Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Вказана позовна заява надійшла до суду 28.06.2024 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] у неї та відповідача народився син [PERSON] . Після цього 14.11.2017 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Так як сімейне життя у них з відповідачем не склалося, то рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 03.05.2019 року їх шлюб розірвано. Однак відповідач почав проживати окремо від позивача та їх дитини ще задовго до розірвання шлюбу, коли дитині виповнилося лише 8 місяців. З цього часу відповідач фактично перестав спілкуватися з сином, цікавитися його життям, у зв`язку з чим у позивача склалося враження, що відповідач забув про існування дитини. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавився її вихованням у дошкільному навчальному закладі, не здійснює його підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується з дитиною в необхідній мірі, хоча жодних перешкод у цьому йому ніхто не чинить; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. На час подання позовної заяви їх з відповідачем сину майже сім років, однак він не пам`ятає батька, жодного разу його свідомо не бачив та не розмовляв з ним, не має до нього ніяких почуттів. Відповідач ігнорує свої обов`язки і щодо утримання та матеріального забезпечення дитини. У відповідності до довідки Подільського ВДВС у Подільському районі Одеської області від 21.05.2024 року, на момент подачі позову заборгованість зі сплати аліментів становить 89738,30 грн. Таким чином, на думку позивача, відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що свідчить про його небажання бути батьком для дитини. 01.06.2023 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] . У її сина та [PERSON] склалися тісні сімейні стосунки як між сином та батьком. Окрім позивача, на даний час фактично [PERSON] утримує, піклується та займається вихованням [PERSON] . На думку позивача, вищевказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками і його поведінка є винною, оскільки відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків не унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних від нього причин. Тому позивач просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судові витрати просила залишити за нею. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 16.07.2024 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою від 12.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позову, пояснивши, що відповідач сином взагалі не цікавиться. Він поїхав, коли [PERSON] було 8 місяців і після цього він жодного разу не приїжджав. За стільки років дитина взагалі не знає відповідача. Відповідач жодним чином не бере участі у вихованні дитини, має заборгованість по сплаті аліментів. На її думку, відповідач навіть не знає, коли в сина день народження. У відповідача вже був випадок позбавлення батьківських прав щодо його іншої дитини. Коли вони ще жили разом, то його перша дружина теж зверталась щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки тією дитиною він теж не цікавився взагалі, тоді при ній він писав, що не проти позбавлення його батьківських прав щодо тієї його дитини. В подальшому позивач в судове засідання не з`явилась. Тому розгляд справи проведено у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Представник позивача - адвокат Федчик С.В. підтримав позицію позивача, доповнивши, що через 8 місяців після народження сина - [PERSON] відповідач забув про існування дитини та з того часу сина не бачив, матеріально не забезпечує та має заборгованість по аліментам, з сином не спілкувався та його життям не цікавиться. На думку представника позивача, позбавлення відповідача батьківських прав буде виключно в інтересах дитини, щоб людина, яка не гідна називатися батьком дитини ,була позбавлена батьківських прав і не мала можливості в похилому віці вимагати від сина виконання синівських обов`язків, відносно того батька, який цього не заслуговує. Судові витрати просив залишити за позивачем. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що визнає позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Фактично [PERSON] перебуває на повному утриманні та вихованні матері і він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Судовий розгляд справи просив провести без його участі /а.с.144/. Тому справа розглянута у відсутність відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Камінь-Каширської міської ради Волинської області, не заперечувала проти задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав та підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача та її представника, представника органу опіки та піклування, заслухавши думку дитини, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] /а.с.6, 7/. 14 листопада 2017 року між сторонами зареєстровано шлюб, який рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 03.05.2019 року було розірвано /а.с.7, 8-9/. З 01 червня 2023 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] /а.с.10/. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області у справі №157/1097/18 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 1500 грн щомісяця до його повноліття, а також аліменти на утримання позивача у розмірі 1500 грн щомісяця, починаючи з 28 серпня 2018 року до 12 липня 2020 року /а.с.11-12/. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 17.05.2024 року, складеного заступником начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дороговим О.Б., станом на 01.05.2024 року відповідач має заборгованість по аліментам в сумі 89738,30 грн /а.с.13/. Згідно з актом обстеження умов проживання від 17.05.2024 року, обстежено умови проживання дитини [PERSON] в сім`ї позивача за адресою: [ADDRESS] . Житло складається з 5 житлових кімнат, кухні, ванної, коридора, кладової. Умови проживання хороші. Опалення пічне, вікна енергозберігаючі, кімнати облаштовані належними меблями. Кухня оснащена сучасною побутовою технікою. [PERSON] має власну кімнату. В достатній кількості забезпечений одягом, взуттям, належним харчуванням. За цією адресою проживає [PERSON] - заявник, [PERSON] - син, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - батько. Стосунки та традиції сім`ї побудовані на засадах любові, добра, взаємодопомоги. При спілкуванні з [PERSON] встановлено, що він не розуміє питання «рідний тато?». Відповідає, що його тато це «дядя [PERSON] ». Зі слів заявника, біологічний батько дитини від народження і до цього часу сином не цікавився, допомоги на його утримання не надає /а.с.15/. Відповідно до довідки Камінь-Каширської міської ради №3015 від 14.05.2024 року, [PERSON] проживає по [ADDRESS] без реєстрації /а.с.16/. Як вбачається з довідки Камінь-Каширського закладу дошкільної освіти «Ясла-садок «Дзвіночок» Камінь-Каширської міської ради Волинської області» №9 від 15.05.2024 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує Камінь-Каширський заклад дошкільної освіти «Ясла-садок «Дзвіночок» Камінь-Каширської міської ради Волинської області. Вихованням дитини займається мати - [PERSON] . Протягом перебування дитини в закладі дошкільної освіти тато - [PERSON] участі в батьківських зборах не брав, не цікавився вихованням дитини у вихователів /а.с.17/. Згідно з Інформаційною довідкою Служби у справах дітей Камінь-Каширської міської ради, на виконання ухвали суду від 16.07.2024 року Служба провела відповідну роботу. Проведено кілька телефонних розмов із Службою у справах дітей Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області, з метою отримання інформації про відповідача. Від Служби у справах дітей Окнянської селищної ради отримали лист, в якому повідомляється, що [PERSON] за адресою реєстрації не проживає, місце його знаходження невідоме. Сусіди жодної інформації про нього не мають. За наявним номером телефону розмовляли з відповідачем лише один раз. Він повідомив, що несе службу в Збройних Силах України, із сином не спілкується, оскільки колишня дружина перешкоджає. Аліменти на утримання дитини сплачує, подарунків не надсилає, інших коштів не надає. На прохання Служби у справах дітей Камінь-Каширської міської ради про надання підтверджуючих матеріалів про сплату аліментів, про свою службу в лавах ЗСУ погодився. Проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] заперечує. Обіцяв надіслати на адресу Служби у справах дітей відповідну письмову заяву. Разом з тим, станом на 29.11.2024 року жодних письмових документів на адресу Служби не надходило. На телефонні дзвінки Служби у справах дітей Камінь-Каширської міської ради не відповідав. Ці факти можуть трактуватися як небажання [PERSON] виконувати батьківські обов`язки відносно сина [PERSON] та відстоювати свої інтереси в судовому засіданні /а.с.71/. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Камінь-Каширської міської ради, затвердженого рішенням Камінь-Каширської міської ради №12/20 від 24.12.2024 року, враховуючи вищевказані обставини, визнано доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та таким, що відповідає інтересам дитини /а.с.89, 90/. Згідно з ч.2 ст.171 СК України в судовому засіданні судом була вислухана думка дитини [PERSON] , 2017 року народження, який повідомив, що він живе з мамою, дідом та татом. Його тата звуть «дядько [PERSON] », з яким у нього гарні відносини. [PERSON] він взагалі не знає, знає лише тата [PERSON] . Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших основних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 у справі № 640/15049/17 та ін. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Судом було встановлено, що відповідач [PERSON] ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] . Більше 6 років не приїздив для зустрічі з ним, не спілкувався з сином, не цікавився життям, долею, здоров`ям дитини та будь-яким чином не приймав участі у його вихованні, розвитку, навчанні та становленні як особистості, матеріально не утримував дитину, має значну заборгованість по сплаті аліментів та не надавав жодної допомоги у будь-якій можливій формі. У зв`язку із вищевикладеним, судом встановлено, що відповідач дійсно, в порушення ст.ст.150, 180 СК України, свідомо не виконував своїх батьківських обов`язків, щодо утримання та виховання сина, тобто самоусунувся від їх виконання. Таким чином, більше 6 років малолітня дитина [PERSON] - [PERSON] був позбавлений не тільки батьківської турботи та піклування, забезпечення фізичного та духовного розвитку зі сторони батька, а й необхідного для нормального психологічного розвитку спілкування із рідною йому людиною. Зазначені фактори суд розцінює як ухилення від виховання дитини саме у зв`язку з винною поведінкою батька - відповідача по справі, так як він свідомо нехтував своїми обов`язками. Крім того, факт звернення до суду з заявою про визнання позову та не з`явлення відповідача жодного разу до судового засідання свідчить як про абсолютне небажання останнього виконувати батьківські обов`язки, так і про ігнорування інтересів власної малолітньої дитини. Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в ст. 164 СК України, є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків. Враховуючи інтереси дитини, висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, самоусунення відповідача від реалізації своїх батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, суд вважає, що наявні підстави, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батьківських прав, та вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав, хоча і є крайнім заходом, однак є виправданим і пропорційним, так як цього вимагають інтереси дитини. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Разом з тим, позивач у позовній заяві, а також представник позивача в судовому засіданні просили не стягувати з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та залишити їх позивачем, а тому, виходячи з принципу диспозитивності, підстав до стягнення з відповідача судового збору немає. Слід зазначити, що за інформацією, наданою [INFO] від 25.09.2024 року, [PERSON] , [INFO] був призваний на військову службу за мобілізацією 04.03.2022 року до військової частини [NUMBER] /а.с.49/. За повідомленнями командира військової частини [NUMBER] від 20.11.2024 року, 12.11.2024 року та від 31.12.2024 року, [PERSON] службу у військовій частині [NUMBER] не проходить та не проходив, такого військовослужбовця нема в списках особового складу військової частини [NUMBER] /а.с.64, 74, 93, 94/. Крім того, у відповіді №12451144 від 31.03.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2025 року, щодо [PERSON] , наявні відомості про його доходи як військовослужбовця в/ч [NUMBER] лише у період з березня 2022 року по травень 2023 року. Починаючи з червня 2023 року відомості про будь-які доходи, в тому числі і за несення військової служби відсутні /а.с.139/. Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний час військову службу не проходить, тому підстав для зупинення провадження по справі відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, не було.

Outcome: approved