Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо свого сина [PERSON] , [INFO] . Відтак, його слід позбавити таких відносно дитини. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, подали до суду відповідні заяви про розгляд справи без їх участі та забезпечили присутність в судовому засіданні повноважних представників. Представник позивача - адвокат Возний М.В. в судовому засіданні підтримав позов своєї довірительки, у вступному слові додатково зазначив наступне. Шлюб між сторонами було укладено 27 липня 2019 року. У шлюбі 05 липня 2020 року був народжений син [PERSON] . 23 червня 2023 року шлюб було розірвано за рішенням суду. Із лютого 2022 року відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків. Після російського військового вторгнення в Україну відповідач покинув дитину та перестав цікавитись його життям. На телефонні дзвінки не реагував. Оскільки дитина хворіє, то стороною позивача було ініційовано до суду новий позов про додаткові витрати на лікування. Рішенням органу опіки та піклування відповідачу було надано право на побачення із сином до 31.12.2024 року, однак він цим не скористався. Просив задоволити позов, рішення за яким буде мати значення для виїзду дитини за кордон без згоди батька. Представник відповідача в судовому засіданні - адвокат Паращак Н.Б. заперечив щодо задоволення заяви, зазначивши, що позов невмотивований. Його довіритель проходить військову службу, відлучення з якої (з будь-якої причини, в т.ч. і для побачень з дитиною) передбачає відповідну процедуру. Попередньо потрібно подавати рапорт і т.п. Крім того, позивачка на телефонні дзвінки не відповідає, не реагує на спроби відповідача допомогти в організації зустрічі сина і батька. Посилки відповідача для дитини позивачка не отримує. Аліменти стягуються за місцем служби у повному обсязі. Виконком Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, як орган опіки і піклування своїм рішенням рішенням від 19 червня 2024 року затвердив висновок щодо предмета спору у даній справі, за яким визнав недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав. В судове засідання повноважного представника не направлялось, було подано клопотання про розгляд справи за відсутності третьої сторони. Допитана як свідок в судовому засіданні [PERSON] , повідала суду, що проживає із своєю матір`ю-інвалідом по сусідству із позивачкою. Квартири розташовані поруч на одному поверсі. Вона працює віддалено, з дому, бо змушена піклуватись про матір. За допомогою в цьому часто звертається до батька позивачки. Він єдиний мужчина в цій сім`ї. Відповідача там ніколи не бачила за шість років. Чому його немає вони не розказують, а вона не сміє розпитувати. Допитаний як свідок в судовому засіданні батько позивачки - [PERSON] пояснив, що відповідача бачив востаннє 10.12.2022 року. Батько не приймає участі в у вихованні сина і ним не цікавиться. Він не забирав сина з пологового будинку. Чому не знає, не питав про це в доньки. Тож особисто водить внука по лікарях і спортивних секціях. Деколи цим займається донька - позивачка. Познайомився з відповідачем іще до укладення шлюбу з його донькою. Подружжя проживало окремо. А він мешкав у Білій Церкві. Де колишній зять знаходиться на даний час не знає, в доньки про це не цікавився. Однак, на запитання суду про обізнаність щодо об`єктивних причин поведінки відповідача щодо невідвідин сина саме під час воєнного стану - емоційно зауважив, що той служить поруч у Києві. Заслухавши думку представників сторін, допитавши свідків та оглянувши матеріали справи судом встановлено наступне. Шлюб між сторонами було укладено 27 липня 2019 року. У шлюбі 05 липня 2020 року був народжений син [PERSON] . 23 червня 2023 року шлюб було розірвано за рішенням суду. Із лютого 2022 року відповідач не бачиться із сином. Дитина відвідує ЗДО та лікаря у супроводі матері або дідуся, оскільки мати працює на роботі. Із відповідача з вересня 2022 року стягуються аліменти через фінвідділ В/ч [NUMBER] згідно довідки №54 від 06.06.2024 року в доволі значущих сумах. [PERSON] займає посаду командира патрульного взводу. Згідно службової характеристики за своїми морально діловими якостями відповідає займаній посаді. Рішенням виконкому №44615 від 30.07.2024 року йому встановлено спосіб участі у вихованні сина [PERSON] - 1 один вихідний на місяць «за попередньою домовленістю між батьками після денного сну дитини і до 20 години». Доказів реалізації [PERSON] цього рішення судом не здобуто. В цій ситуації кожна сторона звинувачує одна одну. Рішенням виконкому Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 19 червня 2024 року затверджено Висновок щодо визнання недоцільності позбавлення батьківських прав… З його мотивувальної частини вбачається, що таке прийнято «враховуючи обставини, які мають істотне значення: вік дитини, те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, з метою захисту прав та законних інтересів дитини….». Указом Президента України від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX), 06.02.2024 № 3564-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб. Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в державі введено заходи правового режиму воєнного стану. До них залучено і відповідача у справі. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Ця особливість, крім іншого, характеризується прерогативою конституційного обов`язку по захисту вітчизни перед особистими, сімейними обов`язками тощо. В контексті наведених вище доказів та юридичних фактів, дійти категоричного висновку про небажання відповідача приймати участь у вихованні свого сина, не доводиться. Стороною позивача не доведено факту можливості й одночасно небажання відповідача приймати участь у виховання дитини. Отже, зважаючи на факт заперечень відповідача щодо задоволення позову; забезпечення ним участі адвоката в судовому засіданні для захисту свого права та інтересу щодо сина; представлення доказів щодо сплати аліментів в достатньо суттєвих сумах; звернення відповідача до ООП про дозвіл та встановлення часу на побачення; перебування з 15.06.2021 року по даний час на службі в ЗСУ під час воєнного стану, що пов`язано з особливим графіком та режимом її проходження, відмінним від звичайної роботи цивільних громадян; позитивною характеристикою за місцем служби; зайнятість в обороні держави, в якій проживає, як колишня дружина, так і їх спільний син; негативним, у відношенні до предмету позову висновком органу опіки та піклування - суд вважає доводи сторони позивача не тільки безпідставними, але й такими що суперечать моральним засадам суспільства. Не відповідають такі, й завданням цивільного судочинства спрямованим на справедливий розгляд і вирішення цивільних справ. Покази свідків на стороні позивача доводять факт неприйняття участі відповідача у вихованні сина, однак не встановлюють об`єктивну причину цього. Часовий період відсутності батька співпадає з періодом його вступу на військову службу по захисту держави. Режим її проходження за допомогою належних та допустимих доказів, сторонами в судовому засіданні не розкрито, а тому й будь-які висновки мають суто суб`єктивний характер. Разом з тим, зважаючи на те, що самі сторони (особливо позивачка як ініціатор спору) особисто не прийняли участь в судовому засіданні; не висловили особистої думки на предмет можливого мирного врегулювання своїх позицій щодо виховання дитини, суд приходить до переконання, що заявлений позов має більш формальний характер, спричинений міжособистісними негативними стосунками самих сторін у справі й задоволення такого не вплине позитивно на права та інтереси самої дитини. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від своїх обов`язків по вихованні дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. А тому, аналізуючи всі докази по справі, судом не вбачається, що відповідач ухиляється від виховання дитини, а відтак позов не підлягає до задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed