Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

До суду звернулось ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на свою користь суму заборгованості в розмірі 39120,61 грн., з яких - сума кредиту 8 800,00 грн., сума процентів за користування кредитом 20 064,00 грн., інфляційні втрати - 8197,38 грн., три відсотки річних - 2059,23 грн. та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422,41 та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 04.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4725221 про надання споживчого кредиту, у відповідності до умов якого, [PERSON] отримала строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 8800,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою 1,90% в день за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалась у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № 4725221 від 04.09.2021 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті має заборгованість в розмірі 39120,61 грн. Між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" 21.06.2022 року укладено договір факторингу № 21-06/2022 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступили на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" право вимоги за кредитним договором № 4725221 від 21.06.2021 року. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомили відповідача, шляхом направлення на електронну адресу, зазначену при укладенні Кредитного договору, відповідного повідомлення. Просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач надала до суду відзив, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що уклала договір від 04.09.2021 року на суму 8800 грн. терміном на 30 днів, проте, через скрутне матеріальне становище, самостійно виховує двох дітей віком до 12 років, не змогла повернути суму кредиту в строк, зазначений в договорі. Відповідач неодноразово зверталась до ТОВ "Авентус Україна" з клопотаннями про добровільне врегулювання спору, проте, останнім такі клопотання були відхилені. Також, відповідач зазначає, що про договір факторингу вона дізналась вже після направлення позовної заяви до суду, неповідомлення про укладення договору факторингу є порушенням її прав. Просила розглянути справу за її відсутності на підставі поданих заперечень проти позовної заяви. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому підтримав позовні вимоги, зазначив, що укладений кредитний договір відповідає вимогам законодавства, ТОВ правомірно нараховано проценти. Крім того, вказав, що про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ повідомив відповідача на електронну пошту, зазначену при укладанні договору. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Так, 04.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4725221, у відповідності до умов якого [PERSON] отримала строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 8 800,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою 1,90% в день за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалась у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом. Таким чином, між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] 04.09.2021 року укладено електронний договір № 4725221, що не оспорюється відповідачем ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконали, надавши останній кредит у розмірі 8 800,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Відповідач оплати за Кредитним договором не здійснювала. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 20.06.2022 року за кредитним договором № 4725221 від 04.09.2021 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 28864,00 грн., а саме: 8800,00 грн. - заборгованість за тілом кредита; 20064,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками (а.с. 15-22). З копії договору № 21-06/2022 від 21.06.2022 року про відступлення права вимоги встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" право вимоги за кредитним договором № 4725221 від 04.09.2021 року, акту прийому-передачі інформації, згідно реєстру боржників в електронному виді за вказаним Договором (а.с. 63-67,55,48). Твердження відповідача про необізнаність укладення договору факторингу суд оцінює критично, оскільки неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань, та не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц. Таким чином, враховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, право вимоги за якою набув позивач - ТОВ «Фінансова компанія» Фінтранс Україна». Відповідно до\~статті\~512\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею\~514\~ЦК\~України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі\~статтею\~516\~ЦК\~України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином права вимоги за договором кредитування № № 4725221 від 04.09.2021, укладеним [PERSON] із первісним кредитором, перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Статтею 634 ЦК України\~передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Розмір заборгованості за кредитним договором відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. За умовами п. 1.5, 4.2, 4.3 кредитного договору № 4725221 від 04.09.2021 року, укладеного ТОВ «Авентус Україна» із відповідачем вбачається, що загальні відсотки за користування кредитними коштами нараховуються позичальнику в разі пролонгації строку дії договору за ініціативою споживача шляхом здійснення ним платежу на рахунок кредитора, який у свою чергу має право пролонгувати такий договір шляхом направлення споживачу на номер мобільного телефону чи адресу електронної пошти повідомлення про погодження нового строку кредиту. При цьому якщо на момент закінчення договору кредиту у позичальника наявна заборгованість, то строк кредиту продовжується автоматично до 90 днів поспіль. Даючи оцінку доводам відповідача про неправильне обрахування відсотків за користування кредитними коштами внаслідок застосування підвищеної процентної ставки, суд зауважує наступне. Так, відповідно до п.1.5.1. умов договору № 4725221 від 04.09.2021 року, СТАНДАРТНА процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту відповідно до п.1.4 цього договору (30 днів), та у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п. 4.3. Договору. Судом встановлено, що на момент закінчення строку кредитування (04.10.2021 року) в позичальника [PERSON] була наявна заборгованість за договором № 4725221, а відтак строк кредиту кредитором відповідно до п. 4.3 угоди правомірно продовжений ще на 90 днів (тобто 30 днів відповідно до умов п.1.4 Договору + 90 днів відповідно до п.4.3.1. Договору), внаслідок чого суд вважає законним нарахування відповідачу відсотків за відсотковою ставкою1.90% день. Таким чином, строк кредиту 30 днів (відсоткова ставка 1.90% в день) + 90 днів відповідно до п 4.3. умов Договору (відсоткова ставка 1.90% відповідно до п.1.5.1 умов Договору.) 1.90% від 8 800 = 167,20 грн. день; 30 днів + 90 днів = 120 днів; 120 днів х 167,20 грн. день = 20064,00 грн. Відповідач оплату процентів не здійснювала. Отже, внаслідок відсутності доказів проведення оплати відповідачем за умовами договору кредиту № 4725221 доведена представником позивача перед судом загальна сума боргу відповідача за таким договором становить відповідно 8800 грн.+20064 грн.=28864 грн. В свою чергу знижена процентна ставка та умови її застосування обумовлені п.1.5.2 умов Договору, та застосуванню не підлягає. Крім того, згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.35). Разом з тим, визначаючи період, за який мають бути стягнуті інфляційні втрати та 3-и відсотки річних, суд зазначає наступне. Враховуючи, що з 24.02.2022 р. по теперішній час у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за №64/2022» за №2102-ІХ від 24.02.2022 та Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні діє воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і діє на теперішній час. Пунктом 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України (в редакції з 17 березня 2022 року) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не мали права нараховувати у період дії в Україні воєнного стану [PERSON] яка мала прострочення виконання грошового зобов`язання за договором № 4725221, як 3% річних, так й інфляційних втрат після 23.02.2022 року, оскільки за законом відповідачка звільнена від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК. Тому, з урахуванням викладеного суд вважає, що розмір інфляційних втрат та трьох відсотків річних на користь позивача із відповідачів повинен бути розрахований по 23 лютого 2022 року. Таким чином, інфляційні втрати позивача за період з 01.02.2022 року по 23.02.2022 року становитимуть ((101,6*28864,00):100)-28864,00 =461,82 грн. Розмір трьох відсотків річних становитиме з 03.01.2022 року по 23.02.2022 року (28864,00*3) :100:365*51=120,99 грн. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )»\~(Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18). А також: «Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц). З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] 04.09.2021 року укладено кредитний договір № 4725221, ТОВ "Авентус Україна" умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 8800,00 грн. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалась заборгованість у розмірі 28864,00 грн., а саме: 8800,00грн. - заборгованість за тілом кредита; 20064,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. А також інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 461,82 грн. та 120,99 грн - три відсотки річних від простроченої суми, таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. При розв`язанні позовної вимоги про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Так, відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрат на правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: Договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07.07.2022, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В., звіт про надання правової допомоги згідно Договору № 07/07-2022 від 07.07.2022, рахунок на оплату по замовленню № 20/05 від 20.05.2024. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги складність справи та виконані адвокатом робіт, час, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часткове задоволення позову судом, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3\~000,00 грн. Питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~вирішує відповідно\~до ст.\~141\~ЦПК України\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.\~Враховуючи,\~що частка\~задоволених позовних\~вимог складає\~66 %, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1598 грн. 79 коп.(2422,41 грн.*66/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial