Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Адвокат Петричка Олександр Євгенович звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області в інтересах [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] , Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача [PERSON] зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , який є батьком позивача [PERSON] . 22.12.2023 [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що право власності на належне спадкодавцеві майно, зареєстроване як спільна сумісна власність із [PERSON] , братом спадкодавця, проте співвласники не визначили розмір частки кожного у спільному майні. У своїй позовній заяві представник позивача просив суд визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на спадкове майно за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] ; на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1000 га, кадастровий номер 2625210100:03:041:0252; на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1639 га, кадастровий номер 2625210100:03:041:0278. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі. Представник відповідача Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області Кушик В. в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просив ухвалити рішення на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 15 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 103. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25 травня 2023 року Снятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 339. Згідно з копією заяви до державного нотаріуса\~Першої Снятинської\~державної нотаріальної\~контори Коломийського\~району Івано-Франківської\~області Білоконь\~К.С від 29.05.2023, [PERSON] , [INFO] , звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 72636925 від 29.05.2023, за № 70715207 зареєстрована спадкова справа після смерті [PERSON] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 365314571 від 10.02.2024, щодо будинку [ADDRESS] , згідно з відомостями про право власності, вказане нерухоме майно належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, 616, 16.03.1998, Перша Снятинська державна нотаріальна контора. Згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3454940, виданого 28.04.2004 Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 5648613, будинок за адресою: [ADDRESS] , є власністю: [PERSON] та [PERSON] , підстава виникнення права власності свідоцтво про право на спадщину /616/16.03.1998/ Перша Снятинська державна нотаріальна контора, форма власності приватна спільна сумісна. Згідно з копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 650654, виданого 20.12.2012 Снятинською міською радою та додатку до державного акту, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, кадастровий номер 2625210100:03:041:0252, у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Снятинської міської ради від 12.01.2012 № 295-14/2012. Згідно з копією витягу з рішення Снятинської міської ради № 520-24/1-п/2013, вирішено передати гр. [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,1639 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , на основі розробленої технічної документації із землеустрою. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 422735380 від 15.04.2025, щодо земельної ділянки кадастровий номер 2625210100:03:041:0278, за вказаними параметрами запиту відомості про право власності відсутні. Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1487/02-31 від 22.12.2023, державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області Білоконь К.С. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку та літню кухню, яка не введена в експлуатацію, земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га (кадастровий номер 2625210100:03:041:0252), що розташовані по [ADDRESS] та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1639 га, що розташовані по [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з тим, що за життя [PERSON] та [PERSON] як співвласники не визначили розмір частки кожного на вищезазначене майно, що перебуває у їх приватній спільній сумісній власності. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які перебувають у приватній спільній сумісній власності спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , а також на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків установлених законом. Відповідно до\~ч.\~2,\~4\~ст.\~89\~ЗК України\~у спільній\~сумісній власності\~перебувають земельні\~ділянки: подружжя; членів\~фермерського господарства,\~якщо інше\~не передбачено\~угодою між\~ними; співвласників\~жилого будинку; співвласників\~багатоквартирного будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 158 ЗК України земельні спори\~вирішуються судами,\~органами місцевого\~самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] . Спадщину позивачка прийняла відповідно до вимог закону, оскільки подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Однак позивачка отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що спадкове майно є об`єктом приватної спільної сумісної власності, в якому розмір частки кожного із співвласників не визначені, а тому не оформила у встановленому законом порядку своїх спадкових прав та позбавлена можливості захистити своє право власності у позасудовому порядку. Проте, суд вважає, що право позивача, у зв`язку з тим, що остання вчинила усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивачка має право на звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування. Як встановлено у судовому засіданні, спадковий житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] у рівних частинах, проте частки кожного із співвласників не визначені; земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер 2625210100:03:041:0252, що розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у спільній власності [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , проте частки у спільній власності не визначені. Отже, їх частки у цьому майні були рівні та складали по 1/2 частки житлового будинку та по 1/2 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у кожного співвласника. Таким чином, вказане спірне майно, яке належало померлому [PERSON] , може бути успадковане його донькою позивачкою по справі. За таких обставин суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер 2625210100:03:041:0252, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Щодо визнання\~за [PERSON] \~права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1639 га, суд зазначає, що спірна земельна ділянка може бути успадкована позивачкою лише за умови наявності у спадкодавця права власності на неї. Проте, у судовому засіданні встановлено, що на підтвердження набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1639 га позивачкою надано суду копією витягу з рішення Снятинської міської ради № 520-24/1-п/2013, яким вирішено передати гр. [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,1639 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , на основі розробленої технічної документації із землеустрою. Водночас згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності у встановленому законом порядку на цю земельну ділянку ані за спадкодавцем, ані за будь-якою іншою особою не зареєстроване. Отже,\~з огляду на вимоги ст. 125 ЗК України, а також на відсутність державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку за спадкодавцем, суд вважає, що [PERSON] за життя не набув права власності на спірну земельну ділянку, а тому вона не може бути успадкована позивачкою. Щодо позовних\~вимог [PERSON] про\~визнання права\~власності на\~майно в\~порядку спадкування, пред`явлених до [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» позов про визнання права на спадщину може бути поданий у випадку відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Проте правильне визначення відповідача, який буде відповідальним за виконання судового рішення, є принциповим питанням, особливо якщо за наслідками судового рішення буде здійснено розподіл судових витрат, які буде покладено на відповідачів. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частин першої, третьої статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відтак, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Зазначений правовий висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Як вбачається з позовної заяви позивач зазначає в якості відповідачів у цій справі [PERSON] та Снятинську міську раду Коломийського району Івано-Франківської області. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач звернувся до суду не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовною заявою, оскільки з дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи № 119/2023, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, а отже спадщину не прийняв, а тому є у цій справі неналежним відповідачем, на відміну від Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області. За таких\~обставин,\~суд вважає\~за необхідне\~у задоволенні\~позовних вимог\~ [PERSON] про\~визнання права\~власності на\~майно в\~порядку спадкування, пред`явлених до [PERSON] , відмовити з наведених вище мотивів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, на думку суду, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: partial