Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

У травні 2024 року позивачі в особі представника адвоката Стадніка І.А. звернулися через систему «Електронний суд» до Авдіївського міського суду Донецької області з позовом до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що 22 жовтня 1998 року виконавчим комітетом Авдіївської міської ради на підставі рішення від 22.10.1998 р. за № 417 їм, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , було видано свідоцтво про право власності на житло квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з вказаним свідоцтвом зазначена квартира належить їм на праві приватної спільної сумісної власності. З метою отримання компенсації за зруйновні об`єкти нерухомого майна 09 листопала 2023 року вони звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявою про реєстрацію права власності на квартиру. Проте 20.11.2023 року державним реєстратором було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій через неможливість отримання довідки про реєстрацію права власності в БТІ, де до квітня 2014 року зберігалися архівні справи на паперових носіях щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих у м. Авдіївка, тобто на тимчасово окупованій території. За цих підстав позивачі просили визнати за ними, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , право власності в рівних частках, а саме за кожним на 1/3 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,3 кв.м. Ухвалою Авдіївського міського суду Донецької області від 10 травня 2024 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Авдіївського міського суду Донецької області від 27 травня 2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Справа Авдіївським міським судом Донецької області розглянута не була. Відповідно до частини сьомої\~статті 147\~Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,\~враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Вища рада правосуддя рішенням від 11.06.2024 року №1802/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Авдіївського міського суду Донецької області» змінила з 01 липня 2024 року територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2025 року головуючим суддею у справі визначено суддю Марченко Н.Ю., ухвалою якої від 20 січня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду по суті у порядку загального позовного провадження. Сторони у судове засідання 14 квітня 2025 року не з`явилися. Представником позивачів\~ адвокатом Стадніком І.А. була надана заява про розгляд справи без участі позивачів та їх представника. В свою чергу, представником відповідача - Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області Малярчик Е.Е., повноваження якої підтверджуються випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, також була надана заява про розгляд справи без її участі. При цьому в своїй заяві представник відповідача зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до\~частини 4\~статті 268\~ЦПК України\~у разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або у\~разі розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи\~суд підписує\~рішення (повне\~або скорочене)\~без його\~проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України). Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом установлено, що згідно з копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 жовтня 1998 року виконавчим комітетом Авдіївської міської ради на підставі рішення від 22.10.1998 р. за № 417, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира загальною площею 48,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з реєстраційним написом право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на зазначену квартиру було зареєстровано Бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 42 за реєстровим номером 5273 від 29.10.1998. Згідно з наявною у справі інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] будь-які права, в тому числі право власності, станом на 14.03.2024 року за жодною особою не зареєстровані. Рішенням державного реєстратора № 70298778 від 20 листопада 2023 року було відмовлено у реєстрації права власності на це майно через неможливість отримання від БТІ інформації про зареєстровані права на нерухоме майно до 01.01.2013 року. При цьому згідно з листом Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 26.03.2024 до 01 січня 2013 року державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані у місті Авдіївка Донецької області, здійснювали КП БТІ м. Донецька (ЄДРПОУ 03336670), КП БТІ Ясинуватської міської ради (ЄДРПОУ 33796504). Дана інформація міститься на відбитках печаток на реєстраційних надписах в документах, що посвідчують право власності на об`єкти нерухомого майна. До квітня 2014 року архівні справи на паперових носіях щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих у місті Авдіївка, зберігалися у БТІ в місті Ясинувата Донецької області. Відповідно до\~розпорядження КМУ №1085-р від 07.11.2014\~в місті Ясинувата органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зазначений населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території України. Отже на сьогодні неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на будь-який об`єкт нерухомого майна, розташований на території Авдіївської міської територіальної громади. Розглядаючи заявлені позовні вимоги про визнання за позивачами права власності на квартиру, суд виходить із того, що відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16\~ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В частині 1 статті 4\~ЦПК України також визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України\~визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з частиною 1 статті 368\~ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 372\~ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суд вважає доведеним факт належності позивачам на праві спільної сумісної власності квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки це підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, копією реєстраційного напису, зробленого Бюро технічної інвентаризації. Крім того, відповідач, який представляє інтереси виконавчого комітету Авдіївської міської ради, який є органом приватизації, не заперечує право власності позивачів на це майно, яке набуто в порядку приватизації в жовтні 1998 року. Отже, позивачі є учасниками спільної сумісної власності та відповідно до закону мають право на визначення своєї частки у праві спільної сумісної власності на квартиру. Між співвласниками квартири немає спору про розмір їх часток у праві спільної власності та кожен із співвласників, претендує на 1/3 частину квартири, тим самим визнає рівність часток інших співвласників квартири, на ім`я яких видавалося спільне свідоцтво про право власності на житло. Отже, кожному із співвласників належить по 1/3 частині вищевказаної квартири. Суд також звертає увагу, що загальновідомим і таким, що не підлягає доказуванню, є факт окупації російською федерацією частини Донецької області, в тому числі м. Донецька та м. Ясинувата, де зберігалися документи, які підтверджують реєстрацію в установленому до 01.01.2013 року порядку права власності на нерухоме майно, розташоване в м. Авдіївка Донецької області. Враховуючи, що в судовому засіданні підтверджено право власності позивачів на квартиру, але позивачі позбавлені можливості реалізовувати свої правомочності власників майна через відсутність відповідних відомостей про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та неможливість їх отримання у відповідному бюро технічної інвентаризації через окупацію частини Донецької області, де зберігалися реєстраційні документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачами право власності в рівних частках, а саме за кожним на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved