Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що [INFO] у віці 55 років померла її матір, [PERSON] . [INFO] у віці 65 років помер її батько, [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживав за адресою [ADDRESS] до дня смерті. Після смерті батька відкрилась спадщина на: частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та частку квартири та сарай № 437, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк вона не зверталась, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а тому, вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки від спадщини не відмовлялась та фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. Окрім неї, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] (Відповідач у справі), який із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька у передбачений законом шестимісячний строк не звертався, наміру успадковувати майно не має. У зв`язку з небажанням брата успадковувати майно після смерті нашого батька [PERSON] , та будучі єдиним спадкоємцем, який би міг прийняти спадщину, 30.01.2025 року я звернулась до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. з питання отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, отримала відмову, оскільки у встановлений шестимісячний строк не подано заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, документи, що підтверджують факт мого проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою на момент його смерті, відсутні. Крім того, нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою на момент відкриття спадщини. 28 лютого 2025 року ухвалою судді відкрито провадження за вказаною заявою, вирішено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про день та час розгляду справи булла повідомолена своєчасно , належдним чином. Звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином. Звернувся до суду з заявою про визнання позовних вимог, в якій також просить суд розглянути справу у його відсутність. Також у вказаній заяві зазначив про відсутність спору щодо спадкового майна, яке залишилося після смерті батька [PERSON] . Відповідно до\~ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Зважаючи на заяви сторін, судом приймається рішення про розгляд справи по суті у підготовчому судовому засіданні та у відповідності до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] . (а.с. 9) Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] \~від 03\~квітня 1984\~року (а. с. 14). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] померла [INFO] у віці 55 років, про що складено актовий запис за № 326 (а. с. 16). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] помер [INFO] у віці 65 років, про що складено актовий запис за № 207 (а. с. 17). Спадкування після смерті [PERSON] проводиться заявником за законом як спадкоємцем першої черги. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та частку квартири та сарай № 437, розташованих за адресою: [ADDRESS] . (а.с.20,21,22) Згідно довідки відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводського міської ради № 16 від 13 січня 2025 року, [PERSON] 1955 року народження на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . На момент смерті за даною адресою не зареєстровано місце проживання жодної іншої особи.(а.с.19) [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса по питанню оформлення спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] в зв`язку з відсутністю підтвердження спільного проживання, що підтверджується листом приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Т.В. Дудник. (а.с.29) Згідно повідомлення приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дінпропетровської області Дудник Т.В., спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] не заводилась. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, яка видана завідувачем Жовтоводської державної нотаріальної контори Водолазькою Т.Ф. щодо [PERSON] , який помер [INFO] інформація у спадковому реєстрі відсутня. Відповідно до частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою\~статті 29 ЦК України\~є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За правилами\~статті другої Закону України від 11 грудня 2003 року№ 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. У\~постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17\~зазначено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. У заяві про встановлення факту сумісного проживання, позивач стверджує, що проживала з померлим [PERSON] на день його смерті за адресою [ADDRESS] . Так, з Акта про проживання від 24 січня 2025 року підписаного сусідами вбачається, що [PERSON] на день смерті [INFO] проживав разом із донькою [PERSON] , за адресою [ADDRESS] (а. с. 30). Зі змісту\~статті 76 ЦПК України\~вбачається, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів. Частинами першою третьою\~статті 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, повідомлені заявником, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, а тому наявні підстави для задоволення його заяви про встановлення юридичного факту.

Outcome: approved