Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим,\~що 28.11.2021\~між ТОВ\~«МІЛОАН» та\~ [PERSON] \~укладено договір\~№4440202,\~згідно з\~умовами якого\~остання отримала\~кредит у\~розмірі 6000,00\~грн строком\~на 30\~днів.\~Відповідно до\~умов договору,\~проценти за\~користування кредитом\~складають 4500,\~00\~грн,\~які нараховуються\~за ставкою\~2,50%\~від фактичного\~залишку кредиту\~за кожен\~день строку\~користування кредитом.\~Стандартна (базова)\~процентна ставка\~за користування\~кредитом становить\~5,00%\~від фактичного\~залишку кредиту\~на кожен\~день користування\~кредитом.\~Кредитні кошти\~надаються позичальнику\~шляхом переказу\~на картковий\~рахунок.\~Даний договір\~укладено в\~електронній формі\~та прирівнюється\~до такого,\~що укладений\~у письмовій\~формі.\~Сторони узгодили\~розмір кредиту,\~грошову одиницю,\~в якій\~надано кредит,\~строк та\~умови кредитування,\~що свідчить\~про наявність\~волі відповідача\~для укладення\~такого договору,\~на таких\~умовах шляхом\~підписання договору\~за допомогою\~електронного підпису\~одноразовим ідентифікатором.\~Позикодавець зі\~своєї сторони\~належним чином\~виконав свої\~зобов`язання\~за договором,\~надавши позичальнику\~кредитні кошти,\~у порядку\~передбаченому умовами\~договору,\~що підтверджується\~відповідними доказами,\~які додані\~до позовної\~заяви.\~Станом на\~день звернення\~у суд,\~строк надання\~грошових коштів\~за договором\~наступив,\~але відповідач\~не виконує\~свої зобов`язання,\~грошові кошти\~не повертає,\~проценти за\~користування коштами\~не сплачує.\~26.07.2024\~між ТОВ\~«Мілоан» та\~ТОВ «Факторинг\~Партнерс» було\~укладено договір\~факторингу №26-07/2024,\~відповідно до\~умов якого\~ТОВ «Мілоан»\~відступило ТОВ\~«Факторинг Партнерс»\~право вимоги\~до позичальників,\~у тому\~числі за\~договором про\~споживчий кредит\~№4440202.\~Таким чином,\~ТОВ «Факторинг\~Партнерс» наділено\~правом грошової\~вимоги до\~відповідача.\~Загальний розмір\~заборгованості по\~поверненню кредитних\~коштів та\~сплаті процентів\~за користування\~кредитом,\~що підлягає\~стягненню з\~позичальника станом\~на день\~формування позовної\~заяви,\~відповідно до\~розрахунку заборгованості,\~становить 28740,00\~грн,\~яка складається\~з:\~6000,00\~грн -\~заборгованість за\~основним зобов`язанням\~(за\~тілом кредиту);\~21600,00\~грн -\~заборгованість за\~нарахованими процентами\~на дату\~відступлення права\~вимоги;\~1140,00\~грн -\~заборгованість за\~комісіями.За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість, судові витрати та витрати на правову допомогу. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 07.02.2025 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами. Представник позивача, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач, належним чином повідомлена про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, 04.03.2025 надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Відзив мотивовано тим, що позивачем не доведено факт укладання кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б могли підтвердити отримання відповідачем кредитних коштів, зокрема первинних документів, оформлених відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, на думку відповідача, позивачем не надано до суду належного та допустимого доказу нібито отримання відповідачем коштів від позивача. Також, відповідач зазначив, що проведені позивачем розрахунки заборгованості не відповідають вимогам закону, оскільки проценти нараховані поза межами строку кредитування. Крім того, вказала, що заявлені витрати на правову допомогу в сумі 9000,00 грн. є безпідставні. 24.03.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в яких не погоджується з доводами викладеними у відзиві та просить позов задовольнити повністю. Зазначає, що договір про споживчий кредит №4440202 підписано позичальником 28.11.2021 електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор V49552 в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитовця. На виконання умов договору про споживчий кредит №4440202 від 28.11.2021 позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 6000 грн. Переказ коштів здійснено на картковий рахунок, зазначений позичальником у заявці на отримання кредиту. Отже, отримувач коштів є відповідач. Посилання відповідача щодо неправомірного нарахування та стягнення неустойки є незрозумілими, оскільки до підписання договорів позичальнику було надано всі можливості для ознайомлення з умовами договору, в тому числі розміщення інформація на сайті товариства. Позичальник засвідчив факт належного ознайомлення з умовами договору, в тому числі підписавши договори, в яких визначені розмір та порядок нарахування відсотків. Крім того, представник позивача зауважує, що позивач просить суд стягнути заборгованість за тілом кредиту, процентами та одноразову комісію, які нараховані за користування кредитними коштами. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки за користування кредитом, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Відповідно до вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по процентам нарахована ТОВ «Мілоан» станом на 24.02.2022, відтак посилання на дію норм ЗУ «Про споживче кредитування», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, є безпідставним, та такими, що не мають відношення до зазначених зобов`язань, оскільки після 24.02.2022 дія строку кредитування не було пролонговано. Таким чином, посилання відповідача на несправедливі умови договору та зменшення розміру неустойки є безпідставними та суперечливими. