Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Позивачка [PERSON] 17.01.2025 року засобами поштового зв`язку скерувала у Жидачівський районний суд Львівської області позовну заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 20.01.2025 року за вх. № 444/25, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на її користь з відповідача [PERSON] аліментів на їх повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у частці від заробітку (доходу) у розмірі частини з усіх його видів, починаючи з 17.01.2025 року, і до закінчення зазначеним сином навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у шлюбі сторін у справі народилось двоє синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказані діти проживають разом із позивачкою [PERSON] та перебувають на її утриманні. На підставі рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 09.05.2023 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягувались аліменти на вказаних дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.02.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Син [PERSON] навчається в Державному навчальному закладі «Вище професійне училище № 34 м. Стрий», закінчує навчання 30.06.2026 року, що стверджується довідкою зазначеного навчального закладу від 13.09.2024 року за вих. № 233. Син [PERSON] навчається на денній формі навчання і це не дає йому змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги, яку відповідач [PERSON] як його батько не надає, хоча має таку можливість. Відповідач [PERSON] є працездатним. Позивачці [PERSON] відомо, що відповідач [PERSON] працює помічником машиніста локомотивного ДЕПО Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», - підсумовує свій позов [PERSON] .. Третя особа, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки [PERSON] правом подати суду у запропоновані строк та порядку письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] , з його участю як третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, на стороні позивачки, до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, не скористався. Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву [PERSON] , за участю як третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача [PERSON] , до нього, про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 25.02.2025 року вважається такою, що йому вручена 06.03.2025 року. Відповідно, відповідач [PERSON] свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів. Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її сторін та інших учасників ані до Жидачівського районного суду Львівської області, ані до Сколівського районного суду Львівської області, не надходило. Заяви/клопотання сторін та інших учасників справи. Третя особа, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки [PERSON] 01.04.2024 року через канцелярією подав у Сколівський районний суд Львівської області заяву, за змістом якої зазначає, що ознайомився з позовною заявою [PERSON] та просить суд позов задовольнити, й стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на нього, як повнолітню дитину, який продовжує навчання. Будь-яких інших заяв та/чи клопотань від сторін та інших учасників цієї справи, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, ані до Жидачівського районного суду Львівської області, ані до Сколівського районного суду Львівської області, не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 03.02.2025 року справу за єдиним унікальним номером 443/107/25, у зв`язку із встановленням необхідності пред`явлення вищевказаної позовної заяви з дотриманням загальних правил підсудності, визначених у ч. 1 ст. 27 ЦПК України, направлено у Сколівський районний суд Львівської області, тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] , яким відповідно до одержаних судом відомостей від ГУ ДМС у Львівській області, є с. Хітар, Стрийський район, Львівська область. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 25.02.2025 року, після отримання матеріалів переданої цивільної справи за підсудністю, у порядку ст. 32 ЦПК України, з-поміж іншого, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Залучено до участі у розгляді цієї справи третю особу, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки [PERSON] .. Розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження, у межах визначеного ст. 275 ЦПК України строку, тобто не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження, у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, без проведення судового засідання, за наявними у цій справі матеріалами. Інші процесуальні дії у цій справі ані Жидачівським районним судом Львівської області, ані Сколівським районним судом Львівської області, не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5\~ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~у порядку,\~встановленим цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів,\~а суд,\~здійснюючи правосуддя,\~захищає права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~у межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Згідно ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру порушення прав позивачки [PERSON] та/чи третьої особи, який не заявляє самостійних вимог на стороні цієї позивачки, й причетність до такого порушення прав на час навчання повнолітньої дитини відповідача [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 09.05.2023 року за єдиним унікальним номером судової справи 456/662/23, задоволено позов [PERSON] про стягнення аліментів на дітей. Вирішено стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 06.02.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (копія міститься у справі, а. с. 34-35). Згідно з свідоцтвом про народження на бланку серії [NUMBER] , виданим Бортниківською сільською радою Жидачівського району Львівської області 03.07.2006 року, [PERSON] [INFO] досягнув повноліття (копія міститься у справі, а. с. 7). Відповідно до довідки Державного навчального закладу «Вище професійне училище № 34 м. Стрий» від 13.09.2024 року за вих. № 2233, [PERSON] являється студентом першого курсу денної форми навчання за професією будівництво та цивільна інженерія, термін закінчення навчання 30.06.2026 року (копія міститься у справі, а. с. 8). Відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплати Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 18.10.2024 року, відповідач [PERSON] працевлаштований і має стабільний дохід. З відповідача [PERSON] до липня 2024 року стягувались аліменти у розмірі 33,33 % від його доходу, а з серпня продовжуються стягуватись 16,67 % від його доходу (копія міститься у справі, а. с. 9). Отже, повнолітній син сторін цієї судової справи студент [PERSON] об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, оскільки сама по собі денна форма навчання позбавляє його можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов він потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Релевантні джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема й після досягнення ними повноліття на час навчання, регулюються\~Конституцією України,\~Сімейним кодексом\~України (надалі СК України) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами до неї, іншими актами законодавства. Так, згідно із\~ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 8 та 9 ст. 7 СК України). Сімейний Кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч. 1 та 2 ст. 141 СК України). Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про освіту»). Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст. 198 СК України). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Верховним Судом України у своїй постанові від 24.02.2016 року за єдиним унікальним номером судової справи 6-1296цс15, від зроблених висновків у котрій не відступив й Верховний Суд, вказано про те, що правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року за єдиним унікальним номером судової справи 346/103/17, суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи. Суд вважає за необхідне зазначити, що стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зібраними у цій справі доказами встановлено, що повнолітній син сторін у справі [PERSON] на час вирішення цієї справи не досягнув 23-річного віку, він навчається у державному навчальному закладі на денній формі навчання, у зв`язку з чим позбавлений можливості працювати та самостійно себе забезпечувати, а, відтак, потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку та навчанні. Таким чином, вирішуючи цей спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення,

Outcome: partial