Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, обґрунтовуючи вимоги тим, що 10.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач зобов`язався повернути позивачу борг в сумі 12000, 00 дол. США в строк до 01.09.2021 року. 04.06.2021 року [PERSON] надав [PERSON] пояснювальну записку, відповідно до якої, [PERSON] 10.09.2018 року отримав від [PERSON] 12000, 00 дол. США на вирішення земельних питань, а саме оформлення документів на земельну ділянку загальною площею 30 га., в Київській області Васильківського району в селі Пенчуки. Але до свого зобов`язання [PERSON] халатно та витратив кошти в сумі 12000, 00 дол. США на свої потреби. 04.06.2021 року на підтвердження улкадення даного договору [PERSON] , склав розписку, згідно якої зобов`язався повернути позивачу борг у сумі 12000, 00 дол. США в строк до 01.09.2021 року. Крім того, згідно розписки [PERSON] взяв на себе зобов`язання виплатити проценту ставку у розмірі 3000, 00 дол. США в строк до 15.10.2021 року. У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позикит у розмірі 16397, 35 дол. США, яка слкадається з: 15000, 00 дол. США та 3% річних у розмірі 1397, 35 дол. США. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.11.2024 року позов передано за підсудністю на розгляд Святошинському районному суду м. Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.11.2024 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.03.2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлялвся належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, не прибуття у судове засідання, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 10.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач зобов`язався повернути позивачу борг в сумі 12000, 00 дол. США в строк до 01.09.2021 року. 04.06.2021 року [PERSON] надав [PERSON] пояснювальну записку, відповідно до якої, [PERSON] 10.09.2018 року отримав від [PERSON] 12000, 00 дол. США на вирішення земельних питань, а саме оформлення документів на земельну ділянку загальною площею 30 га., в Київській області Васильківського району в селі Пенчуки. У вказані пояснювальній записці від 04.06.2021 року, також зазначено, що відповідач до свого зобов`язання віднісся халатно та витратив кошти в сумі 12000, 00 дол. США на свої потреби. 04.06.2021 року на підтвердження улкадення даного договору [PERSON] склав розписку, згідно якої зобов`язався повернути позивачу борг у сумі 12000, 00 дол. США в строк до 01.09.2021 року. Крім того, згідно розписки [PERSON] взяв на себе зобов`язання виплатити проценту ставку у розмірі 3000, 00 дол. США в строк до 15.10.2021 року. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на день подання позовної заяви загальна заборгованість відповідача за розпискою від 10.09.2018 року становить16397, 35 дол. США, з яких: 15000, 00 доларів США - сума боргу; 1397, 35 доларів США - 3% річних. Доказів погашення відповідачем заборгованості суду не надано. До спірних правовідносин судом застосовані наступні норми права. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 23 жовтня 2019 року (Справа № 723/304/16-ц, провадження № 14-360цс19). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлений факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] в борг грошових коштів в іноземній валюті в розмірі 12000, 00 доларів США. На підтвердження вказаного факту позивачем надана відповідна розписка. Даний правочин не є оспорюваним і відповідає вимогам ЦК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики, а також 3% річних є обґрунтованими, підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, суд вважає за необхідне у відповідності до с.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 6739, 17 грн.

Outcome: approved