Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Представник позивача адвокат Гуцул М.С. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказано, що з грудня 2015 по березень 2018 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від даних відносин у них народився син - [PERSON] , [INFO] . В подальшому сторони припинили сімейні відносини, через надмірне зловживання відповідачем алкогольних напоїв, що призводило до частих сварок в родині. 3 11.04.2023 року позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Позивач з дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають разом з чоловіком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Вихованням сина [PERSON] займається позивачка разом з чоловіком [PERSON] . Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, не цікавиться його життям, матеріально не забезпечує. Крім того, 27.09.2024 року [PERSON] своєю заявою, яка засвідчена приватним нотаріусом Кропивницького міського територіального округу Мамченко А.А. та зареєстрована в реєстрі за № 1316, надав згоду на позбавлення його батьківських прав, не заперечує проти його усиновлення, в подальшому брати участь у вихованні та утриманні дитини не бажає.У зв`язку із наведеним позивачка вважає наявними підстави для задоволення позову. Ухвалою судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25.10.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито підготовче провадження у справі. 10.12.2024 року до суду надійшов Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Компаніївської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідач в судовезасідання не з`явився, приймав участь у підготовчому судовому засіданні, де не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги не надає. Третя особа в судове засідання представника не забезпечила, про розгляд справи повідомлена належним чином, заяв та клопотань до суду не подано. Заслухавши позивача її представника та свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Новоукраїнським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 14.06.2017 року, актовий запис104 (а.с.11). 11.04.2023 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис 20. Після реєстрації прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с.13). Судовим наказом Компаніївським районним судом Кіровоградської області від 16.05.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Як вбачається з довідки-розрахунку державного виконавця станом на 01.09.2024 рік [PERSON] має заборгованість по аліментам в розмірі 165 389,27 грн (а.с.16). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачка у власності має житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.22). Згідно довідки виконавчого комітету Компаніївської селищної ради Кропивницького району, Кіровоградської області № 1186 від 16.09.2024 року до складу сім`ї [PERSON] входить: син [PERSON] ,[INFO], син [PERSON] , [INFO], син [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Відповідно до довідки №198 від 24.09.2024 року КЗ «Компаніївський ліцей» Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, дитина [PERSON] , учень 2-А класу. Вихованням та навчанням дитини займається мама [PERSON] , батько [PERSON] жодного разу до закладу освіти не приходив, ніколи не цікавився навчанням та вихованням свого сина (а.с.17). Згідно довідки КНП «Центрально первинної медико-санітарної допомоги Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області» від 16.09.2024 року декларація на дитину [PERSON] складено з лікарем [PERSON] , заключна з мамою в 2023 році (а.с.18). Як вбачається з довідки-характеристики № 1194 від 16.09.2024 року виконавчого комітету Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області [PERSON] проживає в [ADDRESS] , безробітна. Заяв і скарг від сусідів та жителів територіальної громади не надходило (а.с.24). Згідно довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричного огляду у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 1292 за результатами огляду [PERSON] психіатричні та наркозахворювання відсутні (а.с.23). 28.09.2024 року [PERSON] своєю заявою, яка засвідчена приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Мамченко А.А. та зареєстрована в реєстрі за № 1316, надав згоду на позбавлення його батьківських прав, не заперечує проти його усиновлення будь-якою особою. З правовими наслідками позбавлення батьківських прав обізнаний. В подальшому брати участь у вихованні та утриманні дитини не бажає (а.с.21). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що перебуває з позивачкою в дружніх відносинах, щодо батька дитини зазначила, що він з сином не спілкується, на свята не вітає, матеріальної допомоги не надає. Дитина знає, що відповідач є його батьком, але він його не цікавить. У відповідності до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях. Відповідно доч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як унормовано ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст.ст.150, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські праване можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, зокрема у п.2 визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 26 грудня 2024 року у справі № 561/474/24 зробив висновок, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22; від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23. За викладеними у позові обставинами відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, усі питання щодо виховання та навчання, матеріального забезпечення дитини вирішуються позивачем, відповідач фактично не спілкується з сином, не бере участі у його вихованні, турботі про фізичний та духовний розвиток, стан здоров`я та забезпечення необхідних умов для життя. У ході розгляду справи відповідачем визнано позовні вимоги, надаючи оцінку заявленому, суд враховує положення до ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України. У силу даних вимог позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, у розумінні приписів ст.206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як регламентовано ч.ч.2, 3 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Визнання позову під час розгляду справи та подання нотаріально засвідченої заяви від 27.09.2024 року, в якій відповідач відмовляється від батьківських прав відносно свого сина та не заперечує щодо подальшого його усиновлення, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме ч.3 ст.155 СК України, та порушує інтереси дитини. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Саме такого висновку дійшов ВС у справі № 753/2025/19 від 06.05.2020 року. Крім того, в зазначеній постанові ВС вказав, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Та, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші). При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та вплив, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про таке попередження відповідача, зокрема, у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини, а в матеріалах справи відсутні такі докази. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Беручи до уваги викладене у своїй сукупності, чи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, що зумовлює висновок про невстановлення правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити за необгрунтованістю позовних вимог, та вважає, що відповідача слід попередити, що у разі в подальшому неналежного виконання ним батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, він буде позбавлений батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed