Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. У жовтні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , яким просив суд скасувати свідоцтво про право на спадщину, яке видано 30.06.2006 року [PERSON] . Позивач в якості правової підстави свого позову зазначив, що [PERSON] звернулась до органу нотаріату із заявою про прийняття спадщини з пропуском строку, який встановлений для подання заяви про прийняття спадщини. На цій підставі позивач просив суд також зобов`язати орган нотаріату видати йому- [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В судовому засіданні [PERSON] доводи позову підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача- адвокат Поночовна Т.Б. проти задоволення позову заперечувала, послалась на те, що, як на її думку, доводи позову надумані, її клієнтка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, строк на подання заяви про прийняття спадщини був поновлений на підставі відповідного рішення суду, і тому жодних правових підстав для задоволення позову не має. Представник органу нотаріату подав письмову заяву, якою просив виключити зі складу відповідачів орган нотаріату. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON] . 30.06.2006 року Комінтернівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області розпочата спадкова справа № 252/2006 заведена до майна [PERSON] . Судом встановлено, що справа заведена за заявою [PERSON] , яка подана до органу нотаріату 30.06.2006 року. Судом встановлено, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.05.2006 року у справі № 2-1391/2006 [PERSON] визначений додатковий строк у шість місяців з дня набрання цим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Таким чином, доводи позову про те, що відповідачка пропустила строк для прийняття спадщини є голослівними, оскільки такий строк був поновлений відповідачці рішенням суду, яке набрало законної сили і не оспорено. Позивач звернувся до органу нотаріату із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті батька лише 07.07.2023 року. В судовому засіданні заявник підтвердив суду, що він був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, у [ADDRESS] , але фактично не проживав, оскільки проживав у іншому селі де працював. Релевантні джерела права: Цивільний кодекс України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, у книзі шостій «Спадкове право» містить норми, які врегульовують правовідносини, що виникають у зв`язку із спадкуванням. У пункті 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкові відносини були врегульовані відповідними нормами ЦК УРСР. Так, статтею 525 ЦК УРСР передбачалось, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (стаття 526 ЦК УРСР). Згідно статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до статті 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). У частині першій та другій статті 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-138цс13 зроблено висновок, що відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц вказала, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У справі відсутні докази того, що [PERSON] прийняв спадщину, зокрема, заява про прийняття спадщини подана ним до органу нотаріату через 23 роки, і відсутні докази, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Пані [PERSON] отримавши рішення суду про поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, своєчасно, у встановлений судом строк, звернулась до органу нотаріату із відповідною заявою про прийняття спадщини. Таким чином підстави для задоволення позову в частині скасування виданого відповідачці свідоцтва про право на спадщину не має. Решта вимог позову є похідними від можливості задоволення позову про скасування свідоцтва про право на спадщину. Вимоги позову до органу нотаріату є безпідставними, оскільки не є учасником цивільних правовідносин між спадкоємцями, і не порушує їх прав, які є змістом цих правовідносин. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного суду № 307/2464\\21 від 08.03.2023 року. Питання судового збору у позові не порушувалось, підстав для його розподілу не вбачається. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed