Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] (далі заявник, [PERSON] ), в інтересах якої діє представник адвокат Сирота Д.\~І., звернулася до суду з заявою, у якій просила встановити факт постійного проживання разом із матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з 06 листопада 2019 року та на час відкриття спадщини, тобто на [INFO] . На обґрунтування вимог заявник зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що остання потребувала стороннього догляду, з 2019 року вона фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , де її доглядала [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира за адресою: [ADDRESS] . 15 листопада 2024 року заявник звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Прокопа О.\~Е. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю доказів постійного проживання зі спадкодавцем. За доводами заявника, незважаючи на реєстрацію за різними адресами, вона разом із спадкодавцем [PERSON] проживали за однією адресою: [ADDRESS] , оскільки матір потребувала за станом здоров`я стороннього догляду. На підтвердження зазначених обставин вона додала: акт № 1 по факту проживання від 04 грудня 2024 року, складений ОСББ «Троїцьке 40/13», відповідь КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради» від 09 грудня 2024 року. Окрім того, зазначила, що підтвердити наведені нею обставини можуть свідки. Ухвалою від 13 січня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука прийняв до розгляду, відкрив провадження у цивільній справі та призначив судове засідання для її розгляду. Заявник та його представник у судовому засіданні підтримали вимоги заяви та просили її задовольнити. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, звернулась з клопотання про розгляд справи без його участі. Згідно з частиною першою статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За правилами пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995\~року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25 травня 1998 року, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд установив, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12 вересня 1967 року (а.\~с. 13). [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №\~739 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.\~с. 12). Померлій [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14 листопада 2005 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11 вересня 2020 року, виданим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.\~Г. (а.\~с. 23,24). [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.\~с. 30). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 листопада 2024 року №\~533/02-31 убачається, що у провадженні приватного нотаріуса знаходиться спадкова справа №\~97/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] , останнє місце проживання якої було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] подала заяву, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , після померлої [PERSON] , приватний нотаріус виходив із того, що [PERSON] пропущено строк для прийняття спадщини, а також не надано доказів постійного проживання зі спадкодавцем (а.\~с. 10). Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За правилами статті другої Закону України від 11 грудня 2003 року №\~1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. У постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зазначено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. У заяві про встановлення факту та в судовому засіданні заявник стверджує, що проживала з померлою [PERSON] з 06 листопада 2019 року до дня її смерті [INFO] , однак остання була зареєстрована за іншою адресою. Так, з Акта № 1 по факту проживання від 04 грудня 2024 року, виданого ОСББ «Троїцьке 40/13», вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] , з 06 листопада 2019 року по 30 квітня 2024 року (а.\~с. 18). Відповідно до листа КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради» № 01-19/3094 від 09 грудня 2024 року за адресою: [ADDRESS] до [PERSON] у період із 01 січня 2024 року по 30 квітня 2024 року надходили виклики бригад екстреної медичної допомоги 20 січня 2024 року, 12 квітня 2024 року, 18 квітня 2024\~року, 29 квітня 2024 року (а.\~с. 22). У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що є сусідами [PERSON] , та зазначили, що вона дійсно проживала разом із з матір`ю та чоловіком за адресою: [ADDRESS] , з 2019 року; [PERSON] хворіла та потребувала догляду, який здійснювала донька [PERSON] . Зі змісту статті 76 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів. Частинами першоютретьою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, повідомлені заявником, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, а тому наявні підстави для задоволення його заяви про встановлення юридичного факту. В силу вимог частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved