Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

В лютому 2025 року позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації, посилаючись на наступні обставини. 15 лютого 2024 року між [PERSON] та ТДВ «СК «Віді-Страхування» був ускладнений договір добровільного страхування наземного транспорту, що підтверджується страховим полісом CLAU-004028 від 15.02.2024, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Lexus UX250Н», реєстраційний номер [NUMBER] . 07 квітня 2024 по бульв. Олександрійський в м. Біла Церква Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі -ДТП) за участю Застрахованого ТЗ, під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] (надалі - Забезпечений ТЗ), під керуванням [PERSON] . Так, [PERSON] керуючи Забезпеченим ТЗ, допустив порушення ПДР України, внаслідок чого скоїв зіткнення з Застрахованим ТЗ. За фактом дорожньо-транспортної пригоди, відносно [PERSON] , внаслідок порушення ним вимог Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, було складено адміністративний протокол серії ААД №562651 від 07.04.2024, який разом з адміністративним матеріалом, було направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (справа № 357/5595/24) для подальшого прийняття рішення. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.04.2024 по справі № 357/5595/24, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України (порушення Правил порожнього руху, що спричинило пошкодження Застрахованого ТЗ). Таким чином, [PERSON] є винним у спричиненні пошкоджень автомобілю «Lexus ТХ250Н», реєстраційний номер [NUMBER] . 10.04.2024 до ТДВ «СК «Віді-Страхування» звернувся [PERSON] з Заявою про виплату страхового відшкодування (надалі - Заява) в зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування. 16.04.2024 ТДВ «СК «Віді-Страхування» згідно з Договором страхування на підставі Заяви від 10.04.2024 та Страхового акту № 18470 від 15.04.2024, виходячи з рахунку № ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 24 251,39 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1399 від 16.04.2024. Відповідно до ст. 108 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика (ТДВ «СК «Віді-Страхування»), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215730388 (надалі - Поліс). За Полісом ПрАТ СК «ПЗУ Україна» взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам внаслідок експлуатації транспортного засобу «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1. статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Враховуючи зазначене, ТДВ «СК «Віді-Страхування» звернулося до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з заявою про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховою компанією заподіювача шкоди відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до рахунку № ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024 вартість відновлювального ремонту Застрахованого ТЗ складає 24 251,39 грн. Відповідно до п. 9.4. ст. 9 Закону страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Полісом ПрАТ СК «ПЗУ Україна» передбачено франшизу в розмірі 2600,00 грн. Враховуючи зазначене, розмір страхового відшкодування, що має бути сплачено ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», складає 19498,68 грн = (16876,56 грн + 7374,83 грн *(1- 0,2919)) - 2600,00 грн, де: 16876,56 грн + 7374,83 грн = 24251,39 грн - вартість відновлювального ремонту Застрахованого ТЗ згідно з рахунком № ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024; 16876,56 грн - вартість матеріалів, робіт згідно з рахунком № ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024; 7374,83 грн - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту згідно з рахунком № ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024, і на які нараховується фізичний знос; 1,2919 - коефіцієнт фізичного зносу; 1600,00 грн - розмір франшизи, що передбачена Полісом. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило на користь ТДВ «СК «Віді-Страхування» виплату страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 0,2919 на нові складники, що підлягають заміні під час ремонту згідно рахунку № ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024 та за мінусом франшизи, чим повністю виконало свої зобов`язання за Полісом. У зв`язку з вищевикладеним, маючи намір вирішити дане питання в досудовому порядку, 03.07.2024 представник Позивача, листом вих. № 15/04/8/2/1726-24 від 01.07.2024, звернувся до Відповідача з вимогою здійснити відшкодування шкоди, відповідно до якої просив сплатити на користь ТДВ «СК «Віді-Страхування» 4752, 71 грн. Зазначене підтверджується фіскальним чеком № 0319409103959 від 03.07.2024. Однак таке прохання Позивача, стосовно здійснення відшкодування шкоди, не було виконано повністю, а саме Відповідач 14.11.2024 здійснив відшкодування шкоди в розмірі тільки 2000,00 грн на рахунок ТДВ «СК «Віді-Страхування», що на 2752,71 грн менше ніж розмір для повного відшкодування шкоди. Після чого Позивач неодноразово ще телефонував та спілкувався з Відповідачем по телефону, щоб врегулювати це питання, але всі прохання, стосовно здійснення повного відшкодування шкоди, було проігноровано Відповідачем. Станом на дату написання цієї позовної заяви Відповідачем не здійснено повного відшкодування шкоди, а саме не сплачено 2752,71 грн. Просили суд стягнути з Відповідача - [PERSON] на користь Позивача - ТДВ «СК «Віді-Страхування», суму в розмірі 2752,71 грн, як відшкодування шкоди та сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн за подання до суду позовної заяви ( а. с. 1-10 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2025 ( а. с. 91-92 ) головуючим суддею визначено суддю Орєхова О.І. та матеріали справи передані для розгляду. За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. Згідно ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Згідно відповіді № 1162246 від 03.03.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді стосовно визначення підсудності, [PERSON] , [INFO] з 17.06.2016 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 96-97 ). Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді від 04 березня 2025 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 15 годину 30 хвилин 27 березня 2025 року ( а. с. 98-99 ). Ухвалою суду від 10.03.2025 задоволено заяву представника позивача Котляр Світлани Олександрівни про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів ( а. с. 105-106 ). Розгляд справи 27.03.2025 не відбулося у зв`язку з неявкою відповідача, а також судом було враховано, що строк на подачу відзиву у відповідача не сплив, тому судове засідання було відкладено на 23.04.2025 ( а. с. 109 ). В судове засідання 23.04.2025 позивач свого представника не направив, 28.03.2025 за вх. № 16590 судом отримано заяву про розгляд справи без участі, в якій представник ТДВ «СК «Віді-Страхування» Котляр С.О. просила розглядати справу за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи документами. Позивач підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити у повному обсязі та одночасно заявляє, що не заперечує проти прийняття судом заочного рішення ( а. с. 110-111 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення ( а. с. 115, 116 ). Крім того, в матеріалах справи міститься Довідка про доставку електронного документу, з якої вбачається, що документ в електронному вигляді «Судова повістка про виклик до суду» була доставлена [PERSON] в його електронний кабінет відповідальним працівником 28.03.2025 ( а. с. 114 ). Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно ( ч. 5 ст. 128 ЦПК України ). За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення від 17 січня 1970 року у справі «Delcourt v. Belgium» («Делькур проти Бельгії»), заява № 2689/65, пункт 25 та рішення від 11 жовтня 2001 року у справі «Hoffmann v. Germany» («Гофман проти Німеччини»), заява № 34045/96, пункт 65). ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення від 08 квітня 2010 року у справі «GUREPKA v. UKRAINE (№ 2)» («Гурепка проти України (№ 2)»), заява № 38789/04, § 23). Також ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення від 13 грудня 2011 року у справі «TRUDOV v. RUSSIA», заява № 43330/09, § 25, 27). Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України). Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку (частина шоста статті 14 ЦПК України). Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/877/20 (провадження № 61-11706св21). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22). Тому, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином та завчасно повідомлявся про дату, час та місце слухання справи, був обізнаний, що на розгляді в суді перебуває цивільна справа до нього. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, а також виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження ( ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року ). Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «YUNION ALIMENTARIA v. SPAIN» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань. Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави. Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальним правами. Тобто, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України судом відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Однак, відповідач в судове засідання в призначений час судом не з`явився, заяв та клопотань з боку останнього на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В свою чергу, позивач ( представник ) скористувався вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач ( його представник ) не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою суду від 23.04.2025 постановлено проводити заочний розгляд у зазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ТДВ «СК «Віді-Страхування» підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що 15 лютого 2024 року між [PERSON] та ТДВ «СК «Віді-Страхування» був ускладнений договір добровільного страхування наземного транспорту, що підтверджується страховим полісом CLAU-004028 від 15.02.2024, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Lexus UX250Н», реєстраційний номер [NUMBER] ( а. с. 16-17 ). Додано умови добровільного страхування наземного транспорту, затверджені директором ТДВ «СК «віді-Страхування» І.