Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

У грудні 2024 року представник ТОВ «ФК «Пінг-понг» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1444592 від 17.12.2019 у розмірі 24 830 грн, судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. В обґрунтування позову вказано, що 17.12.2019 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит № 1444592, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору, однак останній кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість. 20.08.2020 від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», а 24.01.2022 від ТОВ «Діджи Фінанс» до ТОВ «ФК «Пінг-понг» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 16.01.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні 05.03.2025. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про розгляд справи повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання, з відзивом (запереченням) на позов до суду не звертався, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 06.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено електронний договір про споживчий кредит № 1444592 шляхом подання відповідачем анкети-заяви на кредит та направлення позичальнику електронним повідомленням (SMS) одноразового ідентифікатора, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору. Відповідно до п. 1.1-1.4 договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 грн на 30 днів з 17.12.2019 по 16.01.2020, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом. Вказаним договором встановлені загальні витрати за кредитом, що складають 4 000 грн (п. 1.5 договору), в тому числі комісія за надання кредиту становить 1 000 грн, проценти за користування кредитом становлять 3 000 грн. Згідно із п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. На підставі платіжного доручення № 5289559 від 17.12.2019, відповідачу були перераховані кредитні кошти за договором на картковий рахунок в сумі 10 000 грн. 20.08.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір факторингу № 02/08, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 1444592 від 17.12.2019 до [PERSON] . 24.01.2024 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладений договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» передало ТОВ «ФК «Пінг-Понг» право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 1444592 від 17.12.2019 до [PERSON] . В матеріалах справи міститься також графік розрахунків, анкета-заява на кредит, відомості про щоденні нарахування та погашення, досудова вимога № 1444592-АВ від 02.09.2024 про сплату боргу. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З матеріалів справи вбачається, що позичальник та відповідач узгодили розміри кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому встановлюється воля останніх. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва. За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З матеріалів справи вбачається, що кредитор свої зобов`язання за договором № 1444592 від 17.12.2019 виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач порушив взяті зобов`язання, оскільки за ним рахується заборгованість в розмірі 24 830 грн, яка складається з: 9 000 грн - тіло кредиту; 9 830 грн - відсотки; 1 000 грн - комісія; 5 000 грн - пеня. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей (доказів) на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості у заявленому позивачем розмірі, що виникла внаслідок порушення кредитних зобов`язань відповідачем. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано: 1) копію договору про надання правової допомоги № 43657029 від 07.08.2024, укладеної між позивачем та адвокатом Білецьким Б.М.; 2) копію додаткової угоди № 1444592 від 11.11.2024 до договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024; 3) копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 5618/10, виданого адвокату Білецькому Б.М. 17.03.2016; 4) детальний опис робіт (надання послуг) від 11.11.2024, виконаних адвокатом Білецьким Б.М., за договором про надання правничої допомоги № 43657029 від 07.08.2024; 5) акт від 11.11.2024 виконаних робіт. Відповідно до вказаних документів, адвокатом Білецьким Б.М. на підставі договору про надання правової допомоги від 07.08.2024 № 43657029 надано ТОВ «ФК «Пінг-Понг» наступні послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «Пінг-Понг» - 2 250 грн (1,5 год.); складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості - 3 000 грн (3 год.); формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 750 грн (1 год.). Всього послуг на 6 000 грн. Разом з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (ст. 137 ЦПК України). Суд зауважує, що даний спір є спором незначної складності, оскільки спірні правовідносини регулюються загальними нормами ЦК України, а постанови Верховного Суду містять висновки в схожих правовідносинах, тому суд вважає, що надання консультацій та підготовка процесуальних документів по даній цивільній справі не передбачала для адвокатського об`єднання дослідження великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, а також значного часу для їх вивчення. Відтак, витрачений адвокатом час та витрати на правову допомогу на загальну суму 6 000 грн, на переконання суду, не можна визнати належним чином обґрунтованими та необхідними за обставин цієї справи. що на думку суду відповідає критеріям реальності адвокатських витрат та витраченого адвокатом часу, розумності їхнього розміру, є доцільним та справедливим в межах цієї справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн, зважаючи на незначну складність справи, ціну позову, обсяг та час наданої адвокатом правової допомоги у даній справі, кількість подібних позовів в провадженні суду, а також принцип розумності та справедливості.

Outcome: approved