Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

31.10.2024\~року\~\~представник позивача\~звернувся до\~суду з\~вищевказаним позовом,\~яким просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №133596, що був вчинений 10.06.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. - про стягнення з [PERSON] грошей на користь ТОВ "ФК "Еліт Фінас". Свої вимоги представник позивача мотивує тим, що позивач не погоджується з наявністю у нього заборгованості перед відповідачем, а вказаний виконавчий надпись вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами - ст.88 Закону України «Про нотаріат», і, як наслідок, - не підлягає виконанню, жодної вимоги про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором та можливе стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, - позивач, - не отримував, а приватний нотаріус Остапенка Є.М. не перевіривши факт отримання боржником такої вимоги, - унеможливив отримання обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису від особи, що заявником зазначена боржником, та склав виконавчий напис лише на підставі наданих ТОВ "ФК "Еліт Фінас" невідомих позивачу раніше документів, справжність яких є сумнівною, тобто, без належних документальних доказів про безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, з чого вбачаються обгрунтовані сумніви у безспірному характері заборгованості позивача. 21.01.2025р. від представника відповідача ТОВ "ФК "Еліт Фінас" надійшла заява про визнання позову та вирішення питання щодо розподілу судових витрат. У судове засідання позивач або його представник не прибули, надавши суду заяву, якою просить позов розглядати без її участі. Представник відповідача - ТОВ "ФК "Еліт Фінас" - у судове засідання не прибули, просили розглядати справу без їх участі. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Крецул В.А., також був про розгляд справи повідомлений належним чином,\~але до суду не прибув, не надав суду будь-яких заяв. Тому фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. \~Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. вчинено виконавчий напис №133596 про стягнення в якості заборгованості з гр. [PERSON] 73386,79грн. на користь ТОВ "ФК "Еліт Фінас" (а.с.8), на підставі чого, 13.10.2021. постановою приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. було відкрито\~виконавче провадження №67100314, іншими поставновами від 11.11.2021р. та 08.10.2024р. накладено арешт на грошові кошти позивача (а.с.13-18). Звернувшись до суду з вищевказаними позовними вимогами, представник позивача посилається на те, що нотаріус при вчинені виконавчого напису 10.06.2021р. не переконався належним чином у безспірному розмірі суми, що підлягає стягненню за написом з позивача на користь стягувача, чим порушив норми\~ст.88 Закону України «Про нотаріат». Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст.87,88 ЗУ «Про нотаріат», Постановою КМУ 29.06.1999р. №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - що затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, який набрав чинності 07.03.2012р. Частиною 1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. №1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 1172\~від 29\~червня 1999\~року на\~час їх\~застосування був\~визнаний судом\~незаконним та нечинними, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. \~Відповідно до ч.1\~ст.19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. А, відповідно до\~ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - є обґрунтованими та доведеними,і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до частини 3 статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Частиною 1 статті 22 Закону України Про захист прав споживачів передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Частиною 3 цієї ж статті зазначено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. \~ Остаточну позицію щодо звільнення від сплати судового збору під час здійснення цивільного судочинства висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму листі від 09.08.2017 № 93-1517/0/4-17 щодо застосування частини 3 статті 22 Закону України Про захист прав споживачів, а саме: Норма статті 5 Закону України "Про судовий збір" не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору. Тому сама по собі відсутність такої категорії осіб у встановленому в зазначеній нормі переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки вона встановлена спеціальним Законом, який гарантує реалізацію та захист їх прав. Спеціальний Закон це саме Закон України Про захист прав споживачів. Крім того у цьому ж листі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначив, що застосування передбаченої статтею 22 Закону України "Про захист прав споживачів" підстави для звільнення від сплати судового збору не обмежується розглядом справи в суді першої інстанції, оскільки статя 17 Цивільного процесуального кодексу України споживачу гарантується апеляційне та касаційне оскарження судового рішення (рішень), прийнятого за результатами розгляду його позову. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" , а тому судовий збір підлягає стягненню судом з відповідача в дохід держави в розмірі 1211,20грн.\~ На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору в розмірі 605,60грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved