Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

І. Позиції учасників справи Аргументи позивачки 14 березня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що: - позивачка і відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ; - 02 квітня 2024 року народження Святошинський районний суд міста Києва ухвалив рішення, яким визначив стягувати з позивачки на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки, починаючи з 10 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття; - на час ухвалення рішення відповідач проживав разом з дочкою за адресою: [ADDRESS] (далі також - квартира); - 13 листопада 2024 року народження Святошинський районний суд міста Києва ухвалив рішення, яким визначив усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення відповідача з квартири без надання іншого жилого приміщення; - 27 лютого 2025 року рішення суду від 13.11.2024 було виконане в примусовому порядку; відповідач виселився з квартири і відтоді в ній не проживає; неповнолітня [PERSON] продовжує проживати у квартирі разом з позивачкою. У зв`язку з наведеним позивачка просила припинити стягнення аліментів, що визначені рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року з дня подання цього позову. У судове засідання позивачка не з`явилася. 21 квітня 2025 року, до початку розгляду справи по суті, подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Позиція відповідача Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом отримання повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 0610242385964. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. ІІ. Процесуальні дії суду 20 березня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання на 21 квітня 2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на те, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, а також ураховуючи те, що позивачка проти ухвалення заочного рішення не заперечила, суд без оформлення окремого документа ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд Позивачка і відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 28.10.2009, актовий запис № 3393 (а.с. 16). Відповідно до рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року в справі № 759/866/24, що набрало законної сили 03 травня 2024 року, визначено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 000,00 гривень щомісячно, починаючи з 10 січня 2024 рок і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 24-26). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва від 19.08.2024 № 117693610 у квартирі станом на 19 серпня 2024 року зареєстровані: [PERSON] і [PERSON] (а.с. 17). Згідно з інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи № 127745443 від 17.03.2025 [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 22.03.2007 по 09.08.2024 (а.с. 35). За відкритим даними з Єдиного державного реєстру судових рішень 13 листопада 2024 року народження Святошинський районний суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 759/12032/24, яким усунув перешкоди у користуванні квартирою, шляхом виселення [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення; визнав [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS] (посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/123015219). Зазначене рішення набрало законної сили 27 грудня 2024 року після повернення апеляційної скарги, що підтверджується ухвалою Київського апеляційного суду від 27.12.2024 (посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/124116308). 03 лютого 2025 року головний державний виконавець Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вітюк І.Д. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення (а.с. 31). Відповідно да акта державного виконавця від 27.02.2025 у виконавчому провадженні [NUMBER], складеним головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вітюком І.Д., державний виконавець виконав судове рішення, а саме виселив з квартири [PERSON] (а.с. 32). ІV. Мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу Способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, припинення правовідношення, а також визнання його недійсним, скасування (пункт третій частини другої статті 18 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 51 Конституції України встановлює обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша-третя статті 181 СК України). Тлумачення наведеної норми свідчить, що право на одержання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з яким проживає дитина. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із частиною другою статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначені норми не визначають чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 596/826/21. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. V. Оцінка і висновки суду У справі, що розглядається, [PERSON] , як платник аліментів на утримання неповнолітньої дочки, звернулася до суду з припинити їх стягнення. В обґрунтування позову зазначила, що з 27 лютого 2025 року [PERSON] не проживає разом з дочкою, а тому втратив право одержувати аліменти на її утримання. Надані позивачкою докази беззаперечно свідчать, що 27 лютого 2025 року відповідач на підставі рішення суду був примусово виселений з квартири, де проживав разом з неповнолітньою дочкою. Суд акцентує, що зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: зміна фактичного проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для припинення стягнення аліментів. Стягнення з позивачки аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з відповідачем, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. [PERSON] в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не подав відзиву на позов та не навів суду будь-яких аргументів, якщо у нього такі існували, що спростовують доводи позивачки і надані нею докази в обґрунтування позовних вимог. Доказів його проживання разом з дитиною після 27 лютого 2025 року матеріали справи не містять. За таких обставин, суд дійшов висновку, що припинення стягнення з позивачки аліментів забезпечить ефективний захист її порушеного права, що свідчитиме про вирішення завдань цивільного судочинства. З огляду на викладене, суд задовольняє позов повністю. VІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в сумі 1 211,20 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 6639-1785-5747-1469 від 14.03.2025 (а.с. 8). Доказів понесення інших витрат сторони не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved