Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення\~ заборгованості, посилаючись на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 01.02.2024 року\~укладено Кредитний договір (оферти) №30.01.2024\~100003966. Відповідно до умов Договору\~позичальнику\~надано кредит у розмірі\~7 000грн. Відповідно до умов договору позичальнику надається кредит на наступних умов: дата надання/видачі кредиту\~01.02.2024 р.; строк,\~на який надається\~кредит\~70 днів з дати його надання; дата повернення\~(виплати) кредиту\~10.04.2024 року. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35\~% за 1 день користування кредитом,\~яка застосовується протягом всього строку,\~на який надається\~кредит. Відповідач\~свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим,\~станом на 23.12.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 14 665\~гривень,\~що складається із заборгованості\~по тілу кредиту в розмірі 7 000\~гривень, проценти в розмірі 6 615\~гривень та комісія 1050\~гривень. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором №30.01.2024\~100003966 від 01.02.2024 року у розмірі 14\~665\~грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 24.12.2024 року відкрито провадження по цивільній справі, судовий розгляд постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача до початку судового засідання подала заяву про часткове визнання позову, з якої вбачається, щодо відповідач не заперечує щодо наявності боргу по тілу кредита та процентам, однак щодо вимоги про стягнення з відповідача комісії вважає її не обгрунтованою, а тому її не визнає. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 01.02.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір ( оферти) №30.01.2024\~100003966. Згідно даного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 7 000 грн. 00 коп., що також підтверджується квитанцією від 01.02.2024 року про переказ коштів на відповідний рахунок. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав йому кредитні кошти, однак позичальник та поручитель взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконали, що призвело до утворення заборгованості. Відповідач\~свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим,\~станом на 23.12.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 14 665\~гривень,\~що складається із заборгованості\~по тілу кредиту в розмірі 7 000\~гривень, проценти в розмірі 6 615\~гривень та комісія 1050\~гривень. Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Що стосується вимоги позивача про стягнення комісії, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до п. 1\~ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів"\~послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ч. 1,2,3,4 ст.\~18\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За положеннями частини п`ятої статті\~11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті\~18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. У Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Як було встановлено судом, умовами кредитного договору встановлена сплата комісії. Проте, сторона позивача не вказує, які саме послуги за вказану комісію надаються (будуть надаватися) відповідачу. Умови кредитного договору не містять жодних даних про такі послуги за комісією. Пунктом 17\~статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначено, що послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Враховуючи викладене вище та те, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача комісія не відповідає вимогам\~Закону України «Про захист прав споживачів», позовні вимоги в частині стягнення комісії адоволенню не підлягають, оскільки така вимога не має належного обґрунтування. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, а право позивача на повернення кредиту та сплату процентів захисту. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Оскільки загальною сумою заявлених позовних вимог складає 14 665 грн., а судом задоволено стягнення у розмірі 13 615 грн., то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 895 грн. 75 коп. (13\~615 /14 665 =0,9284 (або 92,84%); (2422,40?0,9284?2248,96 грн.)

Outcome: partial