Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачі змінені позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. Представник позивачки [PERSON] адвокат Златі Н.С. змінені позовні вимоги підтримала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення\~ у справі можливо\~ постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; копія домової книги; копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.03.2006р.; копія звіту експерта від 23.12.2024р. про проведення незалежної оцінки вартості квартири. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі договору дарування №439331 від 27.02.2003р. відповідачам на праві спільної сумісної власності належить по частці квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва №348 про право власності на житло від 10.06.1993р. позивачці належить частка вищевказаної квартири. У 2011р. відповідачі виїхали з м.Рені Одеської області, остаточно змінили своє місце проживання та роботи, з того часу мешкають в м.Обухів Київської області. В день від`їзду відповідачі передали нерухомість, ключі, документи на квартиру (які були в них в наявності) на зберігання позивачці. Після від`їзду відповідачів позивачка розпоряджається щодо догляду за придбаною квартирою, робила там ремонти, сплачує всі необхідні комунальні платежі. Відповідачі у спірній квартирі не з`являлись, їхніх речей там немає, будь-яких вимог або претензій до позивачки вони не пред`являли. Будь-яких витрат по утриманню квартири відповідачі за час своєї відсутності не несли, пропозицій компенсувати понесені витрати позивачкою від них не надходило. Отже, з 2011р. квартира цілком перейшла у володіння та розпорядження позивачки, вона утримує її, розпоряджається доглядом за нею. Відповідачі на слідкують за станом належної їм частини нерухомості, не виконують обов`язків по її утриманню. Незважаючи на це, позивачка фактично, відкрито володіє нерухомістю в цілому, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги з 2011р. і до теперішнього часу, вона користується вищевказаною нерухомістю, яка весь цей час не витребувалася із володіння позивачки відповідачами. Таким чином, [PERSON] вважає, що має право на вищевказану квартиру з підстав ст. 344 ЦК України, а саме за набувальною давністю. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Як було встановлено судом, позивачка та відповідачі є співвласниками вищевказаної нерухомості. У 2011р. відповідачі вирішили переїхати мешкати до іншого міста, вони виїхали з м.Рені, залишивши позивачці ключі від квартири, документи на неї та саму нерухомість в натурі. Під час від`їзду та після нього відповідачі питання про утримання відповідної частки нерухомості не вирішили, воно перейшло до позивачки, участі у сплаті комунальних послуг та квартплати відповідачі не приймали. Вже більше 14 років позивачка утримує квартиру, доглядає за її технічним станом та сплачує всі належні платежі. Будь-яких домовленостей із відповідачами щодо розподілу витрат, пов`язаних із утриманням квартири, немає. Виходячи із ситуації, що склалася в даній справі, вбачаються підстави для визнання за позивачкою права власності на квартиру в порядку набувальної давності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із\~ч.\~4\~ст.\~344\~ЦК України\~право власності\~за набувальною\~давністю на\~нерухоме майно,\~транспортні засоби,\~цінні папери\~набувається за\~рішенням суду. За ч.\~1,\~3\~ст.\~397\~ЦК України\~володільцем чужого\~майна є\~особа,\~яка фактично\~тримає його\~у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як виходить з доводів позивачки, з 2011р. по теперішній час вона безперервно, відкрито володіє квартирою, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти, використовує її за цільовим призначенням та ін. За весь час володіння позивачкою квартирою відповідачі не пред`являли до неї жодних вимог про витребування нерухомості (грошової компенсації), документів на неї, не брали участі в утриманні квартири та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідачі надали заяви про визнання позову, відзивів на позов не надали. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою квартирою (що належить також і відповідачам) є добросовісним, правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником квартири, сплачувала комунальні платежі за її утримання, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартира цілком з законних підстав перейшла у володіння та користування [PERSON] , внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю.

Outcome: approved