Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробіткувідповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дати її звернення до суду із заявою про видачу судового наказу - 23.09.2024, посилаючись на те, що вона зверталась до суду з відповідною заявою, проте ухвалою суду їй було відмовлено у видачі судового наказу, при цьому відповідач не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини, не надає коштів на утримання дитини, проте може їх надавати, а позивач самостійно не може задовольнити усі потреби дитини. Дитина сторін проживає разом з позивачем. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позову не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 07.05.2022 Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №564. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання дитини, проте може її надавати. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що дитина проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік та стан здоров`я дитини, суд вважає за можливе визначити стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 10.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Визначений розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. На підтвердження наявності підстав для стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, позивач посилається на своє звернення до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу. Як убачається із відомостей, які знаходяться у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходилася заява позивача про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини (ун. №756/11914/24). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.10.2024 позивачу було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини на підставі п.1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України. Зазначена ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалася. Норми процесуального закону не містить вимоги про направлення судом на адресу боржника, копії ухвали про відмову у видачі судового наказу. Таким чином стверджувати, що позивач вжив заходів щодо одержання аліментів, а відповідач, після вжиття відповідних заходів ухилився від їх сплати - неможна. Отже, посилання сторони позивача на необхідність призначення аліментів з часу звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної доньки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial