Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

26.11.2024 представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/3 частину житлового будинку з прибудовою літ. «А-1ж, а, а1, а2», загальною площею 88,4 кв.м та господарські будівлі і споруди: погріб літ. «пг», сарай-прибудова літ. «Б», літня кухня літ. «В», гараж літ. «в», убиральня літ. «Г», літній душ літ. «Д», ворота №1, 2 та огорожа №3, які знаходяться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтуванні вимог вказав, що позивач є власником 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , яку він успадкував за заповітом після смерті свого діда [PERSON] , померлого [INFO] . Власником іншої 1/3 частини даного домоволодіння відповідно до свідоцтва про право власності за законом від 26.06.1991 є [PERSON] , який помер [INFO] в м. Херсон. Належну [PERSON] 1/3 частину домоволодіння так ніхто і не переоформив і він є титульним власником. Реальний поділ домоволодіння не проведений, це один житловий будинок з одним входом, з надвірними будівлями та спорудами, земельна ділянка не приватизована. Позивач проживає в даному домоволодінні з 01.09.1998, користується усім будинком, усіма кімнатами, а також літньою кухнею, прибудовами, гаражем, погребом, убиральнею, літнім душем. На позивача оформлені усі особові розрахункові рахунки по сплаті за комунальні послуги, які він і сплачує. Враховуючи те, що [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володіє усім домоволодінням з 01.09.1998 по цей час, тобто більше 10 років, вважає, що наявні підстави для задоволення позову та визнання права власності за позивачем на 1/3 частину домоволодіння за набувальною давністю. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.11.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. 19.12.2024 підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду віл 11.03.2025 залучено до участі у справ в якості третьої особи [PERSON] . В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника надійшла заява про те, що позовні вимоги вони підтримують з підстав, зазначених у позові. Просили справу розглядати у їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи наявна заява представника Охтирської міської ради Сумської області про розгляд справи у відсутність представника міської ради. Третя особа до суду не з`явився, будь яких заяв не надавав. Допитана суді свідок [PERSON] пояснила, що вона є сестрою позивача. Так вона зазначила, що вказане домоволодіння належало дідусеві [PERSON] , який заповів цей будинок внуку [PERSON] , однак якась частина була на дядькові [PERSON] . У діда [PERSON] було троє дітей: [PERSON] мати позивача, [PERSON] та [PERSON] . В цьому будинку проживав дід і бабуся, і з ними також жив [PERSON] , однак у 1980-х роках він виїхав на проживання у м. Херсон, де і проживав увесь час. Потім з бабусею та дідусем став проживати [PERSON] зі своєю сім`єю. Спочатку померла бабуся. Потім [INFO] помер дідусь. Потім деякий час брат проживав в іншому житлі, а потім став проживати у цьому будинку. Всі рахунки по комунальним службам оформлені на його ім`я, він сплачує за усі послуги. Також вказала, що їй відомо про те, що у 1993 помер дядько [PERSON] , але ніхто з родичів не звертався щодо цього будинку, всі знають, що це будинок її брата, тобто позивача. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає з позивачем у незареєстрованому шлюбі з 2018. Знає [PERSON] давно, ще з 1990-х років. Їй відомо, що цей будинок по [ADDRESS] йому залишив у спадок його дід [PERSON] . Чи заповідав дід позивачу будинок їй не відомо, однак вона знає, що [PERSON] жив з дідусем, який помер у 1990, потім з дружиною проживав окремо у квартирі, а після розлучення у 1998 прийшов жити в цей будинок, де і проживає по цей час. Їй відомо, що позивачу належить 2/3 будинку, однак він користується усім домоволодінням. 1/3 частина будинку належить його дядькові [PERSON] , який проживав у м. Херсон де і помер в 1993. Родичі дядька [PERSON] не приїжджали жодного разу і претензій щодо будинку не висували. Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, вислухавши покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] з 01.09.1998, що підтверджується позначкою про місце реєстрації у паспорті позивача ( а.с. 5). Згідно зі свідоцтвом про смерть від 02.01.1990 серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] ( а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21.05.1991 державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Бурбикою Т.А., на підставі заповіту, складеного [PERSON] 18.02.1988 і зареєстрованого в реєстрі за №245, [PERSON] успадкував 2/3 частини житлового будинку, житловою площею 22 кв. м, розташованого в [ADDRESS] за [ADDRESS] на земельній ділянці площею 910 кв.м, з надвірними спорудами : сіни а, крильце-а1, сарай Б, літня кухня В, с. прибудова - в, с. прибудова а1, погреб пг, огорожа 1,2, колодязь №3 (а.с. 6). Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.06.1991, виданого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Бурбикою Т.А., [PERSON] прийняв спадщину у виді 1/3 частини жилого будинку , житловою площею 22 кв. м, з надвірними спорудами: сіни а, крильце-а1, сарай Б, літня кухня В, с. прибудова - в, с. прибудова а1, погреб пг, огорожа 1,2, колодязь №3, розташовані на земельній ділянці площею 910 кв.м в [ADDRESS] за [ADDRESS] , який належав померлому [INFO] [PERSON] ( а.с.8). Встановлено, що [INFO] в м. Херсон помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с.9). Згідно з технічним паспортом житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] має двох власників: [PERSON] , якому належить 2/3 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане Охтирською держнотконторою 21.05.1991, реєстр 1280, та [PERSON] , якому належить 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Охтирською держнотконторою 26.06.1991, реєстр 1646 ( а.с. 10-12). Відповідно до довідки характеристики, виданої 16.09.2016 ТОВ «Бюро технічної інвентаризації та експертиз», станом на 16.09.2016 за адресою: [ADDRESS] , згідно з даними інвентаризації розташовані такі будівлі та споруди: А-1ж житловий будинок, а прибудова, а-1 прибудова, а-2 тамбур, пг погріб, Б сарай прибудова, В літня кухня, в гараж, Г убиральна, Д літній душ, №1 ворота, №2 ворота, №3 огорожа. В примітках вказано, що житлова площа будинку збільшилася на 12.8 кв. м в зв`язку з внутрішнім переплануванням та демонтажем пічних пристроїв без порушення капітальних стін ( а.с. 13). Згідно з довідкою, виданою квартальним уповноваженим квартального комітету «Десята сотня» від 12.11.2024, [PERSON] дійсно постійно та безперервно проживає за адресою [ADDRESS] з 01.09.1998 і по цей час ( а.с. 14). Судом встановлено, що договір про надання послуг з газопостачання №01/7654/1 від 08.09.2005 за адресою [ADDRESS] укладений між ВАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» та [PERSON] ( а.с. 15-16). Як вбачається з копій квитанцій про сплату за комунальні послуги за адресою [ADDRESS] , вони виписані на ім`я [PERSON] ( а.с.17-19). В матеріалах копії спадкової справи за №68/1994, заведеної першою Херсонською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , наявна заява сина [PERSON] [PERSON] про те, що він приймає спадщину по закону після смерті батька, яка складається з частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , заява доньки [PERSON] [PERSON] , в якій вона відмовляється від своєї частини спадщини на користь [PERSON] , а також свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] 08.04.1994, в якому вказано, що спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 15/100 частини домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 95 кв. м. Відомості про оформлення спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , яка складається з 1/3 частини домоволодіння по [ADDRESS] , у матеріалах справи відсутні. При цьому [PERSON] , який отримав ухвалу про залучення його як третьої особи, копію позову та доданих до нього документів, був належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, не надав заяв чи заперечень проти позову. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що він з 01.09.1998 розпочав відкрито та безперервно володіти належними [PERSON] 1/3 частинами будинку, оскільки належні позивачу 2/3 частинами будинку не є відокремленими від частини будинку, яка належала померлому, приміщення зазначених частину будинку є прохідними та їх ізольоване використання неможливе, тобто добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном більше десяти років. Згідно з частиною першою\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями частин першої та четвертої\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Тобто йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої\~статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~ЦК України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Верховного Суду у цій справі наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі №910/17274/17 не знайшла підстав для відступу від наведених вище висновків, оскільки за змістом частини першої\~статті 344 ЦК України\~добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15.11.2022 у справі №293/1061/21, від 15.06.2023 у справі № 359/8844/20 та від 27.03.2024 у справі №462/2756/18. З матеріалів справи вбачається, що власник спірної частини будинку помер, отже його правоздатність, відповідно до положень\~статті 25 ЦК України, припинилась. Спадщину у вигляді 1/3 частини домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, та право власності на 1/3 частину домоволодіння за вказаною адресою, зареєстроване за померлою особою, отже зазначене майно фактично власника не має. При цьому, [PERSON] з 1998 року, тобто через 5 років з моменту смерті [PERSON] відкрито та безперервно володіє зазначеним майном. На це майно не претендують інші особи. Доказів протилежного матеріали справи не містять. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти 1/3 частиною домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , протягом десяти років, таке володіння є безтитульним, отже наявні підстави, визначені\~ст. 344 ЦК України, для набуття позивачем права власності на це майно, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved