Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 4098,08 грн страхових витрат в рахунок відшкодування шкоди у порядку зворотної вимоги (регресу), а також 6 028, 00 грн судових витрат зі сплати судового збору та пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги. І. Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29 жовтня 2021 року по вулиці Йорданській, 10 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі застрахованого автомобіля «Iveco», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] . Згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року, ДТП внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху (далі - ПДР), у зв`язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності за статтями 122-4 та 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). У зв`язку з тим, що позивачем вказана ДТП визнана страховим випадком, а [PERSON] виплачено вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 4098,00 грн. до ПАТ «СК «Граве Україна» перейшло право регресної вимоги до [PERSON] , який залишив місце ДТП. ІІ. Процесуальні дії у справі Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено по суті на 16 квітня 2025 року у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. При цьому подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак з незалежних від суду технічних причин, забезпечити таку участь не було можливо. До початку розгляду справи по суті, представник позивача надав заяву, у якій зазначив, що у разі своєї неявки не заперечує проти розгляду справи за його відсутності, а у разі неявки відповідача не проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, за наявними у справі матеріалами та відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалити заочне рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Суть спору сторін зводиться до відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у вигляді страхових витрат у порядку зворотної вимоги (регресу) до винної у ДТП особи, яка залишила місце ДТП. Спірні правовідносини сторін регулюються положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV; чинний на час виникнення спірних правовідносин). Оцінюючи правову природу предмета спору, усі належні та допустимі докази, які містяться у матеріалах справи, з огляду на вимоги законодавства та усталену судову практику у подібній категорії спорів, суд убачає достатньо підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що 29 жовтня 2021 року на вул. Йорданській, 10, в м. Києві сталася ДТП за участі застрахованого автомобіля «Iveco», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року у справі №759/19639/21 [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 3400 грн., зі стягнення судового збору. Як вбачається із вказаної постанови, 29 жовтня 2021 року о 16 год. 30 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом «Iveco», реєстраційний номер [NUMBER] , під час руху заднім ходом для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб та здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , чим порушив пункти 10.9. 2.10а ПДР. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними битками. Після чого [PERSON] залишив місце ДТП. Згідно з полісом №АР/5334736 від 31 травня 2021 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Iveco», реєстраційний номер [NUMBER] застрахована у ПАТ «СК «Граве Україна». 01 листопада 2021 року інший учасник ДТП [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «Граве Україна» із заявою-повідомленням про випадок з транспортним засобом та повідомив, що внаслідок вказаної ДТП пошкоджено його автомобіль «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ремонтної калькуляції № 981К2 від 10 листопада 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] склала 4098,08 грн. без ПДВ. Вказана ДТП визнана страховим випадком, про що 13 червня 2022 року складено відповідний страховий акт № 10.90056676.1/KOS. Згідно з платіжним дорученням № 0614113355 від 14 червня 2022 року ПАТ «СК «Граве Україна» виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] в розмірі 4098.08 грн. ІV. Мотивована оцінка суду та норми права, які ним застосовані Згідно з положеннями статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, виходячи із вказаних вимог цивільного процесуального законодавства, суд вважає постанову суду у справі про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за фактом вчинення вказаного ДТП та залишення місця такого, обов`язковою при розгляді даної справи, зокрема у частині підтвердження факту події, осіб, які беруть участь у справі, наявності або відсутності вини учасників ДТП та інших істотних обставин. Згідно приписів частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до приписів Глави 67 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частинами 1 і 2 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом № 1961-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин сторін. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 36.4 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Згідно з вимогами підпункту «в» підпункту 38.1.1 статті 38 Закону № 1961-IV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Таким чином, оскільки матеріалами цивільної справи підтверджується факт виплати позивачем страхового відшкодування та факт залишення місця вказаної ДТП [PERSON] , ПАТ «СК «Граве Україна» належить право регресної вимоги до відповідача у розмірі виплаченого відшкоджування в сумі 4098. 08 грн. Спростувань наведеним вище доказам відповідач суду не надав і таких не встановлено судом. V. Щодо розподілу судових витрат. Суд вважає, що згідно з вимогами статей 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у частині відшкодування сплаченого судового збору в сумі 3028 грн. Водночас, щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Пунктом 1, 2 частиною 3 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи і чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Така правова позиція узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) та ін. Проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих позивачу послуг адвокатом Синюк С.Л. за дорученням Адвокатського бюро «Синюк та партнери», суд встановив, що що такі послуги фактично передбачали підготовку процесуальних документів у справі, а саме: первинну консультацію - 600,00 грн, з`ясування обставин справи - 1200,00 грн, підготовку та подання позову - 1200, 00 грн. Отже, враховуючи складність справи, ціну позову та пропорційність предмету спору, суд вважає справедливим, співмірним та обґрунтованим стягнути 1200,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, тобто за підготовку та подання позову, а в решті відмовити. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, у частині відшкодування регресної вимоги сума стягнення становить - 4098,08 грн, у частині судових витрат загальна сума стягнення - 4228,00 грн. На підставі викладеного, вимог Цивільного кодексу України, Закону № 1961-IV та

Outcome: partial