Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

У квітні 2025 року позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося. Вони вже близько 25 років не проживають разом і шлюбні відносини між ними припинені. Від шлюбу неповнолітніх дітей немають. Ухвалою судді від 10.04.2025 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. В судове засідання позивачка не з`явилася, проте її представник - адвокат Довгаль П.С., подав клопотання, в якому просить проводити розгляд справи у їх відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності. Заявлені позивачкою вимоги визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи та письмове клопотання позивачки, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Так, згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України \~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом об`єктивно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 25.07.1976 року Виконавчим комітетом Вовковинецької селищної ради Деражнянського району Хмельницької області, про що складено актовий запис №22, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим 08.04.2025 року. Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. В обґрунтування позову позивач стверджує, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки такі доводи підтвердив відповідач, який визнав позов, та будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування він на надав. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому не вбачає підстав для вжиття заходів щодо їх примирення . З огляду\~на наведене,\~з`ясувавши\~взаємостосунки сторін,\~дійсні мотиви\~розірвання шлюбу,\~приймаючи до\~уваги відсутність\~згоди сторін\~на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, а тому суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. В силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 605,60 грн. Зважаючи на положення ч.1 ст.142 ЦПК України, 50% сплаченого судового збору, що становить 605,60 грн. слід повернути позивачу з Державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved