Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

05.02.2025 [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Акціонерна товариства «Інститут Титану», в якому просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.04.2024 по 31.05.2024 включно, у розмірі 11\~033,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач послалася на те, що 03.03.2006 по 30.11.2023 перебувала в трудових відносинах з АТ «Інститут Титану». Наказом Товариства від 29.11.2023 за № 78/к/тр її було звільнено з посади 30.11.2023 за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. За період з 01.02.2023 по 30.11.2023 позивачеві своєчасно не виплачувалась заробітна плата, що підтверджується довідкою про стан розрахунків № 10 від 08.12.2023. Рішенням Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 11 квітня 2024 року у цивільній справі № 335/744/24 позовну заяву [PERSON] до АТ «Інститут Титану» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено. Стягнуто з АТ «Інститут Титану» на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період: лютий 2023 року - листопад 2023 року в розмірі 69\~388,92 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2023 року по 11 квітня 2024 року включно (тобто на день винесення рішення суду) в розмірі 29\~347, 78 грн., за період з 03 березня 2020 року по 30 листопада 2023 року в розмірі 963,09 грн. недоплаченої компенсації за невикористану відпустку, а всього стягнуто 99 699 (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 79 копійок. Зазначене рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя постановою Запорізького апеляційного суду від 19.08.2024 року залишено без змін. Крім того, 14.10.2024 року за виконавчим документом № 335/744/24 від 06.09.2024 в рамках виконавчого провадження №76063140 на рахунок позивача надійшли кошти в сумі 99\~699,79 грн., в тому числі середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2023 року по 11.04.2024 року включно (тобто на день винесення рішення суду) в розмірі 29\~347,78 грн. Оскільки затримка по день фактичного розрахунку зі позивачем з боку АТ «Інститут Титану» склала 10 місяців та 14 днів, а шестимісячний термін, передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України, сплив 31 травня 2024 року, позивачка звернулася до відповідача з заявою про виплату їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 квітня 2024 року по 31 травня 2024 року включно, тобто за 50 днів з розрахунку середнього заробітку в сумі 220,66 грн. в розмірі 11 033,00 грн., рекомендованим листом з повідомленням про вручення, згідно з яким зазначений лист був отриманий АТ «Інститут Титану» 24.10.2024 року, однак до теперішнього часу відповідь не надходила. Враховуючи те, що розрахунок з позивачем своєчасно у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, відповідачем не здійснено, відповідач зобов`язаний на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.04.2024 по 31.05.2024 включно. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання на 10.03.2025, яке було відкладено, у зв`язку із першою неявкою відповідача у судове засідання. Позивач у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням за адресою місця знаходження юридичної особи та шляхом направлення повісток до його електронного кабінету в системі „Електронний суд, причини неявки у судове засідання не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах з 03.03.2006, що підтверджується копіями відповідних сторінок трудової книжки позивача серії [NUMBER] дата заповнення 20.07.1984 року. Відповідно до копії наказу № 78/к/тр від 29.11.2023 [PERSON] була звільнена з посади прибиральника службових приміщень групи господарського забезпечення ТИТАНПроекту адміністративно-господарського відділу з 30.11.2023 за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до копії наказу про відпустку № ИТ/к-00054 від 30.11.2023, позивачці було нараховано компенсацію за невикористану відпустку за період з 30.09.2023 по 25.12.2023 в розмірі 19\~197,42 грн. При цьому, згідно з цього наказу середня заробітна плата за один календарний день складає 220,66 грн. Відповідно до довідки про стан розрахунків з працівником АТ «Інститут Титану» станом 20.02.2024, заборгованість по заробітній платі за період лютий 2023 року - листопад 2023 року склала 69 388,92 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Рішенням Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 11 квітня 2024 року у цивільній справі № 335/744/24 позовну заяву [PERSON] до АТ «Інститут Титану» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено. Стягнуто з АТ «Інститут Титану» на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період: лютий 2023 року - листопад 2023 року в розмірі 69 388,92 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2023 року по 11 квітня 2024 року включно (тобто на день винесення рішення суду) в розмірі 29 347, 78 грн., за період з 03 березня 2020 року по 30 листопада 2023 року в розмірі 963,09 грн. недоплаченої компенсації за невикористану відпустку, а всього стягнуто 99 699 (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 79 копійок. Зазначене рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя постановою Запорізького апеляційного суду від 19.08.2024 року залишено без змін. На виконання зазначеного рішення суду від 11.04.2024 було видано виконавчий лист від 06.09.2024 № 335/744/24. 15.10.2024 заступником начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гринь Я.А. в межах виконавчого провадження ВП № 76063140 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду. В постанові також зазначено, що сума боргу, виконавчий збір та витрати стягнуті у повному обсязі. Відповідно до заяви [PERSON] від 15.10.2023, оскільки затримка по день фактичного розрахунку з позивачем з боку АТ «Інститут Титану» склала 10 місяців та 14 днів, а шестимісячний термін, передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України, сплив 31 травня 2024 року, позивачка звернулася до відповідача з вимогою сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 квітня 2024 року по 31 травня 2024 року включно, тобто за 50 днів з розрахунку середнього заробітку за один календарний день в сумі 220,66 грн. в розмірі 11 033,00 грн. Відповідно до частини першої статі 115 КЗпП України, статті 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці"). Згідно зі статтею 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Роботодавець не несе відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, у разі відсутності його вини. Відсутність своєї вини повинен довести роботодавець. Конституційний Суд України у Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 виклала висновок про те, що за змістом норм статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист права звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у редакції, що набула чинності з 19.07.2022, передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Отже, вказані зміни не змінили підходу законодавця щодо того, виплата такого середнього заробітку є формою відповідальності роботодавця, однак водночас вказаними змінами законодавець фактично пом`якшив таку відповідальність, обмеживши період виплати середнього заробітку шістьма місяцями. Виходячи з наведеного, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку лише за шість місяців затримки при розрахунку при звільненні, починаючи з 12.04.2024. Відтак, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 12.04.2024 по 31.05.2024. Згідно з ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved