвчуського О.М. від 21 січня 2025 року прийнято позовну заяву та призначено цивільну справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались. 04 лютого 2025 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що 30.07.2021 року він взяв позику в ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», однак не міг своєчасно повернути її через скрутне матеріальне положення. Відповідач зазначає, що у 2021 року він тяжко захворів на COVID-19, в листопаді 2021 року він вступив на строкову службу до ЗСУ, а з початком повномасштабного вторгнення РФ, приймав участь у бойових діях на Сході України. В 2023 році відповідача було звільнено зі служби за станом здоров`я, а на теперішній час він навчається в університеті. Також відповідач вказує, що він як військовослужбовець, у відповідності до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відноситься до захищеної категорії осіб. Додатково зазначає, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. З урахуванням викладеного, [PERSON] просить застосувати строк позовної давності та звільнити його від сплати судового збору й витрат на правову допомогу. 28 лютого 2025 року представник позивача директор ТОВ «Фінпром Маркет» Гедзь О.В. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що позивачем не пропущено загальний строк позовної давності визначений статтею 257 ЦК України, оскільки протягом особливого періоду (дії карантину, військового стану) такий строк зупинено та не обраховується. Також, у даний період кредиторам забороняється нараховувати 3% річних, інфляцію та будь-які штрафні санкції за порушення кредитних зобов`язань, тому позивачем нараховані проценти по договору позики лише за базовою процентною ставкою в розмірі 1.99%. За передбаченою договором позики процентною ставкою за понадстрокове користування позикою в розмірі 2,77%, відповідачу нарахування не здійснювались. Щодо пільг військовослужбовцям та членам їх сімей, представник позивача зазначає, що згідно з розрахунком заборгованості, що міститься в матеріалах справи, заборгованість по процентам за договором позики №75982336 нараховані в період з 30.07.2021 року по 15.11.2021 року. Відповідачем не надано доказів перебування його у даний період в зоні АТО, а тому посилання на п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як на підставу скасування нарахованих процентів, не заслуговує на увагу. Правом, передбаченим ст. 180 ЦПК України, щодо подачі заперечень щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів, відповідач не скористався. Представник позивача у судове засідання не з`явився, натомість в прохальній частині позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву зазначив, що просить розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, натомість за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі, застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінпром Маркет». У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 75982336 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису Позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором Позичальника, згідно Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Тобто, судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на веб-сайті https://clickcredit.ua, через особистий кабінет надав всі необхідні дані для встановлення особи та оформлення договору та шляхом використання одноразового ідентифікатора jagrOT77N4, який через телекомунікаційну систему направлений на електронну адресу відповідача, підписав електронний Договір позики № 75982336 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 30.07.2021 року, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Договір позики № 75982336 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 30.07.2021 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Отже, виниклі між сторонами правовідносини регулюються ЦК України, Законом України «Про електрону комерцію», Законом України «Про електронний цифровий підпис» та Законом України «Про споживче кредитування» Відповідно до п. 1. Договору позики за цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк Позики»), для задоволення власних потреб(без конкретної споживчої мети), шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від Суми Позики. Умовами Договору позики також визначено, що сума позики - 5000,00 гривень (п. 2.1. Договору позики); строк договору - 18 днів (п. 2.2. Договору позики); процентна ставка (базова)/день 1.99%, знижена процентна ставка 0,70% на день (застосовується відповідно до умов Програми лояльності). Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) 2,7% за день (не застосовується в період карантину). Орієнтовна реальна річна процентна ставка 996,87%. Дата повернення позики (останній день) 17.08.2021 року (п. 2.3. Договору позики). Проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок Позики (п. 4. Договору позики). Також, 30 липня 2021 року [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором jagrOT77N4, підписав Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про прожив чий кредит, який є додатком № 1 до Договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за Договором позики виконало, та надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника, номер якої зазначено при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується листом ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» вих. № 24/12/24-51 від 24.12.2024 року, інформаційним листом ТОВ «ФК «Фінекспрес» вих. № КД-000005279/ТНПП від 24.12.2024 року, копією платіжної інструкції 6627c490-e5cd-4022-8398-a83f3d7b4aff від 30.07.2021 року. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Договору позики, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши грошові кошти у позику. Разом з тим, всупереч умов Договору позики, відповідач не виконував своїх зобов`язань за Договором у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість. Відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив факт укладання з ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» Договору позики № 75982336 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 30.07.2021 року, отримання від позикодавця грошових коштів в розмірі 5000,00 гривень та невиконання ним зобов`язань щодо повернення позики й сплати відсотків за користування ними. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління кредитів» укладено Договір факторингу №2112 від 21.12.2021 року, відповідно до умов якого, ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступає належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія управління кредитів» приймає зазначені права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №4 від 21.12.2021 року до Договору факторингу № 2112 віл 21.12.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія управління кредитів» набуло право вимоги до [PERSON] за договором позики № 75982336 в розмірі 15643,68 гривень, з яких: 5000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 10643,68 гривень сума заборгованості по відсоткам. Окрім цього, 31 березня 2023 року між Товариством з обмежено. відповідальністю «Фінансова компанія управління кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» укладено Договір факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 року, відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія управління кредитів» відступає належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінпром маркет» приймає зазначені права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 31.03.2023 року до Договору факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 року, ТОВ «Фінпром маркет» набуло право вимоги до [PERSON] за договором позики № 75982336 в розмірі 15643,68 гривень, з яких: 5000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 10643,68 гривень сума заборгованості по відсоткам. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Отже, до ТОВ «Фінпром маркет» відповідно до Договорів факторингу №2112 від 21.12.2021 року, № 310323-ФМ від 31.03.2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором позики № 75982336 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 30.07.2021 року. Після отримання права вимоги, ТОВ «Фінпром маркет» не здійснювало нарахування відповідачу жодних штрафних санкції, однак своїх зобов`язань за договором позики відповідач не виконав. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530\~ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до наданого позивачем розрахунку, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за договором не виконував у зв`язку з чим, за останнім утворилась заборгованість за договором позики, що складає 14121,00 гривень, з яких: 5000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 9121,00 гривень - заборгованість за відсотками. Статтею 611\~ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі статтею 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, в ході розгляду справи не оспорювався та не спростований відповідачем. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У відповідності до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд бере до уваги, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання і згідно матеріалів справи має загальну заборгованість перед ТОВ «Фінпром маркет», яке є правонаступником кредитора, в загальному розмірі 14121,00 гривень. При цьому, в ході розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б підтверджували виконання ним зобов`язань за Договором позики № 75982336 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 30.07.2021 року чи спростовували б доводи, наведені позивачем, зокрема й наданий розрахунок заборгованості. Щодо посилань відповідача на звільнення військовослужбовців від необхідності сплати штрафів, пені та відсотків за користування позикою, суд зазначає наступне. Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за Договором позики, відсотки за користування позикою нараховані відповідачу за період з 31.07.2021 року по 15.11.2021 року. Водночас, згідно з наданою відповідачем копією військового квитка, [PERSON] вперше зарахований до військової частини 24.11.2021 року, тобто після закінчення нарахування відсотків за позикою. Отже, матеріали справи не містять відповідних документів як доказів звільнення [PERSON] від нарахування штрафів, пені та процентів за користування позикою, в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності. 14 лютого 2025 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву в якій просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заяви зазначив, що оплати за кредитним договором № 75982336 від 30.07.2021 року не було внесено, тобто з моменту останнього платежу до подання позовної заяви про стягнення заборгованості (21.01.2025 року) минуло більше трьох років, оскільки останній платіж. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно з п.п. 2.2., 2.3. Договору позики № 75982336 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 30.07.2021 року, строк позики складає 18 днів, дата повернення позики (останній день) 17.08.2021 року . Відповідно до 2.25. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (далі Правила) Строк Позики період часу, на який Товариство надає Позику Позичальнику відповідно до умов Договору позики (із зазначенням кінцевої дати Строку Позики) та який може бути змінено у випадку продовження строку користування позикою за ініціативою Позичальника в порядку, передбаченому розділом 7 цих Правил, або зміни кінцевої дати Строку Позики у відповідності до п. 6.8 цих Правил. Сторони домовились, що у разі якщо після спливу Строку Позики Позичальником не було подовжено строк користування Позикою/строк такого подовження закінчився та/або автоматичне подовження Строку Позики припинилось (відповідно до умов розділу 7 Правил) але, при цьому, Позичальник продовжує користуватися Позикою (її частиною), Товариство має право нараховувати проценти за понадстрокове користування Позикою (її частиною) у порядку, визначеному цими Правилами та Договором позики (п. 6.8. Правил). Позичальник має право подовжити строк користування Позикою (далі Пролонгація). За подовження строку користування Позикою, Позичальник сплачує Товариству Проценти на умовах, обраних Позичальником для здійснення певного виду Пролонгації(п. 7.1. Правил). Згідно з умовами п. 7.12. Правил з метою недопущення наслідків понадстрокового користування Позикою Сторони домовились, що у разі якщо у Позичальника на дату закінчення Строку Позики наявна Заборгованість за Договором позики і Позичальником не оформлено Пролонгацію, Строк Позики автоматично подовжується на один календарний день (далі Автопролонгація). Згідно з п. 7.15 Правил позичальник не заперечує та погоджується, що автопролонгація може здійснюватися необмежену кількість разів та не потребує додаткового документального оформлення з боку сторін. Позичальник погоджується, що застосування повторної автопролонгації здійснюється за умови наявності непогашеної позики (її частини) та не потребує додаткової згоди позичальника. Подовження Строку Позики на умовах Автопролонгації припиняється у разі якщо на протязі 90 Автопролонгацій поспіль Позичальником не погашено Позику (п. 7.16. Правил). Отже, поряд з установленим строком дії договору сторони встановили й строк виконання боржником окремих зобов`язань, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Так, сума позики в строки, визначені п.п. 2.2,2.3. Договору (18 днів), не була повернута, тому відбулось продовження строку користування позикою (автопрологація) на 90 днів, що визначено п.п. 7.12,7.15. Правил. Тобто, строк дії договору позики складав 108 днів, до 15.11.2021 року, протягом якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» нараховувало відповідачу відсотки за користування позикою. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Момент закінчення строку визначений ст. 254 ЦК України. За змістом ст. ст.256,257,261,262,267\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначається моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 262 ЦК України). Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по цивільній справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18), якщо кредитний договір передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, то перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Згідно з Постановою Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до Постанов Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-31-цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі № 2104цс16, у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050\~ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зістаттею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Постановою КМУ\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2»\~№211\~від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ\~«Про встановлення\~карантину та\~запровадження обмежувальних\~протиепідемічних заходів\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2»\~№1236\~від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 було встановлено карантин. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року. Пункт 12 розділу «Прикінцевих\~і перехідних\~положень» ЦК\~України передбачає, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. Законодавець застосував слово «продовжується», отже, він мав на увазі, що позовна давність спливає під час дії карантину, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення карантину. Крім того, Законом України\~від 15.03.2022\~№2120-ІХ\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків давності, а саме розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК доповнено п. 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», п. 19 ЦК викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Отже, строк позовної давності був продовжений на строк дії карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану. Враховуючи наведене, оскільки загальний строк позовної давності був продовжений на строк дії карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану, то такий строк не пропущено позивачем, а тому суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви [PERSON] щодо застосування до вимог позивача строку позовної давності. За таких обставин, враховуючи, що в установлені договором строки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача, який є правонаступником кредитора, заборгованість за Договором позики № 75982336 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 30.07.2021 року, яка складає 14121,00 гривень, з яких: 5000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 9121,00 гривень - заборгованість за відсотками. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011). З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не пливають на вищезазначений висновок суду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.\~133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Статтею 137\~ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 01 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» та адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною укладено Договір № 01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року. Обсяг виконаних робіт визначений у Акті приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 року, згідно з яким, позивачу надано правову допомогу на суму 3500,00 гривень. Дану винагороду було сплачено позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 579930930.1 від 18.12.2024 року. Також, за звернення до суду з позовною заявою в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» у відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір», позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу № 0481950020 від 16.12.2024 року. Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, натомість заявлено про звільнення його від сплати судових витрат на підставі п.13 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Згідно з положеннями п.13 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Згідно з посвідченням серії [NUMBER] , виданого 12.06.2024 року, [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм п.13 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту цих осіб. Водночас, дана справа пов`язана із захистом порушеного права позивача, як правонаступника позикодавця, й не стосуються захисту особи, яка має статус учасника бойових дій, а тому відсутні підстави для звільнення [PERSON] від сплати судових витрат на підставі п.13 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України) Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 гривень.

Outcome: approved