Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

До суду на розгляд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ частки житлового будинку зі спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна. В обґрунтування поданого позову вказано, що в [ADDRESS] розташоване домоволодіння, яке складається з двох будинків. Позивач [PERSON] проживає в одному з будинків, де їй належить 33/100 частини на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок. Інші 33/1000 частини цього будинку належать її сестрі [PERSON] , інші 34/100 частини домоволодіння належать брату [PERSON] . Згідно технічного паспорта на житловий будинок 33/100 часини будинку, які належать позивачу, утворюють квартиру, яка складалась з: коридора площею. 3,8 кв.м., коридора площею 4,3 кв.м., кухні площею 6,6 кв.м., кімнати площею 24,2 кв.м., кімнати площею 11,9 кв.м., кімнати площею 11,6 кв.м., санвузла площею 5,3 кв.м. У власності [PERSON] перебуває 33/100 частини домоволодіння, які складаються з коридора площею 3,7 кв.м., коридора площею 4,4 кв.м., кімнати площею 11,6 кв.м., кімнати площею 11,9 кв.м., кімнати площею 24. 2 кв.м., кухні площею 6. 6 кв.м. , санвузла площею 5,3 кв.м., а у власності [PERSON] перебуває, відповідно, 34/100 частини домоволодіння окремий будинок, який складається з: коридора площею 2, 3 кв.м., коридора площею 4, 5 кв.м., кімнати площею 10,1 кв.м., кімнати площею 2,0 кв.м., кімнати площею 11, 7 кв.м, кухні площею 6,5 кв.м. Таким чином домоволодіння по [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності та уже фактично розподілений між співвласниками приміщеннями, ізольованими від приміщень інших власників, обладнаними окремими входами та підведеними до кожних з них окремо всіма комунікаціями життєзабезпечення: газопостачання, водопостачання, електропостачанням та опалення і в яких проживають три різні родини. Однак вирішити добровільно питання щодо поділу домоволодіння шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, проведення державної реєстрації за кожною з частини житлового будинку і присвоєння кожній частині житлового будинку поштової адреси, не має можливості, так як відповідачі категорично без будь-якої мотивації відмовляються вирішити це питання добровільно. За таких обставин позивач [PERSON] звернулась до суду та просила: виділити їй в натурі зі спільної часткової власності в окремий об?єкт нерухомого майна (садибного) житлового будинку, 33/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67, 7 кв.м., що складаються з приміщень житлового будинку: коридора площею 3,8 кв.м., коридора площею 4,3 кв.м., кухні площею 6,6 кв.м., кімнати площею 24,2 кв.м., кімнати площею 11,9 кв.м., кімнати площею 11,6 кв.м., санвузла площею 5,3 кв.м., зазначених в технічному паспорті; припинити її право спільної часткової власності на 33/100 частини домоволодіння будинку з господарськими будівлями, розташованим за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про виділ частки житлового будинку зі спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна. У відкритті провадження в частині позовних вимог до [PERSON] відмовлено на підставі відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України. 29.01.2025 підготовче судове засідання у справі відкладено на 13.02.2025. 13.02.2025 розгляд справи не відбувався у зв`язку із перебуванням головуючої судді Мотонок Т.Я. на лікарняному. 06.03.2025 підготовче судове засідання у справі відкладено за клопотання представника позивача. 11.03.2025 до участі у справі у якості співвідповідача залучено [PERSON] 27.03.2025 підготовче судове засідання у справі закрито та призначено судовий розгляд на 28.04.2025. 28.04.2025 в судовому засіданні представник позивача, адвокат Андрієвський О.А., поданий позов підтримав з викладених у ньому підстав. Позивач [PERSON] підтримала позицію свого захисника. Просила суд задовольнити позов. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи, до суду не з`явились та про причини неявки не повідомили, відзив на позов не подавали, у зв`язку із чим протокольною ухвалою суду від 28.04.2025 було постановлено проводити заочний розгляд даної справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 33/100 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на будинок та витягом із державного реєстру речових прав (а.с. 6, 7). Згідно технічного паспорту, у власності позивача [PERSON] перебуває: коридор площею. 3,8 кв.м., коридор площею 4,3 кв.м., кухня площею 6,6 кв.м., кімната площею 24,2 кв.м., кімната площею 11,9 кв.м., кімната площею 11,6 кв.м., санвузол площею 5, 3 кв.м. (а.с. 9-14). Відповідач [PERSON] є власником 33/100 частин частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на будинок (а.с. 8). [PERSON] був власником 34/100 вказаного вище домоволодіння на підставі договору дарування від 20.02.1992 (а.с. 15-16). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджуєтеся копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 55). З матеріалів спадкової справи № 65/2021, заведеної після смерті [PERSON] , слідує, що його єдиним спадкоємцем є син [PERSON] (а.с. 56, 63). Згідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 30.10.2024 № 290, 33/100 частки будинку [ADDRESS] , які належать [PERSON] , та складаються з: коридора площею. 3,8 кв.м., коридора площею 4,3 кв.м., кухні площею 6,6 кв.м., кімнати площею 24,2 кв.м., кімнати площею 11,9 кв.м., кімнати площею 11,6 кв.м., санвузла площею 5,3 кв.м, можуть бути виділені в натурі (а.с. 19). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Поняття спільної часткової власності викладено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України). Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Так, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. В постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20) зроблено висновок про те, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Відповідно до п.п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Таким чином, з матеріалів справи слідує, що спірний житловий будинок фактично розділений між співвласниками приміщеннями, ізольованими від приміщень інших власників, обладнаними окремими входами та підведеними до кожних з ним окремо всіма комунікаціями. Оскільки вирішити добровільно питання щодо розподілу домоволодіння шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, проведення державної реєстрації за кожною із частин житлового будинку та присвоїти кожній частині будинку поштової адреси позивач не має можливості, оскільки відповідачі відмовляються в добровільному порядку вирішити це питання. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved