Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

У березні 2025 року Акціонерне товариство «Тасмкомбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за заявою-договором № 7351031_ RESTRUCT в розмірі 76317,28 грн та судових витрат в розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.12.2019 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір № 7351031_ RESTRUCT про надання споживчого кредиту. Кредит надано на рефінансування заборгованості позичальника в АТ «ТАСКОМБАНК» в сумі 41813,15 грн шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий в АТ «ТАСКОМБАНК» Взяті на себе зобов`язання кредитор виконав та надав відповідачу вказаний кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої обов`язки за вказаним заявою-договором належним чином не виконав, не повернув кредит та проценти за користування кредитом на загальну суму 76317,28 грн, з яких 33876,51 грн - заборгованість по тілу кредиту, 0,47 грн - проценти за користування кредитними коштами, 42440,30 грн - заборгованість по комісії. Оскільки відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали про відкриття провадження у справі направлена відповідачу за адресою його реєстрації та отримана ним, про що свідчать відомості рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до правил ст. 178 ЦПК України, відповідач скористалась правом подання до суду відзиву на позовну заяву. 29.03.2025 відповідач подав до суду відзив, в якому зазначає, що позовні вимоги по комісії в розмірі 42 440,30 грн не визнає, а розмір заборгованості за тілом кредиту вважає завищеною. Звертає увагу, що згідно з графіком погашення боргу у додатку №1 до заяви-договору №7351031 від 04.12.2019 року, погоджено суму до повернення в розмірі 72755,85грн за строк кредитування 60 місяців. Вважає, що позивач заявив до стягнення розмір процентів у більшому розмірі, ніж дозволено чинним законодавством, оскільки денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства з грудня 2023 року по 04.12.2024 року не може перевищувати 1 %. Також відповідач безпідставно застосував положення ст. 625 ЦК України. Крім цього, вказує, що у договорі кредиту позивач неправомірно передбачив обов`язок відповідача по сплаті щомісячної комісії, що суперечить Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим такі умови є недійсними в силу закону і для цього немає потреби визнання таких положень договору недійсними в судовому порядку. Зазначає, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Отже, нарахування комісії в розмірі 42 440,30 грн є умовою договору, яка суперечить чинному законодавству та є нікчемною. Просить суд позовні вимоги залишити без задоволення. Позивач правом подання відповіді на відзив не скористався. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У прохальній частині позовної заяви та у поданому до неї клопотанні, а також поданих до суду заявах просив розглядати справу за відсутності представника позивача за правилами спрощеного позовного провадження, не заперечував проти ухвалення судом заочного судового рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та врахувати обґрунтування поданого ним відзиву на позовну заяву. Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке. 04.12.2019 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір № № 7351031_ RESTRUCT про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.10 договору, банк на умовах заяви договору зобов`язується надати позичальнику споживчий кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі на умовах встановлених заявою-договором. Відповідно до заяви-договору сума кредиту 41813,15 грн, строк кредиту - 60 місяців, з 04.12.2019 по 4.12.2024. Проценти за користування кредитом 0,001%. Комісія за обслуговування кредиту 2,90% на місяць від основної суми кредиту. Відповідно до п. 2.1 договору, АТ «Таскомбанк» зобов`язалось перерахувати зараховані кредитні кошти для погашення заборгованості за кредитним договором № 8852881719 від 30.07.2018 у сумі 41813,15 грн на рахунок [NUMBER] . Відповідач акцептував публічну пропозицію в АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку https://tascombank.ua. Згідно з додатком 1 до заяви-договору, процентна ставка ? фіксована. Проценти нараховуються за договором щоденно на суму залишку заборгованості за кредитом на кінець кожного дня сплачуються позичальником щомісячно. Нарахування платежів відбувається за схемою 30/360. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,90% від суми кредиту вказаної в договорі та нараховується щомісячно, в перший банківський день розрахункового періоду. На підтвердження факту укладення кредитного договору з відповідачем банк надав заяву-договір, детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів. На підтвердження розміру заборгованості позивач подав виписку з особового рахунку, розрахунок заборгованості за договором, згідно з яким станом на на 16.01.2025 розмір заборгованості становить 76317,28 грн, з яких: 33876,51 грн - заборгованість по тілу кредиту, 0,47 грн - заборгованість по процентах, 42440,30 грн \-? заборгованість по комісії. На підтвердження вжиття заходів досудового врегулювання спору з відповідачем позивач надав досудове повідомлення-вимогу від 11.09.2024. Нормативно-правове обґрунтування. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає таке. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами у справі. Надані позивачем на обґрунтування позовних вимог докази містять відомості про укладений між сторонами договір та погоджені сторонами умови щодо розміру кредиту, мети та строку кредитування, про сплату процентів за користування кредитними коштами, їх розмір та порядок сплати таких процентів. На цих документах наявний власноручний підпис відповідача. Відповідач підписав заяву-договір, детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів. Отже, суд доходить висновку про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді суттєві умови договору, які визначені законом для такого виду договорів. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач довів на підставі належних та допустимих доказів обставини укладання сторонами в справі договору та погодження його істотних умов. Виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин. Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 виклав правовий висновок, за яким банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач надав виписку по рахунку та розрахунок заборгованості, відомості яких свідчать, що відповідач отримав та користувався кредитними коштами. Отже, відомостями виписки по рахунку відповідача та розрахунком заборгованості підтверджено обставини видачі кредиту та його розмір, а також розмір заборгованості за кредитом. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що факт невиконання боржником умов укладеного з позивачем договору підтверджений належними та допустимими доказами. Оскільки отримані відповідачем в кредит та використані кошти у добровільному порядку не повернуті, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах права позивача порушені і його вимога про стягнення з відповідача заборгованості за цим договором по тілу кредиту та нарахованих відповідно до умов договору процентах за користування ним є законною і обґрунтованою. Розрахунок, наданий позивачем на підтвердження розміру заборгованості, є чітким, зрозумілим, його відомості узгоджуються з відомостями виписки по рахунку, а тому цей розрахунок приймається судом як належний, допустимий і достатній доказ щодо розміру заборгованості відповідача у спірних правовідносинах. Докази, що спростовують позовні вимоги та розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, суду не надано. При цьому суд критично сприймає доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, стосовно безпідставного нарахування та заявлення до стягнення у судовому порядку процентів у розмірі, що перевищує допустимий розмір, встановлений на законодавчому рівні. Суд бере до уваги, що позов містить вимогу про стягнення з відповідача заборгованості по процентах в розмірі 0,47 грн. Крім цього, позов та поданий до нього розрахунок не містять відомостей про нарахування процентів на підставі ст. 625 ЦК України. Також суд враховує, що в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані докази, які б спростовували подані позивачем розрахунки заборгованості стосовно такого розміру заборгованості по процентах. Сторона відповідача, заперечуючи щодо суми заборгованості не надала суду власний розрахунок, отже належними та допустимими доказами не спростувала розмір нарахованих процентів за цим договором кредиту, визначений позивачем на підставі первинних бухгалтерських документів. За цих обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентах є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд враховує, що факт отримання кредит них коштів позивач не заперечує та не спростовує суму боргу в частині тіла кредиту. Водночас стосовно розміру заборгованості по комісії суд зазначає таке. Суд встановив, що умовами заяви-договору, укладеного між сторонами у справі, передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,9 % на місяць від основної суми кредиту. Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту, передбачена у графіку платежів. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 1212,50 грн щомісяця. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Оскільки у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), банк не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем під час укладання кредитного договору, суд вважає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Правовий висновок щодо застосування цих норм права викладений у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 і цей висновок є релевантним до спірних правовідносин та на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає застосуванню судом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У зв`язку з цим суд вважає, що нарахована сума комісії не підлягає стягненню з позичальника. За таких обставин суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 33876,98 грн, виходячи з такого розрахунку: 33876,51 грн (заборгованість за тілом) + 0,47 грн (заборгованість за процентами). З огляду на встановлені судом обставини справи та приписи чинного законодавства, враховуючи, що матеріали справи містять належні докази того, що відповідач не повернув у добровільному прядку отримані та використані кошти, відмовився від виконання зобов`язань за договором в односторонньому порядку, що потягло невиконання його умов, внаслідок чого утворилась заборгованість та порушено права позивача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення цього позову частково. Вирішуючи цю справу, суд враховує практику суду апеляційної інстанції щодо оцінки вказаних доказів (постанова Київського апеляційного суду від 19.02.2024 у справі № 357/551/24). Хоча рішення апеляційного суду не є обов`язковими для суду першої інстанції, суд бере до уваги, що забезпечення єдності судової практики та однакове застосування закону є завданням всіх судів. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи результат вирішення цієї справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1065,86 грн (44% задоволених позовних вимог).

Outcome: partial