Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

01.08.2024 позивач через адвоката Косача В.О. через систему «Електронний суд» звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 05.08.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 16.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.10.2024. 04.09.2024 відповідач через канцелярію суду подав відзив, у якому позов не визнає. Указує, що внаслідок військової агресії російської федерації проти України позивач разом із сином виїхали з України та прибули до Ірландії, де мешкають до цього часу та повертатися не збирається, а тому вона має на меті визначити місце проживання спільної дитини без його згоди. 23.10.2024 підготовче засідання відкладено на 15.11.2024 у зв`язку з клопотанням представника позивача. Ухвалою судді від 15.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 23.12.2024; витребувано від Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору. 23.12.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 22.01.2025 у зв`язку із необхідністю допиту свідків. 22.01.2025 у судовому засіданні продовжено перерву до 26.02.2025. 26.02.2025 у судовому засіданні продовжено перерву до 27.03.2025 у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи чинних дозволів на перебування в країні Ірландія. 27.03.2025 у судовому засіданні продовжено перерву до 24.04.2025 у зв`язку з клопотанням представника позивача. У судовому засіданні 23.12.2024 представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Інші учасники судового процесу у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися в установленому законом порядку. Представник третьої особи через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що у вирішенні спору покладається на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. У судове засідання 24.04.2025 учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися в установленому законом порядку, представник позивача у поданій через систему «Електронний суд» просив справу розглядати без його участі, інші учасники про причини неявки не повідомили. За правилом частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 21.04.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.11.2016, яке набрало законної сили 29.11.2016, шлюб між сторонами в справі був розірваний; стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) щомісяця, але не менше\~ 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.10.2016 року та до досягнення дитиною повноліття (цивільна справа № 750/10063/16-ц). Як убачається з витягу з рішення виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 24.06.2019 № 161, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] ; протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини № 13 від 13.06.2019 (а.с. 15). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.11.2019, яке набрало законної сили 14.12.2019, звільнено [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, які були стягнуті згідно рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 18.11.2016, починаючи з 24.06.2019 (цивільна справа № 750/9330/19). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.06.2020, яке набрало законної сили 06.08.2020, стягнуто з\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , уродженки м. Чернігова на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.01.2020 та до досягнення дитиною повноліття (цивільна справа № 750/324/20) (а.с. 128-129). 13.08.2024 головним державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кравченко Ю.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75777643 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] (а.с. 133). Позивач,\~уважаючи,\~що проживання\~дитини саме\~з нею\~буде найкращим\~чином відповідати\~його інтересам,\~звернулася з\~даним позовом\~до суду. Свою вимогу обґрунтовує тим, що з 2022 року вона з неповнолітнім сином проживає окремо від відповідача в помешканні для українських біженців за адресою: 134, Ріверсайд, Портарлінгтон, гр. Оффалі. Крім того, вказує, що проживання дитини разом з батьком зовсім неможливе, оскільки відповідач не цікавиться життям дитини, його фізичним та духовним розвитком, не працює, доходу та можливості утримувати, забезпечити дитині повноцінний розвиток не має. На підтвердження вказаних обставин надає наступні докази: - довідку генерального менеджера помешкання від 07.03.2024 (а.с. 17); - довідку виконувача обов`язків директора школи Святого Патріка, Портарлінгтон від 22.02.2024, за змістом якої учень [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у школі Святого Патріка, Портарлінгтон з 06.03.2023 (а.с. 18); - дозволи на перебування в державі згідно з розділом 60 Закону про міжнародну охорону 2015 року № 2245928/1330137, № 2245930/1330138 на ім`я [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно (а.с. 18 зворот-20); - відповідь Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради від 16.05.2024 № 01-31/02/1734, із якої убачається, що місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , встановлено; дитина разом з матір`ю [PERSON] проживає в Ірландії, селище Портарлінгтон (а.с. 16); - довідку від 28.08.2024 № 144, видану [PERSON] , в тому, що її дитина [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2021 і по теперішній час є учнем Чернігівської гімназії № 5 Чернігівської міської ради; батько [PERSON] , [PERSON] , мешкає окремо, не бере участі у вихованні малолітньої дитини, а саме: не цікавиться навчальною діяльністю [PERSON] , його поведінкою у школі, не відвідує шкільні заходи (а.с. 105); - довідку Департаменту соціального захисту Портарлінгтону від 06.09.2024 № 97211366ТА, за змістом якої [PERSON] отримує соціальну виплату для безробітної особи (виплата для особи, яка знаходиться в пошуку роботи) з 04.04.2024 до сьогодні, щотижнева сума виплат становить 278 євро (а.с. 108). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] показали, що дитина сторін приблизно з 2016 року постійно проживала з матір`ю, з батьком майже не спілкувалася, він за місцем проживання [PERSON] та дитини не з`являвся. Позивач стверджує, що 22.08.2024 уклала шлюб із [PERSON] , який цікавиться життям дитини та має намір і можливість його виховувати, про що свідчить: копія свідоцтва про укладення шлюбу Республіки Болгарія № [NUMBER] від 22.08.2024; лист підтвердження доходу [PERSON] від 24.09.2024 (а.с. 106-7, 109). За змістом відповіді підрозділу реагування на ситуацію в Україні Служби надання імміграційних послуг Департаменту юстиції Ірландії, 15.02.2025 [PERSON] та [PERSON] подані заяви про поновлення дозволу на тимчасовий захист для громадян України. При цьому підрозділом повідомлено, що дозвіл на тимчасовий захист залишатиметься чинним до завершення розгляду цих заяв. Із висновку щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 1 від 03.01.2025, убачається що орган опіки та піклування не може на даний час розглянути спір між батьками та визначити місце проживання дитини (а.с. 147-148). Відповідно до частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України Про охорону дитинства). Відповідно до статті 12 Закону України Про охорону дитинства на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України, яка регламентує вирішення батьками питань щодо виховання дитини, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору, зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Згідно з частинами першою та другою статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 11.07.2017 у справі М.С. проти України, заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§76). У §54 рішення Європейського Суду з прав людини Хант проти України від 07.12.2006, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 466/1017/20). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2022 у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2022 у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21) зроблено висновок, що «при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів» У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства». Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Такий висновок є сталий у практиці Верховного Суду (див., зокрема: постанову Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), постанови Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24.04.2019 у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18), від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20), від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), від 23.09.2021 у справі № 223/306/20 (провадження № 61-9005св21), від 01.03.2023 у справі № 643/16285/20 (провадження № 61-530св23) та інших. У ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами по справі, що дитина [PERSON] наразі проживає із матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , графство Оффалі. Відповідачем не надавалась згода на вивезення їхньої дитини за кордон. Судом ураховується, що в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22) указано, що факт проживання дитини за кордоном (незалежно від того, чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання, чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання. Повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини. Проживання дитини за кордоном не є самостійною підставою для відмови у позові про визначення місця проживання такої дитини разом з одним із батьків в Україні. Із урахуванням введення воєнного стану в Україні, безпековою ситуацією, суди повинні оцінити не лише умови, які існували за місцем постійного проживання дітей в Україні, але і умови їх середовища за місцем тимчасового, але тривалого перебування, яке може сформувати стале середовище у малолітніх дітей з огляду на те, що перспективи повернення їх до постійного місця проживання в Україні на сьогодні неможливо визначити чи прогнозувати (постанова Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 753/17344/19). Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 04.10..2023 у справі № 208/4667/20, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Відповідач не надав достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості визначення місця проживання дитини з матір`ю з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків, а також, що в умовах воєнного стану в Україні дитині безпечніше залишатись з матір`ю в Ірландії. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29.01.2025 № 759/8056/22. Доводи відповідача про попереднє рішення про визначення місця проживання з ним суд відхиляє, оскільки з того часу значно змінилися обставини в Україні, зокрема, у зв`язку з вторгненням рф на територію країни. До того ж, відповідач не з`явився в жодне судове засідання, яке неодноразово переносилося, не цікавився його перебігом, не спростував наданих позивачем доказів, зокрема, показів свідків. Суд, ураховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів та безпеки і права на життя, введення в Україні воєнного стану, перебування дитини з матір`ю в Ірландії, дійшов висновку щодо наявності підстав для визначення місця проживання дитини на даному етапі разом з матір`ю, що забезпечить її зростання в безпечному, спокійному та стійкому середовищі. При цьому, суд звертає увагу на те, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з частинами першоютретьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Додатково, в контексті забезпечення права дитини на спілкування з батьком, а також права батька на виховання своєї дитини суд зауважує, що відповідач безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку свого сина, має право та обов`язок піклуватися про його здоров`я, стан розвитку, проводити з дитиною необхідну кількість часу, незалежно від того, з ким вона буде проживати більшість часу. Визначення на цьому етапі місця проживання [PERSON] з матір`ю не повинно негативно впливати на його стосунки з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним з батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків. Батьки мають співпрацювати в забезпеченні належного контакту між кожним з них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дитини, зокрема спільної фізичної опіки, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд (постанови Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 750/9620/20, від 04.10.2023 у справі № 208/4667/20, від 14.12.2022 у справі № 742/2571/21, від 10.01.2024 у справі № 183/3958/20, від 16.02.2024 у справі № 465/6496/19). Ураховуючи викладене,

Outcome: approved