М. Загреба 01.09.2023 ( а. с. 18-32 ). Так, 07 квітня 2024 по бульвару Олександрійський в м. Біла Церква Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю Застрахованого ТЗ, під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . За фактом дорожньо-транспортної пригоди, відносно [PERSON] , внаслідок порушення ним вимог Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, було складено адміністративний протокол серії ААД №562651 від 07.04.2024, який разом з адміністративним матеріалом, було направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (справа № 357/5595/24) для подальшого прийняття рішення. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.04.2024 по справі № 357/5595/24, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України (порушення Правил порожнього руху, що спричинило пошкодження Застрахованого ТЗ) ( а. с. 69-70 ). Вказана постанова набрала законної сили 10.05.2024. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, [PERSON] є винним у спричиненні пошкоджень автомобілю «Lexus ТХ250Н», реєстраційний номер [NUMBER] . 10.04.2024 до ТДВ «СК «Віді-Страхування» звернувся [PERSON] з Заявою про виплату страхового відшкодування в зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування ( а. с. 62 ). 16.04.2024 ТДВ «СК «Віді-Страхування» згідно з Договором страхування на підставі Заяви від 10.04.2024 ( а. с. 62 ), Страхового акту № 18470 від 15.04.2024 ( а. с. 63 ), виходячи з рахунку № ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024 ( а. с. 36, 56 ) та Звіту № 24/0233 про визначення вартості матеріального збитку від 09.04.2024 ( а. с. 39-40 ), здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 24 251,39 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1399 від 16.04.2024 ( а. с. 64 ). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215730388. За Полісом ПрАТ СК «ПЗУ Україна» взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам внаслідок експлуатації транспортного засобу «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] . Полісом ПрАТ СК «ПЗУ Україна» передбачено франшизу в розмірі 2600,00 гривень. Встановлено, що після виплати страхового відшкодування в розмірі 24 251,39 грн, позивач ТДВ «СК «Віді-Страхування» звернулося до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з заявою про страхове відшкодування. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило на користь ТДВ «СК «Віді-Страхування» виплату страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 0,2919 на нові складники, що підлягають заміні під час ремонту згідно рахунку № ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024 та за мінусом франшизи у розмірі 18 781,11 грн, про що свідчить платіжна інструкція № 00117250 від 06.05.2024 ( а. с. 71 ). Позивач в позовній заяві привів розрахунок розміру страхового відшкодування, що мало бути сплачено ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», а саме: 19 498,68 грн = (16876,56 грн + 7374,83 грн *(1- 0,2919)) - 2600,00 грн, де: 16876,56 грн + 7374,83 грн = 24251,39 грн - вартість відновлювального ремонту Застрахованого ТЗ згідно з рахунком № ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024; 16876,56 грн - вартість матеріалів, робіт згідно з рахунком № ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024; 7374,83 грн - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту згідно з рахунком № ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024, і на які нараховується фізичний знос; 1,2919 - коефіцієнт фізичного зносу; 2600,00 грн - розмір франшизи, що передбачена Полісом. Позивач вказував на те, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило на користь ТДВ «СК «Віді-Страхування» виплату страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 0,2919 на нові складники, що підлягають заміні під час ремонту згідно рахунку № ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024 та за мінусом франшизи, чим повністю виконало свої зобов`язання за Полісом. Якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що [PERSON] для повного відшкодування шкоди мав сплатити 4752,71 грн = 24251,39 грн - 16876,56 грн = (7374,83 грн * 0,2919) + 2600,00 грн, де: 24251,39 грн - вартість відновлювального ремонту Застрахованого ТЗ згідно з рахунком № ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024; 7374,83 грн - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту згідно з рахунком №ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024, і на які нараховується фізичний знос; 0,2919 - коефіцієнт фізичного зносу; 2600,00 грн - розмір франшизи, що передбачена Полісом. Маючи намір вирішити дане питання в досудовому порядку, 03.07.2024 представник позивача, листом вих. № 15/04/8/2/1726-24 від 01.07.2024, звернувся до відповідача з вимогою здійснити відшкодування шкоди, відповідно до якої просив сплатити на користь ТДВ «СК «Віді-Страхування» 4752,71 грн ( а. с. 72-76 ), що підтверджується фіскальним чеком № 0319409103959 від 03.07.2024 ( а. с. 77 ). Встановлено, що здійснення відшкодування шкоди не було виконано повністю, відповідач 14.11.2024 здійснив відшкодування шкоди в розмірі лише 2000,00 грн на рахунок ТДВ «СК «Віді-Страхування», що підтверджується платіжною інструкцією № @2PL453953 від 14.11.2024 ( а. с. 79 ). Отже, звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач вважає, що з відповідача повинно бути стягнуто страхове відшкодування до повного його відшкодування, в розмірі 2752,71 гривень. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідальність страховика регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 5 цього Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 27 Закону України ,,Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховою компанією заподіювача шкоди відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1. статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Відповідно до п. 36.6. ст. 36 Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або робіт, необхідних для відновлення речі (ст. 1192 ЦК України). Наведене узгоджується також із приписами частини другої статті 22 ЦК України. Системний аналіз ст. 22 ЦК України частини другої ст. 1192 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту. Саме такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18, Верховний Суд в постанові від 27.07.2022 у справі № 910/15796/20. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу(далі -ЦК) України. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 9.4. ст. 9 Закону страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Отже, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Так, Верховний Суд під час розгляду справи № 565/1210/19 (постанова від 22.12.2020) зробив наступні висновки: «Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.» Верховний Суд під час розгляду справи № 756/2632/17 (постанова від 22.04.2020) з посиланням на постанову Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691 цс 15 зробив наступний висновок: «Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою страховим відшкодуванням, яка ним одержана від страховика.» Верховний Суд під час розгляду справи № 759/7787/18 (постанова від 22.04.2021) зробив наступні висновки: «Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що різниця між виплаченою ОСОБА 4 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі з законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА 2, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 344/3008/17, від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19, від 16.02.2022 у справі № 709/370/20, від 21.09.2022 у справі № 486/716/20. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону. Спеціальні норми цього Закону чітко регулюють визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність. Зокрема: вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Оскільки позивачем було виплачене страхове відшкодування потерпілій особі в розмірі 24 251,39 грн, а страхова компанія ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснила виплату на користь позивача страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 0,2919 на нові складники, що підлягають заміні під час ремонту згідно рахунку № ЕЛюС-0009600 від 10.04.2024 та за мінусом франшизи, тобто, розміру страхового відшкодування не вистачило позивачу для повного відшкодування завданої майнової шкоди, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду. Тому, позивач, виплативши страхове відшкодування має право подати позов до завдача шкоди, в даному випадку до відповідача [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 2 752,71 грн, які не були відшкодовані в повному обсязі останньому з урахуванням встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст. 76 ЦПК України ). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем, який виплатив потерпілій особі завдану майнову шкоду, правомірно заявлені вимоги до відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то з відповідача [PERSON] на користь позивача ТДВ «СК «Віді-Страхування» підлягає стягненню судові витрати у сумі 2 422,40 гривень, понесення яких документально підтверджено наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією № 5444 від 19.02.2025 ( а. с. 11 ). Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved