Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] через свого представника - адвоката Баладига С.П. звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події. Свою позовну заяву позивач обґрунтовував тим, що 31.03.2023 року о 21:00 годині в місті Києві на перехресті проспектів Правди, Свободи та вулиці Наталії Ужвій сталося ДТП за участі автомобіля Hyndai, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Подільського районного суду міста Києва від 12.07.2024 року по справі №758/7105/24 [PERSON] визнано винним у даній ДТП. Позивач зазначає, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за полісом ОСЦПВ №208505340 в ТДВО СК "КРЕДО», франшиза 2 500, 00 грн. Вказує, що [PERSON] звернувся ТДВ "СК "КРЕДО" із заявою про виплату страхового відшкодування та останньому виплачено 42 037,03 грн. Зазначає, що загальна вартість відновлювального ремонту ТЗ Hyndai д.р.н. [NUMBER] згідно зі Звітом №3009296/04/23 від 07.04.2023 року складає 89 267,69 грн. Коефіцієнт фізичного зносу ТЗ Hyndai д.н.з. [NUMBER] складає 0,7. Як встановлено з відповіді страхової компанії ТДВ "СК "КРЕДО", вартість ремонту автомобіля Hyndai д.р.н. [NUMBER] виплачена з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу деталей та франшизи, тому сума зменшена до 42 037,03 грн. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, згідно зі статтею 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Посилаючись на те, що залишається не відшкодована матеріальна шкода, тобто вартість ремонту автомобіля на суму 47 230, 66 грн. (89 267,69 грн. вартості ремонту - 42 037, 03 грн. суми страхового відшкодування) та моральна шкода, завдана позивачу внаслідок ДТП, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Для обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди позивач вказує, що у зв`язку з настанням ДТП, яка сталася з вини відповідач, позивачу заподіяно стрес, душевні та моральні страждання та переживання через думку та дискомфорт того, що автомобіль не підлягає використанню та відновленню. Позивач не міг декілька місяців користуватись автомобілем у звичайному режимі, змушений витрачати багато часу для відновлення порушеного права, зокрема участь у судових засіданнях з квітня 2023 року по листопад 2024 року по розгляду справи ДТП, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків. Загалом, позивач перебував у стресі, повинен був витрачати зусилля для відновлення порушених планів та зручностей. Будь-яких пропозицій відшкодування збитків від відповідача не надходило. Враховуючи вищевикладене, позивач оцінив спричинену йому моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 грн., яку просить стягнути з відповідача. Також позивач зазначає, що оскільки він не є фахівцем в галузі права, то для захисту своїх прав та інтересів був змушений звернутися за правовою допомогою до особи, яка надає послуги в галузі права, а саме АО "Фещенко та партнери". Представництво інтересів позивача здійснено адвокатським об`єднанням в особі адвоката Баладиги Сергія Павловича. На підставі додаткової угоди №1 від 06.11.2024 року до Договору про надання правової допомоги №25092023 від 25.09.2023 року сторони погодили, що за надання правової допомоги в обсязі, передбаченому п. 1 цією Додатковою угодою, Клієнт зобов`язується сплатити гонорар в розмірі 30 000,00 грн. у разі задоволення позовних вимог щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події (в тому числі частково). Оплата проводиться протягом 5 днів з моменту винесення судового рішення. Таким чином, розмір судових витрат, пов`язаних із оплатою позивачем професійної допомоги становить 30 000,00 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Звертав увагу суду на те, що страхова компанія відшкодувала потерпілому в дорожньо-транспортній пригоді шкоду з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу. Невідшкодовану страховою компанією частину спричиненої шкоди та франшизу має відшкодувати відповідач як винуватець ДТП. На питання суду щодо обґрунтування розміру спричиненої моральної шкоди представник позивача посилався на ті обставини, які зазначені у позовній заяві. Щодо розміру понесених витрат на правову допомогу представник позивача звертав увагу на детальний опис робіт як Додаток до Додаткової угоди №1 від 7 листопада 2024р. до Договору про надання правової допомоги від 25 вересня 2023р.. Щодо розбіжностей у розмірі вартості наданої правової допомоги, на яку звернув увагу суд, що міститься в Детальному описі робіт (20000 грн. в графі «загальна вартість» та розрахунку 20 годин часу на правову допомогу у розмірі 30000 грн.) Представник позивача пояснив, що на надання правової допомоги позивачу було витрачено 20 годин; вартість 1 години роботи адвоката становить 1500 грн., тобто загальна вартість понесених витрат на правову допомогу становить 30 000 грн. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 26 лютого 2025р. та 15 квітня 2025р. не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся за адресою: [ADDRESS] , яка значиться як адреса реєстрації за інформацією Відділу з питань реєстрації місця проживання Подільської РДА в місті Києві. Заяв про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у зв`язку з таким. Судом встановлено, що 31.03.2023 року о 21:00 годині в місті Києві на перехресті проспектів Правди, Свободи та вулиці Наталії Ужвій сталося ДТП за участі автомобіля Hyndai, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП механічних пошкоджень отримав транспортний засіб Hyndai, д.н.з. [NUMBER] , належний позивачу [PERSON] (а.с.13). Постановою судді Подільського районного суду міста Києва від 12.07.2024 року по справі №758/7105/24 [PERSON] визнано винним у даній ДТП (а.с.10-12). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] як водія автомобіля Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за полісом ОСЦПВ №208505340 в ТДВО СК "КРЕДО», франшиза 2 500, 00 грн., що доводиться листом страхової компанії на адресу представника позивача (а.с.16-17). Позивач [PERSON] як потерпіла особа звернувся до ТДВ "СК "КРЕДО" із заявою про виплату страхового відшкодування. 31 березня 2023р. аварійним комісаром страхової компанії було оглянуто автомобіль Hyndai, д.н.з. [NUMBER] , належний [PERSON] , про що складено Акт огляду транспортного засобу 3009296 (а.с.19-20). На підставі звернення ТДВ "СК "КРЕДО" суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] було складено Звіт №3009296/04/23 від 07.04.2023 року про оцінку колісного транспортного засобу. Відповідно до даного Звіту вартість відновлювального ремонту ТЗ Hyndai, д.н.