Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь щомісячно аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення їхнім спільним сином трирічного віку. В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачем з 25.08.2023 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На даний час шлюбні відносини між ними припинені. Шлюб існує формально. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримання дитини та дружини, чим порушує їх права. Позивачка не в змозі забезпечити себе та дитину матеріально, оскільки перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 18.02.2025 року відкрито провадження в справі, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12.03.2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме, згідний на стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку дитину щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнення аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування відзиву зазначив, що він не ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дитини, оскільки постійно добровільно перераховує на банківську картку позивачки грошові кошти на утримання сина та дружини. Крім того, з урахуванням норм діючого законодавства, дійсних обставин справи та розміру його доходів, вважає, що аліменти в розмірі частки від його заробітку (доходу) дорівнює сумі, яка вдвічі більша ніж встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного. Разом з тим, позивачка жодним чином не обґрунтувала розмір аліментів на своє утримання, а саме в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу). Таким чином, просить задовольнити позовні вимоги частково ( а. с. 33-43). Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Столярчук В.М. у судове засідання не прибули, до суду представник позивачки надав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі позивачки та її представника, позовні підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про дату, час та місце його проведенгня повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи подані учасниками справи заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25 серпня 2023 року Тетіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено відповідний актовий запис за № 103, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.01.2025 року ( а. с. 10). У позивачки та відповідача є спільна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.09.2022 року ( а. с. 7). З копій витягів з реєстру територіальної громади від 11.12.2024 року та 10.02.2025 року, вбачається, що малолітній син [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з позивачкою ( а. с. 6, 8). З копії довідки № 117 від 03.03.2025 року виданої військовою частиною [NUMBER] встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом в військовій частині [NUMBER] , [ADDRESS] , з 26.05.2023 року по теперішній час ( а. с. 36). З копії довідки про доходи [PERSON] від 05.03.2025 року № 1832/122 вбачається, що середньомісячний дохід відповідача не перевищує 21000,00 грн. ( а. с. 37). Законодавцем положенням ч. 2ст.\~51\~Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 7, 10 ст.\~7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.\~181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Як встановлено судом, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем, оскільки доказів на підтвердження протилежного суду не надано. При цьому, суд зважає, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною другою статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 27.05.2020 в справі № 712/4702/19 (61-929 св20), право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч. 1 ст.\~80\~СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що враховуючи відсутність у позивача самостійного доходу, та відсутність доказів неможливості надання чоловіком матеріальної допомоги, останній має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині. У Сімейному кодексі\~України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. У ході судового розгляду справи суд встановив, що сторони в справі є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Відповідач у поданому до суду відзиві погоджується сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд приймає до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» регламентовано, що з 01.01.2025 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 3028 грн. Суд, виходячи з принципу розумності та справедливості, а також з урахуванням потреб дружини, яка, здійснюючи догляд за неповнолітньою дитиною, не в змозі самостійно забезпечувати себе матеріально, враховуючи визначений державою розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, часткове визнання позову відповідачем, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), оскільки, з врахуванням середньомісячного доходу відповідача, така сума забезпечить баланс між потребами дружини та реальними можливостями відповідача щодо сплати аліментів на утримання дружини. При цьому слід зазначити, що термін сплати аліментів на утримання позивачки є короткочасним, а саме: з дня звернення до суду, тобто з 17.02.2025 року, і до досягнення дитиною трьох років, а тому сплата аліментів у визначеному судом розмірі не може суттєво впливати на матеріальний стан відповідача. Разом з тим, суд не бере до уваги надані відповідачем в якості доказів роздруківки про перекази коштів позивачці, оскільки з них неможливо встановити хто саме перераховував кошти, а тому дані роздруківки не є належним доказом надання матеріальної допомоги відповідачем на утримання малолітнього сина та дружини. Також, суд роз`яснює, що сторони не позбавлені права звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів у разі зміни їх матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України (ст. 192 СК України). З урахуванням вищенаведених положень закону та наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання свого сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) та аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Більш того, суд зауважує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №344/10971/16-ц). Крім цього, матеріали справи також не містять доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача, наявності в нього на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків, що в свою чергу унеможливлює стягнення аліментів у вищезазначеному розмірі. Положеннями ч. 3 ст.\~77\~СК України визначено, що аліменти сплачуються щомісячно. Згідно з ч. 1 ст.\~79\~СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць (виходячи з мінімальної заробітної плати) слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Разом з тим, відповідно до ст.\~264\~ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Оскільки позивачка згідно з Законом України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: partial