Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 22701,83 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 вересня 2024 року між сторонами було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 5353550924. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору позики позивач зобов`язується надати позичальнику позику на суму в розмірі: 7800,00 грн шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику в погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно з п.2.6.1., п.2.6.2. та 2.6.3. цього Договору, його додатків. Позичальник свої зобов`язання відповідно до умов договору позики не виконав, в той час як позикодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 7800,00 грн. Станом на день подання цієї позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем складає 20279 грн 43 коп., з яких: 7799 грн 78 коп. заборгованість за тілом кредиту; 12479 грн 65 коп. заборгованість за процентами. За таких обставин позивач звернувся до суду та просить стягнути із відповідача на його користь суму заборгованості та судовий збір. Ухвалою судді від 31 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без виклику сторін. Представник позивача подав клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до таких висновків. Так, відповідачем через інформаційно-телекомунікаційну систему, на веб-сайті позивача (https://finsfera.ua/) заповнено анкету клієнта для отримання кредиту в розмірі 7800,00 грн, дата отримання кредиту 09 вересня 2024 року (а.с. 8). 09 вересня 2024 року між сторонами укладений договір про надання грошових коштів у позику № 5353550924. Підписання договору з боку відповідача, як позичальника здійснено за допомогою електронного підпису (а.с. 10-20). Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Договору позики позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 7800,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки. Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] , дата надання кредиту 09 вересня 2024 року У пункті 2.5 сторони визначили строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Пунктом 2.6 договору передбачено встановлення фіксованої процентної ставки, стандартна - у розмірі 1 % в день, котра застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору. Сторонами 09 вересня 2024 року підписаний додаток № 1 до Договору у якому визначено графік платежів (а.с. 21, 22). Відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредиту, у котрому зазначена сума кредиту 7800,00 грн, строк кредитування 360 дні, процентна ставка стандартна 1 %, річна процентна ставка 365 %, загальні витрати за кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача (а.с. 30-33). Також відповідач ознайомлений із Правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (а.с. 35-41). Окрім того, з матеріалів справи видно, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, перерахувавши на платіжну карту відповідача № [NUMBER] суму кредиту - 7800 гривень. Вказане підтверджується випискою по рахунку та листом АТ КБ «Приватбанк», який є банком емітентом даної платіжної картки (а.с.59, 60). Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Слід звернути увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України ця правова позиція має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Ураховуючи положення статей 204, 207, 624, 628, 634, 368, 640 ЦК України, а також правову позицію ВП ВС, висловлену у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010, суд дійшов висновку про укладення 09 вересня 2024 року між позивачем та відповідачем договору про надання грошових коштів у позику № 5353550924. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності цього договору, він недійсним не визнаний. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме перерахував кошти в сумі 7800,00 грн відповідачу, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції (а.с. 9, 28). Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов Договору про надання грошових коштів у позику № 5353550924. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по договору про надання грошових коштів у позику № 5353550924 від 09 вересня 2024 року та неповерненням отриманих у кредит грошових коштів у відповідача перед позивачем виник борг по тілу кредиту в розмірі 6000 грн. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7799 грн 78 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Позивач просить стягнути із відповідача на його користь проценти за користування кредитними коштами за період із 09 вересня 2024 року по 18 березня 2025 року в сумі 12479 грн 65 коп. Як встановлено судом, сторони у договорі № 5353550924 від 09 вересня 2024 року узгодили строк кредитування 360 днів. Отже, кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитом відповідачем протягом 360 днів. Визначений у п. 2.6.1 Договору розмір денної процентної ставки 1 % не перевищує встановлені законом обмеження. Нарахований позивачем розмір процентів не перевищує умови договору, а тому суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування коштами є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На час розгляду справи в суді відповідач простроченої кредитної заборгованості не сплатив. В свою чергу відповідач не надав в судове засідання доказів, які б підтверджували хоча б часткове належне виконання ним зобов`язань, взятих перед позивачем, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Беручи до уваги те, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв`язку з чим вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим. Відтак, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача, на користь позивача суму боргу за кредитним договором у розмірі 20279 грн 43 коп. При розподілі судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2422,40 грн пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 100 %).

Outcome: approved