Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. Позов мотивований тим, що 28.03.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів»(далі ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклали договір позики №79224231. Право вимоги за вказаним договором на підставі договору факторингу від 14.06.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору позики у нього виникла заборгованість в розмірі 20784,50 грн., позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою судді від 18.03.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить провести розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій вказує, що позов визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього заборгованості за основною сумою боргу та за відсотками. В задоволенні іншої частини позовних вимог просить відмовити, оскільки згідно з п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки за прострочення зобов`язань, а розгляд справи проводити за його відсутності. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (ч.2 ст.247 ЦПК). Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.1 ст.1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Ст. 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Встановлено, що 28.03.2024 року ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклали договір позики № 79224231, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти (позику) в розмірі 6500 грн. шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідача із використанням реквізитів електронного платіжного засобу зі сплатою процентів (а.с. 5-7, 9). Договір позики підписаний електронними підписами сторін, зокрема, відповідача шляхом введення одноразового ідентифікатора. До Договору позики №79224231 від 28.03.2024 року як Додаток №1 додано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка також підписана електронними підписами сторін (а.с. 8, 10). ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів», надавши відповідачу позику, свої зобов`язання за договором виконало. З розрахунку, що надав позивач, видно, що заборгованість [PERSON] за договором позики №79224231 від 28.03.2024 станом на 31.01.2025 року складає 20784,5 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу 6500 грн., заборгованість за відсотками 1297,50 грн., заборгованість за пенею 12987 грн. (а.с. 19). Наведені обставини свідчать про те, що між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] виникли договірні зобов`язання, які випливають з вказаних вище договорів позики, ці договори є укладеними відповідно до вимог ст.ст. 1046, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами договорів була досягнута згода відносно всіх істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071ск20). Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ч.1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Ч.1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи видно, що 14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 14/06/21 (а.с. 11-13). Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників №30 від 19.08.2024 року з витягом з реєстру боржників № 30 заборгованість [PERSON] за договором позики №79224231 становить 20784,50 грн. (а.с. 17-18). Аналіз наведених норм матеріального права та обставин справи дає підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за договором позики №79224231 від 28.03.2024 року, укладеним між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Проте, не можна погодитися із розміром нарахованої неустойки (пені), яку позивач просить стягнути з відповідача, з таких підстав. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан, який триває дотепер. У цій справі кредитний договір №79224231 укладений між сторонами 28.03.2024 року. Тобто в період дії воєнного стану в Україні, а, отже, згідно з п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки за прострочення зобов`язань. Відтак, оскільки стягнення неустойки у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] неустойки (пені) в розмірі 12987 грн. За таких обставин справи, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, оскільки останній порушив його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме, неповерненні коштів та процентів за користування ними у визначений договорами строк. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (37.51 %) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1135,80 грн. (3028 грн * 37,51 % / 100% = 1135,80 грн). На підставі викладеного, ст.ст. 512, 514, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 634, 1046, 1048 ЦК України та

Outcome: partial