Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в звернувся\~ до\~ Ужгородського міськрайонного суду\~\~ з позовною заявою до Держави України в особі державного органу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 25.02.2024 року інспектором відділення поліції N?2 (смт. Воловець) Мукачівського районного управління поліції Головного управління в Закарпатській області капітаном поліції Гошпер О.Ф. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА N? 1523208, якою його визнано винним за ч.5 ст. 121 КУпАП, зокрема за те, що 25.02.2024 року о 18.46 в смт. Воловець вул. Карпатська, 65 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки не був пристебнутий ременем безпеки та своєчасно не пройшов технічний контроль, який підлягає такому контролю, чим порушив п. 2.3.в.ПДР, а відтак скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП. Не погоджуючись\~з винесеною\~постановою серії\~ЕНА N?\~1523208,\~позивач оскаржив\~її до\~суду. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2024 року адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Інспектора відділення поліції N?2 (смт. Воловець) Мукачівського району управління поліції Головного управління в Закарпатській області капітана поліції Гошпер О.Ф. про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА N?1523208 від 25.02.2024 року було задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА N?1523208 від 25.02.2024, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за 4.5 ст. 121КУПАН та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., а провадження у справі закрито. Підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА N?1523208 від 25.02.2024 року слугувало те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА N?1523208 від 25.02.2024 року прро накладення адміністративного стягнення не містить жодних належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] дій , що стали підставою для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності передбаченої ч.5 ст. 121 КУпАП, у звязку з чим суд прийшов до висновку про те, що [PERSON] безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач зазначає,\~що \~внаслідок незаконного\~притягнення його\~до адміністративної\~відповідальності йому\~було спричинено\~моральну шкоду.\~Дана ситуація\~вплинула на\~його емоційний\~стан,\~він хвилювався,\~змушений був\~докладати додаткових\~зусиль для організації\~свого звичного\~життя,\~яке змінилося\~через необхідність\~доводити свою\~невинуватість в\~суді,\~звернення до\~адвоката,\~до суду\~за захистом\~порушених прав. Також у результаті неправомірних дій працівників поліції він відчув душевні страждання його честі та гідності пов?язаних із фактом притягнення його до адміністративної відповідальності, відбулися неприємні зміни у його житті. У даному випадку позивач вважає, що таким тривалим порушенням його конституційних прав і свобод йому було завдано суттєвої моральної шкоди, оскільки відносно нього працівниками поліції складено винесено безпідставну постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Позивач зазначає, що він зазнав душевних страждань у зв`язку з такою протиправною поведінкою щодо нього, поніс втрати немайнового характеру внаслідок зазначених моральних, фізичних страждань та негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями окремих службових осіб Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди у порядку встановленому \~Законом України\~від 01\~грудня 1994\~року №\~266/94-ВР\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» (далі - Закон № 266/94-ВР), у сумі 8000,00 грн, з урахуванням строку перебування під судом. Посилаючись на\~вказані обставини,\~на незаконність\~притягнення до\~адміністративної відповідальності,\~очікування на\~прийняття судом\~у справі\~законного рішення,\~на\~те,\~що\~\~неправомірними\~ діями\~\~органів поліції йому\~\~\~завдано\~моральних\~страждань\~та\~ порушено\~усталений\~\~спосіб\~\~ його\~\~життя, позивач просить\~\~суд стягнути із Державного бюджету України на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), компенсацію моральної шкоди у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень. 25.06.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Головне управління Національної поліції в Закарпатській області не визнає позовну заяву [PERSON] , вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідач зазначає, що суд має з`ясувати чим саме підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідач вважає, що не підлягають до застосування в цьому випадку положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.94 № 266/94-ВР. Вказує, що доводи позивача з приводу того, що підставою для відшкодування моральної шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, вважають необґрунтованими та нікчемними, оскільки позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і наявність моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було та з врахуванням цього, що скасування постанови про адміністративне правопорушення свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження процесуальних рішень інспектора патрульної поліції та не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які потягли заподіяння позивачу моральної шкоди, а сам факт скасування протоколу інспектора поліції та закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду. Позивачем не наведено жодного обґрунтування факту завдання йому моральної шкоди - понесення душевних страждань, порушення його нормальних життєвих зв`язків, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначає, що позивачем не надано чіткого розрахунку розміру моральної шкоди в сумі 8 000 грн. та не аргументовано чому саме таку суму просить відшкодувати, не доведено та не додано розрахунку заподіяння йому моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру, не надано будь-яких доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, погіршення його стану здоров`я в зв`язку із наведеними подіями. Також представник відповідача звертає увагу на неспіврозмірності негативних наслідків для позивача у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. та заявленої ним суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 8 000 грн. Отже, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності працівника поліції в межах адміністративного проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача, а сам факт скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. Вважає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач. Сам, факт скасування протоколу інспектора поліції та закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів поліції процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому чинним законодавством порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. З посиланням на викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про відшкодування моральної шкоди - в повному обсязі. Виклад позицій сторін по справі: Позивач та його представник в призначене судове засідання не з`явивлись, про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявна заява від представника позивача Штець І.І. про розгляд справи без їх участі. Окрім того, в прохальній частині позовної заяви позивач просив суд розглянути справу без його участі. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог позивача заперечив з підстав зазначених у відзиві. Просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви. Заяви, клопотання. 14.05.2024 року представник відповідача подав до суду клопотання про надіслання матеріалів справи. 25.06.2024 року представник відповідача подав до суду відзив. 16.01.2025 року представник позивача подав заяву про проведення судового засідання без їх участі. 19.03.2025 року представник позивача подав заяву про проведення судового засідання без їх участі. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 03.05.2024 року ухвалою\~\~судді Ужгородського міськрайонного суду Лемак О.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 21.11.2024 року ухвалою\~\~судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. прийнято дану справу до свого провадження. 16.01.2025 року ухвалою\~\~судді Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі. Заслухавши вступне слово представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і\~\~вирішення спору\~\~по суті суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно\~до\~ч.1\~ст.\~81\~ЦПК\~України\~кожна\~сторона\~повинна\~довести\~ті\~обставини,\~на\~які\~вона\~посилається\~як\~на\~підставу\~своїх\~вимог\~або\~заперечень,\~крім\~ випадків,\~встановлених\~ цим\~ Кодексом.\~ Частиною 5 даної статті\~передбачено,\~що\~ докази\~подаються\~ сторонами\~ та\~ іншими\~ учасниками\~ справи,\~ а\~ч.6\~ що\~ доказування\~не\~може\~ ґрунтуватися\~на\~ припущеннях.\~ Згідно\~з\~ч.7\~ст.\~81\~ЦПК\~України\~суд\~не\~може\~збирати\~докази,\~що\~стосуються\~предмета\~спору,\~з\~власної ініціативи,\~крім\~витребування\~ доказів\~судом\~у\~випадку,\~коли\~він\~ має\~сумніви\~ у\~ добросовісному\~ здійсненні\~ учасниками\~справи\~їхніх\~ процесуальних\~прав \~або\~виконанні\~ обов`язків\~ щодо\~доказів,\~ а\~також\~ інших\~випадків,\~передбачених\~цим\~Кодексом. Доказами\~є\~будь-які\~дані,\~на\~підставі\~яких\~суд\~ встановлює \~наявність\~ або\~ відсутність\~ обставин\~ (фактів), що\~обґрунтовують\~вимоги\~і\~заперечення \~учасників\~справи,\~та\~інших обставин, які\~ мають \~значення\~ для\~вирішення\~справи\~(ч.\~1\~ст.\~76\~ЦПК\~України). Фактичні обставини справи встановлені судом: Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1523208 від 25.02.2024 року, позивача [PERSON] , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5ст.121 КУпАПта накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Вказані обставини встановлені рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2024 року, яке набуло законної сили і в силу ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України додаттково доведення не потребують. Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2024 року, яке набуло законної сили адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Інспектора відділення поліції N?2 (смт. Воловець) Мукачівського району управління поліції Головного управління в Закарпатській області капітана поліції Гошпер ОФ. про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА N? 1523208 від 25.02.2024 року було задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА N? 1523208 від 25.02.2024, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУПАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., а провадження у справі закрито. Згідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Нормативно-правове обґрунтування. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК\~ України. Щодо підстав відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. \~\~\~Відповідно до частин першої та другої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України\~передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті\~1173,\~1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша\~статті 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України). Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22. Усталеним у\~доктрині цивільного\~права та\~національній судові\~практиці є\~підхід,\~за якого\~для покладення\~відповідальності на\~державу за\~дії (бездіяльність)\~посадових осіб\~органів державної\~влади (тут\~і далі\~-\~йдеться також\~й про\~органи місцевого\~самоврядування,\~про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей\~1173,\~1174 ЦК України\~(див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті\~1173,\~1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам\~закону\~чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою.\~Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права. Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Разом з тим слід дійти висновку про те, що постанова про накладення\~адміністративного стягнення\~по справі\~про адміністративне\~правопорушення у\~сфері забезпечення\~безпеки дорожнього\~руху,\~зафіксоване не\~в автоматичному\~режимі,\~серії ЕНА\~№1523208\~від 25.02.2024\~року,\~яка прийнята\~ поліцейським\~ є рішенням суб`єкта владних повноважень, що створює правові наслідки і змінює стан суб`єктивних прав особи. \~В даному випадку до повноважень патрульного поліцейського\~під час винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставин; остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу; оцінку зібраних доказів та правову кваліфікацію дій особи. При\~прийняті\~постанови\~про\~накладення\~адміністративного\~стягнення\~за\~правилами\~ст.252 КУпАП визначено\~обов`язок органу ( посадової особи) \~провести\~оцінку\~наявним\~доказам,\~повно і\~ об`єктивно\~ дослідити\~ всі\~ обставини\~справи\~в\~їх\~ сукупності,\~

Outcome: partial