Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

У грудні 2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк», позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - відповідачі) заборгованість за кредитним договором № 509999123 від 18.01.2022 року у розмірі 942 349, 49 грн. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» та відповідачем [PERSON] 18.01.2022 року було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 509999123 (далі -кредитний договір), на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 600 000, 00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30, 00 % річних, на строк до 18.01.2026 року. Для забезпечення зобов`язань за кредитним договором між АТ «Альфа Банк» та відповідачем - [PERSON] укладено Договір поруки № 509999123-П від 18.01.2022 року, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 509999123 від 18.01.2022 року. Разом з тим, у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідачів виникла заборгованість, яка станом на 16.02.2024 року становить 942 349, 49 грн., з яких: 600 000, 00 грн. - заборгованість в частині непогашеного кредиту (по тілу); 342 349, 49 грн. - заборгованість в частині несплачених процентів за користування кредитом, що є предметом позовних вимог. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2024р. матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою суду від 30.12.2024р. відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Ухвалою суду від 11.03.2025р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що не заперечує щодо постановлення заочного рішення у справі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, разом з тим, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, встановлені судом. 18.01.2022р. року між Акціонерним товариством «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 509999123, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 600 000, 00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30, 00 % річних, на строк 48 місяців до 18.01.2026 року. У порядку забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором № 509999123 від 18.01.2022 року, між Акціонерним товариством «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» та [PERSON] укладено Договір поруки № 509999123-П, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором № 509999123 від 18.01.2022 року. АТ «Альфа Банк» виконано умови Договір кредиту № 509999123 від 18.01.2022р. та видало відповідачу грошові кошти на загальну суму 600 000, 00 грн., що підтверджується випискою по рахунку боржника, меморіальним ордером № 86584836 від 18.01.2022р. та не спростовано останнім. 26.01.2024р. року представник позивача направив на адресу [PERSON] вимогу про усунення порушень щодо погашення заборгованості №4261-57.2/2024 від 26.01.2024 р. 25.09.2024р. представником позивача було направлено на адресу [PERSON] досудову вимогу поручителю щодо виконання договірних зобов`язань. Разом з тим, вказані вимоги залишені без задоволення, доказів зворотного суду надано не було. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування. Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним Договором кредиту № 865848367 від 18.01.2022 року та Договором поруки № 865848367-П від 18.01.2022 року, та у зв`язку із неналежним виконанням боржниками умов зазначених Договорів, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту та відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, при солідарному обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язків частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Як визначено ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Як убачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків, відповідачами порушено умови Кредитного договору та договору поруки в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим, станом на 16.02.2024 року загальна кредитна заборгованість за Договором кредиту № 509999123 від 18.01.2022 року становить 942 349, 49 грн., з яких: 600 000, 00 грн. - заборгованість в частині непогашеного кредиту (по тілу); 342 349, 49 грн. - заборгованість в частині несплачених процентів за користування кредитом, що підтверджено наявними в матеріалах справи розрахунками. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачами, які не скористались своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Стороною відповідачів не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 11 308, 19 грн., тобто по 5 654, 10 грн. з кожного, які сплачено позивачем за подання позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved