Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

У березні 2025 року адвокат Бражник Д.С., який діє в інтересах позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 18857, вчинений 25 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., стягнути з відповідача Акціонерного товариства "Сенс Банк" (далі АТ Сенс Банк) безпідставно набути кошти у сумі 12024 грн. та розподілити судові витрати відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 18857 про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 491038993 від 29 жовтня 2020 року, укладеним з АТ Альфа-Банк у розмірі 39534,88 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Лисенко Ю.О. відкрито виконавче провадження № 68031483. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, ст.ст.87, 88 Закону України Про нотаріат, і які наслідок, неправомірно відкрито виконавче провадження про звернення стягнення на грошові кошти позивача. Позивач не визнає заявлену кредитором заборгованість, не є зрозумілим яким чином та на яких підставах були нарахування. Також, позивач не отримувала будь-яких повідомлень про порушення кредитних зобов`язань чи вчинення виконавчого напису, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що заявлена відповідачем заборгованість є безспірною. Крім того, оскаржуваний виконавчий напис було вчинено після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року за якою виконавчий напис може бути вчинено за наявності нотаріально посвідченого договору, а кредитний договір по якому стягнуто заборгованість, не був нотаріально посвідчений. На підставі постанови приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника з позивача у період з лютого 2022 року по лютий 2025 року утримано грошові кошти у сумі 12024 грн., що є безпідставно набутими відповідачем, а тому підлягають обов`язковому поверненню. Ухвалою суду\~від 25 березня 2025\~року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувано \~\~у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни належним чином завірені копії документів, на підставі яких 25 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис за № 18857. Ухвалою суду від 25 березня 2025 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за спірним виконавчим написом. Від представника\~відповідача надійшов\~відзив на\~позовну заяву,\~у якому\~позов не\~визнали і\~вказали,\~ що позивачем не зазначено будь-яких доводів щодо неправильного обчислення сум заборгованості, доказів на підтвердження відсутності порушення зобов`язання за кредитним договором чи наявності щодо заборгованості (щодо її розміру, строків, за які вона нарахована, тощо) позивач не надав та не спростував, що на час вчинення виконавчого напису розмір заборгованості був іншим. Сама по собі незгода боржника з розміром заборгованості та її розрахунком не є підставою для визнання заборгованості спірною. У позові позивачем також зазначено, що кредитний договір, на підставі якого виникла заборгованість та вчинено виконавчий напис, нотаріально не посвідчувався, однак його копія не надана, а отже докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що при вчинені виконавчого напису приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення. Чіткого переліку документів, які потрібно надати нотаріусу для підтвердження безспірності заборгованості боржника і прострочення ним виконання зобов`язань не має. Заява про вчинення виконавчого напису нотаріусом була оформлена у відповідності до діючого законодавства України і містила всі обов`язкові відомості про боржника та стягувача, а також щодо розмірів заборгованості і строків, за які проводиться стягнення, нотаріус не звертався до стягувача за наданням додаткової інформації, оскільки йому було надано всі необхідні і достатні документи для вчинення виконавчого напису, нотаріусом було перевірено належне повідомлення боржника про наявну заборгованість та відповідність документів, поданих на обґрунтування стягнення, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, виконавчий напис вчинено в межах трирічного строку позовної давності, з дотриманням 30денного строку з моменту повідомлення боржника про заборгованість у відповідності до положень ст.1050 ЦК України. Позивач не довів, що сума заборгованості за кредитним договором станом на дату вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису була іншою, не надав ні власного контррозрахунку суми заборгованості, ні доказів погашення існуючої заборгованості, ні доказів, які б підтверджували наявність іншого розміру заборгованості, відмінного від визначеного у виконавчому написі. Окрім того, позивачем не надано жодного доказу, що кошти були стягнуті та перераховані на користь банку (розпорядження про перерахування, платіжні документи, тощо). Відповідач не отримував на свої рахунки грошові кошти на виконання виконавчого напису в тому розмірі, як про те зазначає позивач та відповідні документи в матеріалах справи відсутні. Враховуючи, що спірні правовідносини між сторонами мають характер договірних виникли на підставі кредитного договору, який є чинним та обов`язковим до виконання, ймовірні грошові кошти були утримані із заробітної плати позивача в рахунок погашення заборгованості за таким кредитним договором, і позивач не довів відсутності заборгованості за кредитним договором, а лише сумнівається у її розмірі, відсутні підстави для застосування в цій справі положення ст.1212 ЦК України. Також, відповідач вважає, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 10\~000 грн. є не співмірними з розміром заявлених позовних вимог та складністю справи, а матеріали справи не містять жодного доказу, що відповідні кошти були сплачені, а договір про надання правової допомоги, та ордер, як єдиний доказ, не можуть бути доказом того, що відповідні кошти були сплачені. Якщо зважити на складність справи та зміст позовної заяви, то стає очевидним, що винагорода у розмірі, зазначеному у орієнтовних розрахунках судових витрат є завищеною, надуманою, недоведеною жодними доказами, та такою що дійсно не відповідає складності справи та сумі, яка стягнуто згідно виконавчого напису, а тому підлягає зменшенню. Враховуючи викладене, просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна не надала письмових пояснень щодо позову, на виконання ухвали суду від 25 березня 2025 року не направила витребувані судом документи. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович не надав письмових пояснень щодо позову. Відповідно до ч.5 ст.279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст.247 ч.2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 18857 про стягнення з [PERSON] на користь АТ Альфа-Банк заборгованості за кредитним договором № 491038993 від 29 жовтня 2020 року. Строк платежу по Кредитному договору настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20 травня 2021 року по 23 вересня 2021 року. Сума заборгованості складає 38984,88 грн., у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 1485,74 грн., прострочена заборгованість за комісією та процентами 4580,49 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 32888,38 грн., строкова заборгованість за комісією та процентами 30,27 грн., плата за вчинення виконавчого напису 550 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 39534,88 грн. (а.с.15). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрієм Олександровичем від 04 січня 2022 року відкрито виконавче провадження № 68031483 з примусового виконання виконавчого напису № 18857, вчиненого 25 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною (а.с.16). З метою виконання вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрієм Олександровичем винесено також: постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17 січня 2022 року, постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 28 червня 2023 року якою замість назви АТ Альфа-Банк зазначено АТ Сенс Банк (а.с.17-18). Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Виходячи з положень ст.87 Закону України Про нотаріат, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п.1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.50, 87, 88 Закону України Про нотаріат, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст.87, 88 Закону України Про нотаріат суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України Про нотаріат. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 зробила висновок, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України Про нотаріат суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі». Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині а після слів заставлене майно доповнити словами (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку); доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: 11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу, п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: Доповнити перелік після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що\~випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками\~допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом 25 листопада 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, у зв`язку із чим кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). В оспорюваному\~виконавчому написі\~нотаріусом зазначено,\~що у\~позивача виникла заборгованість\~за кредитним\~договором № 491038993 від 29 жовтня 2020 року,\~укладеного з АТ Альфа Банк, строк платежу за кредитним договором настав. Відповідач скориставшись своїм правом на подання відзиву, стверджував про недоведеність заявлених позовних вимог, відсутність доказів того, що заборгованість є спірною. При цьому, відповідачем не надано доказів на підтвердження відправлення копії письмової вимоги до позивача про погашення заборгованості, підтвердження отримання ним такої письмової вимоги з попередженням про вчинення виконавчого напису у випадку непогашення заборгованості, а отже доводи позивача щодо відсутності безспірності заборгованості не спростовані, а тому слід вважати, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису існувала спірна заборгованість перед стягувачем. З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого порушив норми\~Закону України Про нотаріат\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскаржуваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, суд зазначає наступне. Згідно зі\~статтею 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (стаття 1213 цього Кодексу). Аналіз\~статті 1212 ЦК України\~цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутністю правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Згідно постанови приватного виконавця Лисенко Ю.О. від 17.01.2022 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] на виконання виконавчого напису № 18857 від 25.11.2021 року на користь стягувача ТОВ «Альфа-Банк» (а.с.17). Згідно довідки КРУП ГУНП в Дніпропетровській області Вих.№ 4517Д-227 від 04 березня 2025 року, [PERSON] є працівником бюджетної сфери тта працює на посаді діловода відділення поліції № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с.8). З довідки № 46 від 13 березня 2025 року ГУНП в Дніпропетровській області вбачається, що із заробітної плати [PERSON] здійснено відрахування за постановою приватного виконавця від 17 січня 2022 року (ВП № 68031483) за період з лютого 2022 року по лютий 2025 року у розмірі 12024 грн. за виконавчим написом від 25.11.2021 року № 18857, які перераховані на рахунок приватного виконавця Лисенка Ю.О. у АТ КБ «Приватбанк» (а.с.19). З урахуванням наведеного, суд відхиляє доводи представника відповідача щодо не доведення факту стягнення з позивача грошових коштів на виконання спірного виконавчого напису. Отже, оцінюючи зміст спірних відносин судом встановлено, що виконавчий напис, на підставі якого з позивача утримувались суми стягнень у вищевказаному розмірі, під час здійснення виконавчих дій, будучи визнаним таким, що не підлягає виконанню, втратив свою силу, що в свою чергу стало підставою для повернення відповідачем - стягувачем безпідставно набутих коштів. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 12024 грн. Відповідно до\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137\~ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: договір № 376 про надання правової допомоги від 28 лютого 2025 року, укладеного з АБ Бражник і партнери; акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 376 від 28 лютого 2025 року, з якого вбачається, що АБ Бражник і партнери було надано позивачу наступні роботи: усні консультації та роз`яснення з правових питань щодо вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження 1000 грн., опрацювання інформації та документів, наданих клієнтом, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини 500 грн., адвокатський запит щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 68031483, отримання копії документів, що містяться у виконавчому провадженні, їх вивчення та детальний аналіз 1500 грн., складання та подання до суду клопотання про витребування судом у приватного нотаріуса документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис 1500 грн., складання та подання до суду заяви про забезпечення позову 1500 грн., складання та подання до суду позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню 4 000 грн., всього на суму 10\~000 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера № 64 від 21 березня 2025 року про сплату позивачем грошових коштів у сумі 10 000 грн. (а.с.20-22, 24-25). Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі № 520/9115/19 викладено правову позицію, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved