Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 02.09.2023 між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Укр Кредит Фінанс» було укладено електронний кредитний договір № 1265-6515. Відповідно до умов зазначеного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на особисті потреби на наступних умовах: Сума кредиту - 7 000 грн. Строк кредитування - 300 днів. Стандартна відсоткова ставка - 3, 0% в день. Занижена відсоткова ставка - 2, 50 % в день. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору Свої зобов`язання [PERSON] належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 04.12.2024 має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 35 000 грн., яка складається з наступного: 7 000 заборгованість за тілом кредиту, 28 000 грн. заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість у загальному розмірі 35 000 грн. за кредитним договором № 1265-6515 від 02.09.2023. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 27.02.2025 було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому останній зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладання між сторонами кредитного договору № 1265-6515 від 02.09.2023 та погодження його умов. Кредитний договір не містить відомостей про те, що він підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, оскільки зазначення в договорі лише персональних даних сторони не підтверджує проходження нею верифікації та ідентифікації згідно з вимогами чинного законодавства. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на його рахунок були перераховані грошові кошти за кредитним договором. Разом з тим, розмір нарахованих процентів за кредитним договором є непропорційним та необґрунтованим, а процентна ставка у договорі перевищує максимальний розмір, встановлений Законом України «Про споживче кредитування». Посилаючись на вищевикладене, просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Суд, вивчивши позовну заяву та відзив на позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 02.09.2023 між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Укр Кредит Фінанс» було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1265-6515 (а.с. 16-28). Відповідно до п. 2.2 договору кредитодавець відкрив Кредитну лінію для Позичальника шляхом надання Позичальнику Кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит не пізніше останнього дня Строк кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування Кредитом у порядку, передбаченому цим Договором, тип кредиту - кредитна лінія. Згідно з п. 2.3 договору дата видачі кредиту - 02.09.2023, сума кредиту - 7 000 грн., нараховані проценти за користування кредитом - 3 675 грн. Відповідно до п. 2.4 договору мета отримання кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії: для задоволення особистих потреб позичальника. Відповідно до п. 4.1, договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту - 7 000 грн. Відповідно до п. 4.6 договору кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1 цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Інціціювання безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1 цього договору ,здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами цього договорк та надіслання позичальнику примірнику договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту. Відповідно до п. 4.10 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: Стандартна процентна ставка становить 3, 00% за кожен день користування кредитом. Відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» через систему платежів Liqpay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 був здійснений переказ коштів у розмірі 7 000 грн. за договором № 1265-6515 на банківську картку № [NUMBER] (а.с. 34-40), яка вказана в договорі № 1265-6515 від 02.09.2023. Крім того, на підтвердження перерахування коштів позивачем надано довідку ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту у розмірі 7 000 грн. на банківську картку № [NUMBER] , платіж № 2359762591 (а.с. 41). За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до абз. 2 ч. 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Судом установлено, що договір про відкриття кредитної лінії був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 02.09.2023 правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. А тому доданий до позову договір є належним та допустимим доказом на підтвердження правовідносин між сторонами у справі. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20) від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, станом на 04.12.2024 має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 35 000 грн., яка складається з наступного: 7 000 заборгованість за тілом кредиту, 28 000 грн. заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам (а.с. 42-45). Ураховуючи те, що факт отримання кредитних коштів [PERSON] не спростований, вказаний кредитний договір є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 7 000 грн. підлягає задоволенню. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 28 000 грн. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи те, що позивачем ні в позовній заяві, ні в доданих документах не надано доказів на обґрунтування вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, а саме: не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості за нарахованими відсотками, розміру облікової ставки, за якою відбулись нарахування відсотків, а тому, правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом у розмірі 28 000 грн. немає. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial