Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

10 березня 2025 року до суду звернувся представник позивача адвокат Мерцалов М.Ю., який діє в інтересах позивача [PERSON] , з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, в якій просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області 06 листопада 2004 року, актовий запис №621; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Lanos, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; поділити спільне майно шляхом визнання за [PERSON] права власності на 100% часток автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Lanos, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] , з одночасним припиненням права власності [PERSON] та стягненням з позивача на користь відповідача грошової компенсації за 1/2 частку автомобіля в сумі 44 538,30 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 3211,20 грн, з яких 1211,20 грн судовий збір, 2000,00 грн витрати на оцінку майна. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 06 листопада 2004 року позивач уклала шлюб з [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок втрати взаєморозуміння, суперечок, різних поглядів на життя, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться, відновлення родинних (шлюбних) відносин є неможливим. Від шлюбу подружжя має двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. За час перебування у шлюбі подружжям було набуто спільне майно, а саме: автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Lanos, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 28 листопада 2023 року. Ці факти підтверджуються свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та звітом про оцінку №1625 від 05 березня 2025 року, виданим ФОП [PERSON] , відповідно до якого ринкова вартість автомобіля становить 89 076,65 грн. Позивач зазначає, що автомобіль є неподільною річчю, а спільне володіння та користування ним є неможливим, тому пропонує передати право власності на автомобіль позивачу з виплатою відповідачу грошової компенсації за 1/2 частку в сумі 44 538,30 грн. Таким чином, автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Lanos є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Мерцалов М.Ю. у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що визнає позовні вимоги про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя у запропонованому позивачем порядку. Сторони надали розписку від 18 квітня 2025 року, відповідно до якої позивач виплатила відповідачу грошову компенсацію за 1/2 частку автомобіля в сумі 44 538,30 грн. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.\~\~\~Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволеними з огляду на наступне. Судом встановлено, що 06 листопада 2004 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №621, що підтверджується свідоцтвом про одруження, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області 06 листопада 2004 року. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Шлюбні відносини сторін фактично припинені. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позивач [PERSON] скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не є можливим, а відповідач визнав позовні вимоги, шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач клопотань про відновлення дошлюбного прізвища не заявляла, суд вважає за доцільне залишити позивачу шлюбне прізвище « [PERSON] ». За час перебування у шлюбі подружжям було набуто спільне майно, а саме: автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Lanos, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] , придбаний за договором купівлі-продажу від 28 листопада 2023 року. Відповідач визнає ці обставини, не заперечує та визнає позовні вимоги щодо поділу спільного майна: автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Lanos, який розташований за місцем проживання позивача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Lanos, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] , був придбаний позивачем та відповідачем у шлюбі та є спільною сумісною власністю. Факт реєстрації рухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19). Суд враховує правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року в справі № 646/7463/16-ц (провадження № 61-17601св20), в якій зазначено, що якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього, в даному випадку на автомобіль, лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року в справі № 761/31846/14 (провадження № 61-2410св21). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Названі норми матеріального права припускають існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доведено інше кимось із подружжя. Спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, чого сторони не оспорюють. За змістом статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема в п. 23 передбачено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 24 вказаної Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Пунктом 25 вказаної постанови роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що спірний автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Lanos, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] , сторонами придбаний в період шлюбу, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Крім того, така позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 725/1776/18 (провадження № 61-7911св19), аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду: 1) від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18); 2) від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18); 3) від 04 березня 2020 року у справі № 761/22696/17 (провадження № 61-17209св19). Відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач визнав позов щодо поділу майна, суд визнає автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Lanos спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, а позивач виплатила відповідачу грошову компенсацію за 1/2 частку в сумі 44 538,30 грн, що підтверджується розпискою від 18 квітня 2025 року, суд вважає за можливе присудити автомобіль позивачу з припиненням права власності відповідача, як це передбачено статтею 364 ЦК України та частиною 2 статті 71 СК України. Таким чином, враховуючи, що спірний автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Lanos, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] , придбаний сторонами за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, а позивач виплатила компенсацію за частку відповідача, необхідно визнати за [PERSON] право власності на 100% часток автомобіля з припиненням права власності [PERSON] . Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір за розірвання шлюбу та поділ майна в сумі 1211,20 грн, витрати на оцінку майна в сумі 2000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Судові витрати, згідно зі ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Разом з тим, згідно з положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 605,60 грн. Одночасно, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50% сплаченого судового збору, що складає 605,60 грн, та 50% витрат на оцінку майна, що складає 1000,00 грн, загалом 1605,60 грн.

Outcome: approved