Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

У червні 2024 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 166528,99 грн, 3% річних у розмірі 12097,28 грн, інфляційні втрати у розмірі 63714,03 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 05 жовтня 2018 року близько 15.50 год за адресою: м. Полтава, вул. Миру, на проїжджій частині поблизу будинку №3, тз Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та помер у реанімаційному відділенні лікарні. Відповідальність водія тз була застрахована у ПАТ «СК «УСГ». 16.11.2020 позивач на адресу відповідача направила заяву про виплату страхового відшкодування як дружина померлого, у зв`язку з невиплатою страхового відшкодування, позивач звернулась до суду, рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 14 квітня 2023 року позов задоволено та стягнуто з ПрАТ «СК «УСГ» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 200000 грн, пеню у розмірі 20432,88 грн, 3% річних у розмірі 3682,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 7296,77 грн, а разом 231411,84 грн. Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 січня 2024 року рішення Ленінського районного суду міста Полтави залишено без змін. Лише 31 січня 2024 року на виконання рішення суду відповідачем проведено виплату страхового відшкодування. Однак, за період з 25 січня 2022 року (згідно із заявленими вимогами) по 30 січня 2024 року (за день до отримання страхового відшкодування), кількість днів прострочення виплати страхового відшкодування збільшилась, відтак за вказаний період необхідно нарахувати штрафні санкції. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 07 червня 2024 року позовну заяву передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 18.11.2024 до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що позивач не надавала відповідачу документів на підтвердження права отримувати страхове відшкодування, не надала інформації, необхідної для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування. Крім того, станом на дату звернення позивача до ПАТ «СК «УСГ», у відповідача не було жодних юридичних підстав для сплати страхового відшкодування. Також звертає увагу, що у відповідача виникає обов`язок щодо виплати страхового відшкодування та штрафних санкцій лише після ухвалення у цивільній справі рішення, тобто з 16 січня 2024 року у відповідача виник такий обов`язок. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 14 квітня 2023 року цивільний позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення страхового відшкодування задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 200000 грн, пеню у розмірі 20432,88 грн, три відсотки річних у розмірі 3682,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 7296,77 грн, а разом 231411,84 грн. Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 січня 2024 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 14 квітня 2023 року залишено без змін. Відповідно до копії квитанцій, 31 січня 2024 року на картковий рахунок [PERSON] зараховано 200000,00 грн, 3682,19 грн, 20432,88 грн, 7296,77 грн із призначеннями платежів: страхове відшкодування, 3% річних, пеня, інфляційні витрати. Таким чином, на наступний день після набрання рішенням суду законної сили, зобов`язання відповідача сплатити страхове відшкодування триває до моменту фактичного виконання цього зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум за увесь час прострочення до дати виконання рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Так, ст.625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц. Системний аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення є підставою для стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення виконання такого рішення. Положеннями ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах. У справі, яка переглядається, листом від 12 лютого 2018 року ПрАТ «СК «Універсальна» повідомило позивачів про припинення перебігу строку для прийняття страховиком рішення щодо виплати позивачам страхового відшкодування до дати набрання рішенням у такій справі/провадженні законної сили та повідомлення про даний факт страховика, як це передбачено абзацом 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП у матеріалах справи відсутні, проте питання про виплату позивачам страхового відшкодування та визначення його розміру було прийнято на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 14 січня 2021 року, ухваленого в цій справі. Тобто саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про стягнення з ПрАТ «СК «Універсальна» на користь позивачів страхового відшкодування, у страховика настав строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання. Відтак, за несвоєчасне виконання рішення суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати та 3% річних за період з 16 січня 2024 року (наступний день після набрання законної сили рішення суду) по 31 січня 2024 року (день фактичного виконання рішення суду). У той же час, суд не погоджується із наданим позивачем розрахунком, відтак викладає свій. Інфляційні витрати. Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. IIc = 1.00000000. Інфляційне збільшення: 231 411,84 x 1.00000000 - 231 411,84 = 0,00 грн. 3% річних. Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання: з 16/01/2024 до 31/01/2024, 231 411,84 x 3 % x 16 : 366 : 100, кількість днів у періоді 16, сума 303,49 грн. На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 303,49 грн, отже позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 3,03 грн (303,49*2423,41:242341).

Outcome: partial