з. [NUMBER] , складає 89 267,69 грн. Коефіцієнт фізичного зносу ТЗ Hyndai д.н.з. [NUMBER] складає 0,7. Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без врахування ПДВ 20% на замінні складові та матеріали становить 44 537,03 грн. (а.с.21-27). Як встановлено з Листа страхової компанії ТДВ "СК "КРЕДО" від 06.11.2024 на адресу представника позивача, страховою компанію «Кредо» страховим Актом №3009296-1-1 було визнано настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу за спричинення пошкоджень частин та деталей автомобіля Hyundai, які сталися 31 березня 2024р. страховим випадком, передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та полісом. Страховою компанію призначене страхове відшкодування у розмірі 42037,03 грн. (а.с.16-17). Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страхова компанія ТДВ "СК "КРЕДО" у листі від 06.11.2024 роз`яснила представнику позивача, що розрахувала суму до виплати на підставі статті 29 вказаного Закону, тобто відшкодувала витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Також страхова компанія повідомила, що відповідно до пункту 32.7 ст.32 вказаного Закону, страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарною вартості транспортного засобу. Страхова компанія повідомила, що страхове відшкодування у розмірі 42037,03 грн. було розраховане з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, за мінусом розміру франшизи, яка не відшкодовуються страховою компанією, та без урахування втрати товарної вартості транспортного засобу. Як не заперечує позивач, йому було виплачено страховою компанією відповідача 42037,03 грн. Даної суми недостатньо для покриття понесених збитків на відновлювальний ремонт транспортного засобу, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу, визначеною у Звіті №3009296/04/23 від 07.04.2023 року, та тією сумою, яку сплатила страхова компанія. Спірні правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, яка діяла на момент настання події та виплати страхового відшкодування. Права позивача підлягають захисту судовим рішенням, зважаючи на таке. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове правд, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно, з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої, речі. Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №755/18006/15 від 04.07.2018, у постанові від 12.12.2018 у справі №758/2356/17-ц та постанові від 15.10.2020 у справі №755/7666/19, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності. На підставі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту - це різні суми, які не слід ототожнювати, тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України «Про ОСЦПВ» має сплатити страховик як страхове відшкодування. Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі №6-691цс15 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 року у справі №522/15636/16-ц (провадження №61-1819св17), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: ???у справі №6-691цс15: правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати); ???у справі №522/15636/16-ц: виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом №1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02.12.2015 року у справі №6-691цс 15). Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14.08.2019 року у справі №344/3008/17 (провадження №61-26423св18), від 15.10.2020 року у справі №755/7666/19 (провадження №61-10010св20), від 16.02.2022 року у справі №709/370/20 (провадження №61-16320св20), від 21.09.2022 року у справі №486/716/20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі статті 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Винна в ДТП особа не обмежена жодним нормативно-правовим актом для повного відшкодуванні завданої нею шкоди у разі недостатності страхового відшкодування. Страхова компанія при виплаті страхового відшкодування обмежена нормами Закону №1961-IV, зокрема, статтями 29 (яка передбачає виплату страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу), 12 (страхове відшкодування завжди зменшується на розмір франшизи), 36 (страхове відшкодування зменшується на розмір ПДВ, якщо страхове відшкодування здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи). Відтак, винна в ДТП особа відшкодовує різницю між страховою виплатою та завданим збитком, якщо розмір завданого збитку складається з платежів, які не покриваються страховою компанією. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах: від 21.12.2022 №369/13458/20; від 09.11.2022 №366/2985/19; від 09.11.2022 № 497/470/2021; від 28.09.2022 №727/182/21; від 21.09.2022 №486/716/20. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Зважаючи на те, що страхова компанія, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , виплатила на користь потерпілої особи [PERSON] 42037,03 грн., тоді як розмір матеріальної шкоди становить 89267,69 грн., різницю у даних розмірах має компенсувати потерпілій особі винуватець ДТП - відповідач по справі [PERSON] у розмірі 47 230,66 грн. Згідно зі ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167,1187 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За п. 5 Постанови Пленуму №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи із засад розумності та співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Саме така сума здана компенсувати незручності, які зазнав [PERSON] у зв`язку з пошкодженням автомобіля. Щодо витрат на правову допомогу. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи 25.09.2023 р. між АБ «Фещенко та Партнери» та [PERSON] було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №25092023, в якому позивачем та адвокатом було погоджено, що: сторони погодили, що адвокат об`єднання бере на себе зобов`язання від імені та в інтересах позивача здійснити комплекс дій щодо представництва інтересів [PERSON] . Сторони погодили розмір вартості 1 години роботи адвоката 1500 грн. Згідно Детального опису робіт адвокатом витрачено 20 годин часу на суму 30 000 грн. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору, кількість судових засідань; з огляду на приписи ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, фінансового стану обох сторін. За таких обставин, позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події,слід задовольнити частково; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 47 230,66 грн.на відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної події, та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 1211,20 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу. В решті позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial