Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

[PERSON] пред`явила позов до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку [ADDRESS] . Обґрунтувала позов тим, що з 25.07.1992 до 09.05.2023 перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За цей час вони побудували житловий будинок та господарські будівлі, право власності на які було зареєстровано за [PERSON] . Згоди про добровільний поділ майна не досягли. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача зазначив в позовній заяві про розгляд справи за його та позивача відсутності. Представник відповідача, адвокат Окуневича М. В., в судовому засіданні позов визнав повністю. Зауважив, що як таку згоду про поділ майна сторони досягли, але не можуть її реалізувати через перебування відповідача за кордоном. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову повністю. Так, рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 09.05.2023 розірвано шлюб, зареєстрований 25.07.1992 виконавчим комітетом Вербилівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7, між [PERSON] та [PERSON] , що підтвреджується копією цього рішення. Копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.04.2008, виданого Рогатинською міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Рогатинської міської ради від 01.04.2008, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.04.2008 підтверджується, що за [PERSON] зареєстровано власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається із житлового будинку загальною площею 270,7 кв. м, огорожі та воріт. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 60 СК України вказує на презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Житловий будинок був набутий подружжям за час шлюбу, тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 СК України визначає способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Згідно з висновком Верховного Суду за наслідками застосування ст. 71 СК України, викладеним в постанові від 26 серпня 2024 року в справі №\~753/6702/21, не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. [PERSON] заявила вимогу про визнання права власності на частку в житловому будинку, а не про його поділ в натурі, тому суд, з огляду на принцип диспозитивності, задовольняє заявлену вимогу. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що дорівнює 1\~460,02 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України решту 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що дорівнює 1\~460,02 грн суд покладає на відповідача.

Outcome: approved