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Представник позивача, звертає увагу суду, що посилання в розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан» на п.1.5.3 договору є технічною опискою, вірний пункт договору щодо подальшого нарахування процентів є п.1.6 договору (актуальний розрахунок ТОВ «Мілоан» додається). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Представник позивача звертає увагу, що позовна заява, на виконання вимог цивільного процесуального законодавства, містить попередню суму судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи у суді в тому числі і 9000 грн витрат на правничу допомогу. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт, а також їх вартості, до позовної заяви було надано достатні, належні та достовірні докази для підтвердження витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 26.03.2025 за клопотанням представника позивача від АТ "ОщадБанк" було витребувано докази, що підтверджують перерахування коштів на картку відповідача. Окрім того, представник позивача просить долучити копію розрахунку заборгованості ТОВ "Мілоан" за вих № 3355/20-03 від 20.03.2025. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 28.11.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №4440202, який був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора V49552. Відповідно до п. 6.1 договору, кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно\~телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та /або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Окрім того, згідно п. 6.2 договору визначено про те, що проект договору розміщений у особистому кабінеті позичальника. Відповідь про прийняття пропозиції про укладення договору надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням на мобільний телефон позичальника, який в подальшому використовує позичальник для підписання цього кредитного договору. Таке електронне повідомлення може бути відправлене позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток, месенджер або у смс повідомленні з мобільного номеру позичальника на номер 2277. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Мілоан" в електронній формі. За умовами якого ТОВ "Мілоан" зобов`язався надати [PERSON] кредит у сумі 6000,00 гривень на строк 30 днів з 28.11.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 28.12.2021(п.п. 1.3, 1.4 договору). Стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору). Окрім іншого п. 1.5.1 узгоджено між сторонами загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми тіла) кредиту . Із змісту анкети-заяви на кредит № 4440202 від 28.11.2021, вбачається, що [PERSON] з метою отримання грошових коштів у кредит сформувала відповідну заяву 28.11.2021, після проведення перевірки підтвердження змін умов, тощо, 28.11.2021 був підписаний договір. Таким чином отримавши одноразовий ідентифікатор V49552 який прирівнюється до власноручного підпису, відповідачем було підписано кредитний договір, прийнято пропозицію Товариства про укладення цього договору та надано згоду з усіма додатками та невід`ємними його частинами (у т.ч. Правила, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів), в яких визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань кредитодавця. На виконання умов договору ТОВ "Мілоан" виконав своє грошове зобов`язання та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 6000 гривень. Вказана обставина підтверджується випискою АТ «Державний ощадний банк України» від 08.04.2025, про зарахування грошових коштів у сумі 6000 грн на банківський рахунок № [NUMBER] (980), до якого емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , наданою на виконання ухвали про витребування доказів. Отримавши кошти відповідачем жодних платежів не вносились в рахунок погашення кредиту, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за договором споживчого кредиту № 4440202 від 28.11.2021 станом на день формування позовної заяви заборгованість [PERSON] складає 28740 грн, з яких: 6000 грн - тіло кредиту, 21600,00 грн - відсотки, 1140,00 грн - комісія. Наданий розрахунок представником позивача 24.03.2025 є ідентичним в частині розміру та розрахунків заборгованості відсотків за користування, лише зміна мається у зазначені вірного пункту договору на підставі якого здійснювався такий розрахунок, а саме з п. 1.5.3 на п. 1.6, оскільки п. 1.5.3 у договорі взагалі відсутній, а п.1.6 передбачає стандартну (базову) проценту ставку за користування кредитом у розмірі 5,00 % від фактичного залишку по кредиту за кожен день користування кредитом. Зазначені розрахунки судом перевірені та співставлені між собою, в результаті якого визначено, що вони є ідентичними, не мають між собою розбіжностей в сумі нарахування, порядку та строку нарахування. Відповідно до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 укладеного між ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" та ТОВ "Мілоан", ТОВ "Мілоан" передає (відступає) на користь ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" приймає належні ТОВ "Мілоан", права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно копії акту прийому-передачі від 26.07.2024 реєстру боржників за договором факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 фактор ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" з однієї сторони та ТОВ "Мілоан" уклали даний акт про те, що на виконання договору факторингу 26-07/2024 від 26.07.2024, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників від 26 липня 2024 року, складеного за формою згідно із додатком №1 до договору. Відповідно до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 від клієнта до фактору переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості. Згідно копії реєстру боржників за кредитними договорами укладеними між позичальником та ТОВ "Мілоан" до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024, серед переліку прізвищ боржників під номером -19104 міститься прізвище відповідача [PERSON] .. З копії платіжної інструкції № 44809005 від 26 липня 2024 року слідує, що ТОВ "Мілоан" отримало від ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" 3310395,81 грн оплати за договором факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024. Статтею 509 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання є правовідносинами, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Устатті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як слідує зі змісту частини другої статті 1056-1\~ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 8\~Закону України\~"Про\~споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 вказано, що\~Законом України\~"Про\~споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Частиною першою статті 205\~ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207\~ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Правилами статті 12\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію" регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи слідує, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача, у такому випадку доводи відповідача з приводу відсутності її підпису на договорі не заслуговують на увагу, з огляду на підписання нею вказаного договору за допомогою одноразового ідентифікатора отриманого на її мобільний номер телефону з подальшим використанням його для укладення такого договору в результаті чого отримати кредитні кошти у бажаній нею сумі. Частинами першою та другоюстатті 512 ЦК Українипередбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно достатті 514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першоюстатті 516 ЦК Українизаміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно достатті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно достатті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості у заявленому в позовній заяві розмірі, що виникла внаслідок порушення кредитних зобов`язань відповідачем. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитом (позикою), суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень статей 625,1048 ЦК України, позивач вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту. «Прикінцеві та\~перехідні положення» Цивільного кодексу України 2003 року\~доповнено пунктами 18 і 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З дослідженого судом розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за користування кредитом проводився згідно договору, у розмірах передбачені п.1.5.2 та п. 1.6 договору (термін кредитування складає 30 днів, розмір відсотків за кожен день 2,5 %, що загалом складає 4500 грн, після чого починаючи із 29.12.2021 і по 23.02.2022 відсотки розраховувались у розмірі по 300 грн у день, тобто 5,00% за кожен день від суми кредиту), а також у межах строків передбачених договором та законодавством. Відповідач зазначила, про те що\~Законом України\~"Про\~споживче кредитування" обмежено максимальну суму штрафу та пені разом, вони не можуть перевищувати 50% від суми, одержаної позичальником за кредитним договором та вказав, що споживач звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені). Однак в позовній заяві відсутні вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені). Таким чином суд доходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо вимоги у позовній заяві ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 9000,00 грн, суд вказує наступне. 02.07.2024 між АО "Лігал Ассістанс" та клієнтом ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" було укладено Договір про надання правової допомоги № 02-07/2024. Відповідно до пункту 1.1 клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Згідно заяви на надання юридичної допомоги АО "Лігал Ассістанс" №125 від 02 грудня 2024 року погоджено гонорар АО "Лігал Ассістанс" за надання усної консультації з вивченням документів, складення позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду у розмірі 9 000,00 грн, підписанням цієї заявки сторони погодили надання правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] .. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.\~41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, складності справи, спрощеного порядку її розгляду,

Outcome: partial