Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з 30 січня 2025 року і до закінчення терміну навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років. Позивач в\~обґрунтування своїх\~вимог зазначила,\~що вона\~та відповідач,\~ [PERSON] ,\~перебували у\~зареєстрованому шлюбі\~з 03\~листопада 2006\~року.\~Від даного\~шлюбу у\~них народився\~син \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджено\~копією свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] ,\~виданого 24\~лютого 2007\~року Відділом\~реєстрації актів\~цивільного стану\~по місту\~Первомайський Первомайського\~міськрайонного управління\~юстиції Харківської\~області,\~якому згідно\~свідоцтва про\~зміну імені\~серії [NUMBER] ,\~виданого 10\~серпня 2023\~року \~Первомайським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Лозівському районі\~Харківської області\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції змінено\~по батькові\~з « [PERSON] »\~на « [PERSON] ». Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09 лютого 2016 року у справі з єдиним унікальним № 632/2653/15-ц (провадження № 2/632/91/16) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судовим наказом, виданим Первомайським міськрайонним судом Харківської області від 09 квітня 2019 року з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вказала позивач, після закінчення загальноосвітньої шкоди їх з відповідачем син продовжує навчання в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого на факультеті приватного права та підприємства на денній формі навчання, а тому потребує матеріальної допомоги. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання в університеті становить 165400 гривень 00 копійок, що складає 41350 гривень 00 копійок за кожен навчальний рік. На переконання позивача, [PERSON] має можливість надавати допомогу своєму синові, який продовжує навчання, тому позивач посилаючись на приписи статтей 199, 200 Сімейного кодексу України звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області суду від\~14\~березня 2025\~року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася завчасно, відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, 10 квітня 2025 року [PERSON] звернулась на електронну адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-488/25-вх., відповідно до якої позовні вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, зазначивши, що у разі неявка відповідача у судові засідання не заперечує проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання також не прибув, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] звернувся на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 2268/25-вх від 28 квітня 2025 року, згідно якої зазначив, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, визнає у повному обсязі, просить розгляд даної справи провести за його відсутності. З приводу неявки учасників процесу у судове засідання суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3\~статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд бере до уваги, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа регламентовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] у місті Первомайський Харківської області народився [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області в Книзі реєстрації народжень 24 лютого 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 58 та видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Згідно копії вказаного свідоцтва про народження батьками [PERSON] вказано громадян України: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а. с. 15). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області, ухваленому 09 лютого 2016 року у справі з єдиним унікальним № 632/2653/15-ц (провадження № 2/632/91/16) шлюб, зареєстрований 03 листопада 2006 року Знам`янською сільською радою Нововодолазького району Харківської області за актовим записом № 2 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано. Позивачу після розірвання шлюбу залишено прізвище « [PERSON] » (а. с. 19). 09 квітня 2019 суддею Первомайського міськрайонного суду Харківської області Библів С. В. у справі з єдиним унікальним № 632/220/19 (провадження № 2-н/632/20/19) видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 19). З копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 10 серпня 2023 року Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, убачається, що [PERSON] , [INFO] , який народився у місті Первомайський Харківської області, змінив власне ім`я, по батькові на « [PERSON] » про що 10 серпня 2023 року складено відповідний актовий запис № 06 (а. с. 16). Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання № 4788, виданої 04 вересня 2023 року Виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] також має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відповідною відміткою у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого 16 листопада 2006 року Первомайським РВ ГУМВС України в Харківській області (а. с. 5 9). З копії довідки № 1609-2/2024 від 16 вересня 2024 року, виданої за підписом декана факультету приватного права та підприємництва Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого Вадима Козака, встановлено, що [PERSON] є студентом 02-24-01 групи 1 курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти факультету приватного права та підприємства Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, спеціальність 081 «Право», зарахований наказом ректора № 476-С від 16 серпня 2024 року, нормативний термін навчання становить: 01 вересня 2024 року 30 червня 2028 року, форма навчання: за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, форма навчання денна (а. с. 17). Згідно копії Договору № 21-11 про навчання у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого, укладеного 16 серпня 2024 року між Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого державної форми власності в особі ректора Гетьмана Анатолія Павловича, з однієї сторони, та вступником [PERSON] та його законним представником [PERSON] , з іншої сторони, установлено, що предметом договору є навчання у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого за освітньою програмою «Право» з спеціальністю 081 для здобуття ступеня вищої освіти «Бакалавр», денна форма навчання. Фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичної особи (а. с. 20). Відповідно до копії Договору № 2007-1 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, укладеного 16 серпня 2024 року між Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого державної форми власності в особі ректора Гетьмана Анатолія Павловича, з однієї сторони, та замовником освітньої послуги [PERSON] для здобувача вищої освіти [PERSON] , з іншої сторони, останні дійшли згоди, що цей договір є невід`ємним додатком до Договору про навчання у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого від 16 серпня 2024 року № 21-11 та загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 165400 гривень 00 копійок, за роками 41350 гривень 00 копійок за начальний рік з 2024-2025 року навчального року по 2027-2028 навчальний рік (а. с. 21). Інших доказів матеріали справи не містять та сторонами на виконання свого процесуального обов`язку суду не надано. Тому суд вирішує спір на підставі наявних у справі доказів з урахуванням приписів статтей 12 та 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні дану спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10 січня 2002 року. Так, відповідно до положень частини 1 статті\~1 та частини 1 статті\~2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов`язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини 8 та 9 статті 7 Сімейного кодексу України). Приписами частини 1\~статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічний обов`язок також закріплений й у статті 51 Конституції України. Крім того, частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Що стосується обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, то останній встановлений положеннями статті 199 Сімейного кодексу України, яка мовить, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Крім того, Пленум Верховного Суду України у пункті 20 своєї Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з частиною 1 статті 200\~Сімейного кодексу України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При цьому, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (частина 2\~статті 200 Сімейного кодексу України). Положеннями частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, при визначенні розміру аліментів\~ суд\~ враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище\~дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей,\~непрацездатних\~чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір\~прожиткового мінімуму\~для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють їх дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 199/9339/16-ц (провадження № 61-32330св18), від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21). Також слід відмітити, що Сімейним кодексом України\~передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Під час судового розгляду справи встановлено, що спільна дитина сторін [PERSON] досяг віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років та продовжує навчання у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого за рахунок коштів фізичних осіб (платна послуга) за денною формою навчання до 30 червня 2028 року, та у зв`язку із продовженням навчання потребує матеріальної допомоги. Крім того, із наданих учасниками процесу доказів вбачається, що [PERSON] зареєстрований та мешкає разом із матір`ю (позивачем у справі) [PERSON] , не працює та не одружений, а навчання на денній формі, позбавляє останнього можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим дитина потребує матеріальної допомоги на навчання та пов`язаних з навчанням витрат, зокрема, на придбання підручників та навчальних матеріалів, інтернет-зв`язку, харчування тощо. Також на виконання свого процесуального обов`язку відповідачем у справі не надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що він не має матеріальної можливості утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. Окрім іншого, суд бере до уваги заяву [PERSON] , який визнав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. З цього приводу суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право відповідача, передбачене нормами Цивільного процесуального кодексу України При цьому, суд зазначає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оскільки заява відповідача не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає заяву відповідача про визнання позову. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, підтверджені належними доказами. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання повнолітнього сина, суд вважає за необхідне зазначити таке. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначила, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільного сина [PERSON] . Вищевказаний факт з боку відповідача не оспорювався. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу синові, який продовжує навчання, відповідачем до суду не надано, як й не надано доказів того, що на його утриманні знаходяться неповнолітні діти або непрацездатні особи. При цьому\~слід відмітити,\~що право повнолітньої дитини на утримання від батьків діє протягом її навчання і до досягнення 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання, що прямо зазначено у частині 2 статті 199 Сімейного кодексу України. Разом із тим, суд звертає увагу, що частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Із даною позовною заяву позивач звернулась до суду 03 лютого 2025 року, проте у своєму позові [PERSON] просить суд стягнути аліменти з відповідача, починаючи з 30 січня 2025 року. Приписами частини 2 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Отже, враховуючи відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, в даному випадку аліменти з відповідача, [PERSON] , необхідно стягувати з дня звернення позивача, [PERSON] , до суду, тобто починаючи з 03 лютого 2025 року. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] , суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Положеннями частин 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України № 3674-VІ від 08 листопада 2011 року «Про судовий збір», який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (частина 1 абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Із даним позовом [PERSON] звернулась до суду 03 лютого 2025 року. Статтею 7 Закону України № \~4059-IX\~від 19\~листопада 2024\~року «Про\~Державний бюджет\~України на\~2025\~рік» з\~1\~січня 2025\~року встановлений\~прожитковий мінімум\~на одну\~особу в\~розрахунку на\~місяць для\~працездатних осіб\~в сумі\~3028\~гривень 00\~копійок, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Проте, враховуючи положення пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», які передбачають, що у справах про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору, судові витрати слід покласти на відповідача. З огляду на вище викладене,

Outcome: partial