Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

17 грудня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовна заява обґрунтована тим, що в 2021 році [PERSON] почав зустрічатися з [PERSON] . Вони зустрілися в Словаччині, де [PERSON] працював по контракту. На момент зачаття дитини вони проживали однією сім`єю в Словаччині, підтримували шлюбні стосунки, але не перебували в шлюбі. В період вагітності, перед народженням дитини, в березні 2023 року [PERSON] повернулася в Україну. За час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в них народилася спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] . 12 квітня 2023 року [PERSON] повернувся зі Словаччини в Україну, в м. Полтава винаймав квартиру. В свідоцтві про народження дитини за згодою сторін прізвище доньки було записано « [PERSON] », а [PERSON] - батьком дитини. Після народження доньки протягом двох місяців сторони продовжували винаймати квартиру в м. Полтава. [PERSON] працював, а [PERSON] знаходилася на квартирі з дитиною. Позивач почав помічати, що відповідачка залишає доньку на сусідку пенсійного віку, яка сама потребує стороннього догляду. [PERSON] говорила, що то їй потрібно на базар, то вона зустріла знайомих та затрималася. Бували випадки, що вона не ночувала вдома, пояснюючи, що затрималася в бувших однокурсниць. На цих підставах між ними почалися сварки. [PERSON] говорила [PERSON] , що він їй не чоловік та їх ніщо не утримує, а їхня спільня дитина - це його бажання. В червні 2023 року сторони переїхали з м. Полтава в смт. Білики Полтавського району Полтавської області, де проживають батьки відповідачки. Проживали там близько двох місяців, але за сімейних конфліктів з батьками, які неодноразово відбувалися по тих же самих причинах, [PERSON] та [PERSON] були змушені переїхати в с. Галі-Горбатки Полтавського району Полтавської області в будинок до батьків позивача. Однак сімейне життя не склалося, сімейні відносини поступово почали погіршуватися, сторони стали не розуміти один одного, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними відносин. З серпня 2023 року сторони припинили спільне проживання. Відповідачка повідомила позивачу, що на даний час не готова до сімейного життя і виховання дитини, не може сидіти вдома та що він та його батьки повинні виховувати дитину, оскільки її батьки пенсіонери-інваліди. Після чого вона зібрала свої речі та покинула позивача з дитиною. [PERSON] не здійснює свої батьківські обов`язки, передбачені законом, не цікавиться життям дитини, не спілкується з нею, не займається її вихованням, здоров`ям, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не сприяє загальновизнаним нормам моралі. Таким чином, позивач [PERSON] прохав суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19 грудня 2024 року по даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.23-25). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.64-65). Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Монастиренко С.М. у судовому засіданні позов підтримали та прохали задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] подала заяву про проведення судового засідання без неї. Не заперечує проти задовлення позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служби у справах дітей апарату виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області Кущ М.С. прохала задовольнити позовні вимоги. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши позивача та його представника, представника третьої особи, свідків, розглянувши та дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України. Підставою запису відомостей про батька була спільна заява батьків про визнання батьківства від 25.04.2023 року (а.с.49-50). Рішенням виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області № 34 від 27.01.2025 року затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.54-57). У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав зазначено, що 22.01.2025 року службою у справах дітей виконавчого комітету Кобеляцької міської ради проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження встановлено, що житловий будинок складається з 2 кімнат, коридору, кухні, ванни. Кімнати умебльовані, наявна побутова техніка. Для дитини відведена окрема кімната, є шафа для одягу, стіл, дитяче ліжко, наявний одяг та взуття по сезону, іграшки та книги. Санітарно-гігієнічні норми виконуються, продукти харчування в достатній кількості. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи [PERSON] від 23.01.2025 року № 16, виданим Центром надання соціальних послуг Кобеляцької міської ради, [PERSON] повністю виконує батьківські обов`язки. В повній мірі задовольняє потреби дитини, піклується про дитину. Створює належний догляд за здоров`ям дитини. Дотримується режиму дня (достатній сон). Забезпечує потребу в когнітивному розвитку дитини, можливість для гри та взаємодії з іншими дітьми. Поглиблює свої знання та вміння як батька для пристосовування до змін потреб дитини з плином часу. Батько повністю задовольняє потреби доньки. [PERSON] надала до служби у справах дітей виконавчого комітету Кобеляцької міської ради заяву, в якій зазначила, що не бажає проживати з [PERSON] та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дочки. [PERSON] не змінював місця свого проживання, не перешкоджав у спілкуванні матері з дитиною і [PERSON] могла відвідувати доньку або хоча б по телефону відтримувати з нею зв`язок. Проте матір свідомо самоусуналася від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, її подальшої долі, не піклується про дитину, не переймається її здоров`ям. [PERSON] не зверталася до служби у справах дітей виконавчого комітету Кобеляцької міської ради по питанню визначення графіку побачень з дитиною. Відсутні факти, які б свідчили про те, що батько перешкоджає матері бачитися з дитиною. [PERSON] свідомо припинила спілкування з донькою. Враховуючи зазначене, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кобеляцької міської ради вважав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона бачила [PERSON] один раз. Це було півтори роки тому. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] не спілкується з донькою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є рідною сестрою [PERSON] . Коли [PERSON] народила дитину, в них у сім`ї почалися негаразди, вона почала то кудись ходити, то гуляти. Коли [PERSON] з [PERSON] переїхали в с. Галі-Горбатки, [PERSON] кілька разів бачила [PERSON] , то вона є, то її немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що є батьком [PERSON] . Коли його дочка з дитиною переїхала в с. Галі-Горбатки до батьків [PERSON] , вона залишала дитину саму. Вже як рік дитина проживає з батьком [PERSON] . [PERSON] не проживала з ними. Вона не бажає брати участь у вихованні дитини. Це її свідоме самостійне рішення. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27.02.1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення будь-кого з батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом установлено, що відповідач [PERSON] свідомо допускає ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітньої доньки [PERSON] , не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до дочки. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, з урахуванням висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав, суд вважає, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, нормами ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Тобто саме такий розмір законодавець визначає як рекомендований і безспірний при стягнення аліментів на утримання дітей. Таким чином, з [PERSON] слід стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому стягнення аліментів слід проводити з дня подачі позову до суду - 17 грудня 2024 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позов задоволено повністю, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 гривень за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Крім цього, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», під час розгляду справи в усіх судових інстанціях від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Тому з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved