Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

У березня 2025 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 11.09.1993. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного життя народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Спільне життя не склалось, однією сім`єю не проживають, перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили почуття любові та поваги. Ухвалою від 10.03.2025 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач відзив не подавав. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.09.1993 (а.с.9). Під час спільного проживання у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин та поновлювати наміру їх не мають, не проживають разом протягом тривалого часу. Згідно із ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. В своїй письмовій заяві, поданій до суду, позивач зазначивши, що примирення між нею та відповідачем неможливе, наполягала на розірванні шлюбу. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім`я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, а відтак, існують підстави для розірвання шлюбу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про залишення місця проживання дитини разом із матір`ю, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Встановлено, що на момент звернення до суду із зазначеним позовом, дитині [PERSON] , [INFO] , виповнилось 16 років, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог про залишення місця проживання дитини разом із матір`ю - відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial