Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , терміном в один місяць з часу набрання рішення суду законної сили. Позов обгрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить однокімнатна квартира, загальною площею 29,3 м2 , житловою площею 17,1 м2 , розташована у [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт на користь своєї онуки - [PERSON] та праонуки - [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лук`яновою О.Б. 17.11.2020 року. Проте, на момент смерті [PERSON] , [PERSON] не була обізнана про наявність заповіту на її користь. З огляду на те, що позивачці було відомо, що заповідач складала заповіт на користь онуки - матері позивачки [PERSON] , вона вважала, що не має права на спадщину. Однак, як стало відомо пізніше, у 2020 році [PERSON] склала новий заповіт, до якого включила Позивачку, про що нікого не повідомляла. У подальшому, після настання воєнних дій, [PERSON] виїхала до Рівного та стала внутрішньо переміщеною особою. [PERSON] через похилий вік та стан здоров`я не захотіла полишати свій дім. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] організувала поховання прабабусі. Тоді позивач приїхала до Харкова всього на два дні, для вирішення організаційних питань з поховання родички та 02.03.2023 року поїхала до Рівного. Другий спадкоємець за заповітом [PERSON] з початку війни перебуває в Королівстві .Іспанія. Після повернення до міста Харків, у грудні місяці 2023 року [PERSON] під час наведення порядку у квартирі померлої прабабусі, виявила заповіт, складений на її користь та користь її матері - [PERSON] 17.11.2020 року. [PERSON] , 12.01.2024 року звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Тонкої Марини Олександрівни, проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із пропуском строку на подання заяви для прийняття спадщини та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Просить суд з викладений підстав задовольнити її позов. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10.04.2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 11.04.2024 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Терещенко В.В. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.04.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.06.2024 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Терещенко В.В. про витребування доказів у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Харківської міської ради, треті особи - [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Тонка Марина Олександрівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Тонкої Марини Олександрівни (м. Харків, Салтівське шосе, 147, ел. адреса: [INFO] ) належним чином завірену копію спадкової справи № 2/2024, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , яка на день смерті постійно проживала за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . 01.07.2024 року на адресу суду від представника відповідача Харківської міської ради Рєзанова А. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Харківської міської ради, треті особи - [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Тонка Марина Олександрівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити у повному обсязі. Відзив обгрунтований таким. Позивач мала строк на подання заяви про прийняття спадщина до 01.09.2023 року, однак звернулась до нотаріуса лише 12.01.2024 року, на думку відповідача, із суттєвим порушенням строку (більше 4 місяців). Наведені у позові причини пропуску строку відповідач вважає неповажними. Позивачем не надано доказу про необізнаність про існування заповіту. Не міститься доказів про перебування позивача за межами міста Харкова. Позивачка була обізнана про смерть спадкодавця, а тому повинна була подати заяву вчасно. 17.07.2024 року на виконання ухвали Московського районного суду м. Харкова від 04.06.2024 року, приватний нотаріус ХМНО Сергієнко Н. на адресу суду направила копію спадкової справи № 2/2024 на 18-ти аркушах в 1-му прим. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.08.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судове засідання. 17.10.2024 року за допомогою системи «Електронний суд» представник позивача - адвокат Терещенко В.В. подала відповідь на відзив. У судовому засіданні позивачка пояснила, що з померлою бабусею мешкала з дитинства, за поховання сплачувала дистанційно, через те, що мешкала в м.Рівне. Про наявність заповіту дізналася після 25 грудня 2023 року. Померла бабуся не повідомила її про наявність заповіту, були розмови що спадкоємцем бути мати позивачки. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та надав відповідні пояснення. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та надав відповідні пояснення. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтва про смерть та довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить однокімнатна квартира, загальною площею 29,3 м2 , житловою площею 17,1 м2 , розташована у [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт на користь своєї онуки - [PERSON] та праонуки - [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лук`яновою О.Б. 17.11.2020 року. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 02/2024 [PERSON] заявою 17.01.2024 року відмовилась від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . У матеріалах спадкової справи наявна заява позивачки про прийняття спадщини від 12.01.2024 року. і відмова нотаріуса про видачу свідоцтва на прийняття спадщини у зв`язку з пропуском позивачкою строк на подання заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із пояснень позивачки та її представника, на момент смерті [PERSON] , [PERSON] не була обізнана про наявність заповіту на її користь. З огляду на те, що позивачці було відомо, що заповідач складала заповіт на користь онукуи - матері позивачки [PERSON] , вона вважала, що не має права на спадщину. Однак, як стало відомо пізніше, у 2020 році [PERSON] склала новий заповіт, до якого включила Позивачку, про що нікого не повідомляла. У подальшому, після настання воєнних дій, [PERSON] виїхала до Рівного та стала внутрішньо переміщеною особою. [PERSON] через похилий вік та стан здоров`я не захотіла полишати свій дім. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] організувала поховання прабабусі. Тоді позивач приїхала до Харкова всього на два дні, для вирішення організаційних питань з поховання родички та 02.03.2023 року поїхала до Рівного. Відповідно до довідки переселенця з Дії, позивачка дійсно з 20.12.2022 року перебувала у [ADDRESS] , що на думку суду могло вплинути на пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини та є поважною причиною пропуску строку на її подання. Крім того, під час розгляду справу позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 25.02.2025 року. Суд вважає, що необізнаність позивачки про наявність заповіту, через те, що вона є спадкоємицею п`ятої черги, а не першої, фактичне проживання з межами м. Харкова та досить несуттєвий термін пропуску строку у 4 місяці, з огляду на військову агресію рф проти України є поважними причинами для пропуску строку. За таких обставин суд відкидає доводи відповідача про те, що відсутність підтвердження виїзду за межі Харкова та необізнаність про заповіт не є поважними причинами для пропуску строку, який є суттєвий через те, що такі доводи суперечать матеріалам справи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до приписів ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Положеннями ч. 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15, яка передбачає, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку в Постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17 та Постанові Верховного суду України від 26.06.2019 по справі №565/1145/17 визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Зазначені причини, на переконання суду, є поважними і внаслідок їх існування позивач дійсно мав перешкоди для вчасного подання заяви про прийняття спадщини. При цьому суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в редакції від 06.03.2022 установлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється (п.3). У подальшому 24.06.2022 було внесено зміни до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» та викладено в такій редакції: установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що був обізнаний про прийняття Кабінетом Міністрів України зазначеної постанови та зупинення перебігу строку для прийняття спадщини на весь час воєнного стану. На переконання суду, незадоволення позовних вимог позивача матиме наслідком порушення принципу правової визначеності. Так, офіційне розуміння правової визначеності як елемента верховенства права надано в пункті 3.1 мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 у справі № 1-25/2010, відповідно до якого одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці є допустимим за умови передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права має базуватися на критеріях, які дадуть змогу передбачити юридичні наслідки своєї поведінки. Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 у справі № 580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації. Зважаючи на викладені позивачем обставини, мінливість норм законодавства щодо строків прийняття спадщини під час воєнного стану, суд доходить до переконання, що позивач дійсно мав правомірні очікування що строк на прийняття спадщини на період воєнного стану в Україні зупиняється, однак подальші зміни у законодавстві строків прийняття спадщини позбавили його можливості реалізувати свої права на спадщину. Окрім цього загальновідомим є факт того, що 24.02.2022 року розпочалася військова агресія російської федерації проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який був продовжений наступними Указами Президента України і триває до цього часу. Як вбачається з «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», затверджених наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року №309, територія Харківської міської територіальної громади з 24.02.2022 року по теперішній час належить до території можливих бойових дій. Війна, як соціальнополітичне явище, безумовно негативно вплинула на усі сфери життя громадян та не оминула жодної категорії населення, вплинула на нормальне функціонування державних органів, зокрема нотаріальних контор. Введення воєнного стану на території України, постійний обстріл міста Харкова та Харківської області у період з 24.02.2022 і по день звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що є загальновідомою обставиною, слід розцінювати як об`єктивну перешкоду, яка істотно перешкоджала позивачу здійснити передбачені законом дії щодо прийняття спадщини після смерті померлої. Наявність зазначених позивачем обставин свідчить про те, що у нього були поважні причини, пов`язані з істотними труднощами на вчинення дій щодо вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, мінливість норм законодавства щодо строків прийняття спадщини під час воєнного стану, складну безпекову ситуацію в Україні, зокрема у м. Харкові та області, що викликана військовою агресією рф проти України, яка безумовно мала вплив на нормальну життєдіяльність позивача, необізнаність позивача щодо заповіту, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Крім того, необізнаність позивача про існування заповіту складеного померлою на його ім`я, суд вважає поважною причиною для пропуску строку. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідна правова позиція міститься у постанові КЦС ВС від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19. Крім того, ВП ВС дійшла висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк із часу відкриття спадщини. Постанова ВП ВС від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24 ). За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та визначення [PERSON] додатковий строк тривалістю в один місяць з моменту набрання рішення суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved