Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Скользнєва В.В. звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Мелітопольська міська рада, як орган опіки та піклування. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач тривалий час не бере участі у вихованні дитини, не забезпечує її матеріально, не цікавиться її фізичним, духовним і моральним розвитком, а також не виявляє бажання підтримувати з нею будь-який зв`язок. З 2017 року після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач фактично самоусунувся від виконання обов`язків батька. Окрім того, позивачка вказує, що відповідач після початку повномасштабного вторгнення рф отримав паспорт громадянина росії, проживає на тимчасово окупованій території та не сприяє вирішенню питань щодо документального оформлення дитини, зокрема, відмовляється надати згоду на подання документів для отримання статусу постійного мешкання в Канаді дочкою. Позивачка також просить суд стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою суду від 16.10.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.11.2024 року задоволено клопотання про заміну третьої особи та замінено третю особу, що не заявляє самостійних вимог: районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району на належну Мелітопольську міську раду, як орган опіки та піклування. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Надали пояснення аналогічні викладеним. Додатково зазначили, що весь час після розірвання шлюбу вихованням та утриманням дитини займається лише матір, батько дитини не приймав участі в житті дитини. Позивачка пояснила, що між нею та відповідачем шлюб розірваний в грудні 2017 році, відповідач в січня 2017 року виїхав до Києва. Протягом 2018-2019 років, відповідач приїздив до міста Мелітополь раз на 4-6 місяців. Останній раз відповідач бачився з донькою [PERSON] в серпні 2021 року. матеріальну допомогу останній раз надавав в 2020 році. У доньки є мобільний телефон, вона зареєстрована в соціальних мережах, але батько інтересу до доньки не проявляє. В березні 2022 року позивачка разом з донькою виїхали за межі України, на теперішній час перебуває в Канаді. Необхідно оформити документи для подальшого проживання доньки в Канаді, але відповідач як батько дитини, відмовляється оформлювати згоду. Місце реєстрації відповідача [PERSON] знаходиться на тимчасово окупованій території, повідомлення про судове засідання, через засоби поштового зв`язку неможливо здійснити, виклик відповідача здійснювався через оголошення на сайті Комунарського районного суду м.Запоріжжя. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник Мелітопольської міської ради, як орган опіки та піклування, будучі повідомленою судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила суд ухвалити рішення в інтересах дитини. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.08.2012 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області виданого 14.03.2013 року засвідчено народження [PERSON] , [INFO] , батьком якої зазначено [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у цивільній справі №320/7189/17 від 04.12.2017 року, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набуло законної сили 15.12.217 року. Як вбачається з листа Міністерства соціальної політики України [PERSON] був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа з 22.05.2022 та фактично проживав в м. Бровари Київської області. Але на час розгляду справи [PERSON] виїхав на тимчасово окуповану територію України, що підтверджується роздруківкою з мережі Інтернет, як якої вбачається, що [PERSON] в 2023 році бере участь в заходах, які проводяться окупаційною владою міста Мелітополя, дає інтерв`ю. Також особистою перепискою в месенджері мобільного телефону позивачки та відповідача, ним підтверджується, що він отримав громадянство росії. Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Центральним-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) виданого 25.07.2020 року, встановлено, що 25.07.2020 року громадянин [PERSON] , [INFO] та громадянка [PERSON] , [INFO] уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №297. На час розгляду справи [PERSON] та її дитина [PERSON] проживають разом в Канаді за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 30.11.2022 року. Позивач зазначає та підтверджує низкою документів, що відповідач [PERSON] не бере участі у житті дитини з 2017 року: не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться її здоров`ям, навчанням, духовним і моральним розвитком. Ці обставини підтверджуються: - Довідкою №3368 від 05.08.2024 р. ТОВ «Київський приватний ліцей» Перша Українська школа", в якій зазначено, що мати дитини постійно цікавиться шкільним життям доньки, натомість батько до школи не звертався та участі у житті дитини не брав. - Довідкою №01-66/127 від 09.08.2024 р. Управління культури та молоді Мелітопольської міської ради, у якій прямо вказано, що батько [PERSON] «не цікавився життям доньки та не приймав участі у її вихованні». - Довідкою №24 від 12.08.2024 р. початкової школи №3 м.Мелітополь, яка підтверджує аналогічну інформацію. Крім того, позивач надала скріншоти переписки з відповідачем у месенджерах, де останній: підтверджує, що має паспорт рф; заявляє про небажання спілкуватися українською мовою; не бажає брати участь у процесі оформлення документів на дитину; прямо відмовляється від виконання обов`язків батька. Ці скріншоти вказують на свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вони дружили родинами, коли позивачка з відповідачем були у шлюбі. З відповідачем перестали спілкуватись з 2017 року, коли той поїхав до Києва та перестав допомагати позивачці та доньці. Вона весь цей час підтримує зв`язок з позивачкою. Святкували разом день народження [PERSON] , батько доньку не вітав, подарунки не дарував. Зі слів спільних знайомих, [PERSON] , коли проживав в місті Київ, мав матеріальну можливість допомагати дитині, він відпочивав по клубах, ресторанах. Після повномасштабного вторгнення рф на територію України та окупації м.Мелітополь, [PERSON] повернувся до міста Мелітополь, пішов на співпрацю з ворогом, зайняв посаду у відділі культури окупаційної влади. Бачила [PERSON] серед інших колаборантів в телеграм-каналах. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є подругою [PERSON] , з її слів, колишній чоловік не сплачує аліменти, не спілкується з донькою. В судовому засіданні судом у присутності представника органу опіки та піклування проведено спілкування з неповнолітньої [PERSON] та з`ясовано її думку. На питання суду неповнолітня [PERSON] пояснила, що з 2021 року з батьком не спілкується та не має бажання цього робити. Він участі в її житті не приймає, ніколи не пише, не телефонує, матеріально не допомагає. Позитивно відноситься до рішення матері про позбавлення батьківських прав батька. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання обов`язків щодо виховання дитини. При цьому, як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р., ухилення має бути виявом винної поведінки - тобто свідомого небажання виконувати обов`язки батька чи матері. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не забезпечує дитину матеріально (відсутні перерахування коштів з березня 2020 р.). Не підтримує контакт з дитиною - з 2017 року відсутнє будь-яке спілкування. Не бере участі у вихованні - ігнорує освітній, моральний і духовний розвиток дитини. Зайняв позицію, яка суперечить державним інтересам України, підтримуючи політику рф, що створює ризики для реалізації прав дитини та позивача, зокрема в процесі легалізації в Канаді. Положення ст.150 СК України, а також Конвенції ООН про права дитини (ст.18, 27, 29) покладають на батьків основну відповідальність за фізичний, духовний, моральний, інтелектуальний розвиток дитини. Суд бере до уваги також, що позивачка самостійно утримує та виховує дитину, що підтверджується: договором оренди житла у м.Вінніпег; медичними документами на дитину; довідками про зарахування до школи принца Едварда та участь у таборі. Таким чином, в сукупності всі докази підтверджують систематичне, свідоме, тривале ухилення відповідача від виконання обов`язків батька, що є підставою для позбавлення його батьківських прав згідно із законом. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що повністю відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Орган опіки та піклування висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не надав, посилаючись на неможливість вчинення такої дії. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй Постанові від 11.12.2023 по справі №523/19706/19 зазначив, що не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Тому у випадку ненадання висновку органом опіки та піклування, залученим до участі у справі, суд може надати додатковий строк відповідному органу, відклавши розгляд справи. Однак відмовити у винесенні рішення у справі чи зупинити провадження у справі через відсутність такого висновку суд не може. Судом був наданий час для органу опіки та піклування для складання такого висновку, але вони не відмовились його складати. Суд вважає за можливе розглянути справи без висновку органу опіки та піклування та ухвалити рішення в інтересах дитини. Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на нього ст.150 СК України, відносно неповнолітньої дитини. Мати дитини позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підтримала. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Позивач просить стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини на свою користь аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що батько дитини [PERSON] , добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд задовольняє позовну вимогу та стягує на утримання неповнолітньої дитини на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Приймаючи до уваги вимоги ч.6 ст.141 ЦПК України, та враховуючи те, що позивачем заявлені вимоги немайнового (позбавлення батьківських прав) та майнового (стягнення аліментів) характеру, а також положення п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» за яким позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу майнового характеру стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Позивачкою сплачений судовий збір за немайнову вимогу про позбавлення батьківських прав в сумі 1211,20 грн., тому вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. У відповідності до ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved