Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

у червні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, збільшивши позовні вимоги просить стягнути з АТ «Сенс-Банк» на його користь 145 873,97 грн - три проценти річних за період з 09.01.2015 року по 05.09.2019 року (включно), 22 481,75 грн - три проценти річних за період з 06.09.2022 року по 25.05.2023 року (включно) та 115 841,04 грн - інфляційні втрати за період із серпня 2022 року по травень 2023 року (включно), а також вирішити про розподіл судових витрат. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що рішенням Кіцманського районного суду від 06.03.2023 року в справі № 718/1862/22 стягнуто на його користь з АТ «Сенс-Банк» заборгованість по неповернутому банківському вкладу у загальному розмірі 1 858320,00 грн, яка складається з:1 764360,00 грн сума банківського вкладу з врахуванням індексу інфляції та 93960,00 грн три проценти річних, де вимоги в частині стягнення трьох процентів річних заявлені за період з 06.09.2019 року по 05.09.2022 року, а вимоги в частині стягнення інфляційних втрат заявлені по липень 2022 року. Позивач зауважує, що вказане рішення, яке набрало законної сили, виконано відповідачем лише 26.05.2023 року. Тобто, до цього моменту вклад залишався неповернутим, у зв`язку із чим наявні правові підстави для нарахування відповідно до вимог ст. 625 ЦК України інфляційних втрат за період із серпня 2022 року по травень 2023 року (включно) в розмірі 115 841,04 грн і 3 % річних від простроченої суми за період з 06.09.2022 року по 25.05.2023 року в розмірі 22 481,75 грн. Також [PERSON] вказує, що в межах справи № 718/1862/22 не заявлялися вимоги про стягнення на його користь з АТ «Сенс-Банк» 3 % річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України за період з 03.04.2017 року по 05.09.2019 року, сума яких становить 76 026,08 грн. Крім того, позивач додав, що з рішення Кіцманського районного суду від 06.03.2023 року в справі № 718/1862/22 вбачається, що 24.11.2014 року він звертався до ПАТ «Укрсоцбанк» стосовно укладеного договору банківського вкладу та повернення грошових коштів, однак листом від 08.01.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» повідомило його про те, що вказаний ним договір банківського вкладу із банком не укладався та в ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковується. ПАТ «Укрсоцбанк» не відкривав депозитні рахунки, не приймав і не зараховував депозитні кошти згідно договорів з депозитного обслуговування. [PERSON] зазначає, що нарахування 3 % річних на суму заборгованості в розмірі 1 044 000,00 грн здійснюється з наступного дня після відмови банку виплатити банківський вклад, тому за період прострочення повернення вкладу з 09.01.2015 року по 05.09.2019 року він має право на отримання 3 % річних, при цьому, рішенням Кіцманського районного суду від 06.03.2023 року в справі № 718/1862/22 уже стягнуто на його користь 3 % річних за період з 06.09.2019 року по 05.09.2022 року. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.07.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в указаній справі. Розгляд визначено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 43-43 зворот). 25.07.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому адвокат Самокиша В.Ю. просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що рішення Кіцманського районного суду від 06.03.2023 року в справі № 718/1862/22 набрало законної сили 18.05.2023 року та виконане відповідачем 26.05.2023 року, отже стягнення можливе лише за сім днів; стягнення інфляційних втрат і 3 % річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України обмежується останніми трьома роками, що передували подачі вказаного позову, а тому правові підстави для стягнення вказаних сум відсутні (т.1, а.с. 53-55). 02.08.2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача на вказану позовну заяву, в якому адвокат Тарновецький В.І. зазначає, що стягнення 3 % річних і інфляційних втрат можливе за весь період існування обставин прострочення виконання грошового зобов`язання; відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України доповненого згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020 року, який законної сили 02.04.2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а тому нарахування 3 % річних, починаючи з 03.04.2017 року, є правомірним; позовні вимоги про стягнення 3 % річних і інфляційних втрат в указаній справі та стягнуті в справі № 718/1862/22, заявлені за різні періоди (т. 1, а.с. 68-70). Ухвалою судді Хоменко В.С. від 29.01.2024 року після направлення вказаної справи за підсудністю з Кіцманського районного суду Чернівецької області прийнято її до свого провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 117). 05.11.2024 року до суду від відповідача надійшли письмові пояснення на вказану позовну заяву, в яких адвокат Самокиша В.Ю. зазначає, що заявлені в цій справі вимоги про стягнення сум відповідно до ст. 625 ЦК України не можуть бути задоволені з огляду на пропуск строку позовної давності, яка обмежується останніми трьома роками до подачі цього позову (т. 1, а.с. 169-172). Ухвалою суду від 11.02.2025 року підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 2, а.с. 11-12). В судовому засіданні представник позивача - Тарновецький В.І. позов підтримав, який просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача - Самокиша В.Ю. проти позову заперечила та просила відмовити в задоволенні позову. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.03.2023 року в справі № 718/1862/22стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь [PERSON] заборгованість по неповернутому банківському вкладу в загальному розмірі 1 858 320,00 грн, яка складається з суми банківського вкладу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1 764 360,00 грн та трьох процентів річних у розмірі 93 960,00 грн. Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь держави 18 583,20 грн судового збору (т. 1, а.с.12 зворот-22 зворот). Постановою Чернівецького апеляційного суду від 18.05.2023 року в справі № 718/1862/22 рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.03.2023 року в частині стягнення судового збору на користь держави змінено. Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 405,00 грн. В решті рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.03.2023 року залишено без змін (т. 1, а.с. 23-33 зворот). Постановою Верховного Суду від 26.11.2024 року в справі № 718/1862/22 рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.03.2023 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18.05.2023 року залишено без змін (т. 1 а.с. 244-т. 2, а.с. 6). При цьому, встановлено, що 24.05.2023 року Кіцманським районним судом Чернівецької області видано виконавчий лист у справі № 718/1862/22 (т. 1, а.с. 34-34 зворот). 26.05.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Каращук К.Л. відкрито виконавче провадження № 71905124 на підставі вказаного виконавчого листа (т. 1, а.с. 35-36). Цього ж дня, відповідачем сплачено борг на користь [PERSON] у справі № 718/1862/22 (т. 1, а.с. 37). 29.05.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Каращук К.Л. перераховано позивачу 1 858 320,00 грн згідно з виконавчим листом Кіцманського районного суду Чернівецької області № 718/1862/22 від 24.05.2023 року, стягнутих з АТ «Сенс Банк» ВП № 71905124 (т. 1, а.с. 38). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В межах справи № 718/1862/22 [PERSON] просив стягнути з відповідача на його користь суму неповернутого банківського вкладу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1 764 360,00 грн за період з 2014 року по 2022 рік, а також 3 % річних в розмірі 93 960,00 грн за період з 06.09.2019 року по 05.09.2022 року і такі його вимоги судом задоволено. Також судами під час розгляду справи № 718/1862/22 встановлено, що станом на 03.10.2014 року згідно договору та розпоряджень, позивачем [PERSON] передано, а ПАТ «Укрсоцбанк» отримано банківський вклад на загальну суму 1 044 000 грн. 24.11.2014 року [PERSON] звертався до ПАТ «Укрсоцбанк» стосовно укладених договір банківського вкладу та повернення грошових коштів. ПАТ «Укрсоцбанк» листом від 08.01.2015 року №09-202-86/96-193, повідомив [PERSON] , що вказаний ним договір банківського вкладу із банком не укладався та в ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковується. ПАТ «Укрсоцбанк» не відкривав депозитні рахунки, не приймав та не зараховував депозитні кошти згідно договорів з депозитного обслуговування, зазначені позивачем. Правонаступником АТ «Укрсоцбанк», згідно до відомостей, які містяться в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є АТ «Альфа-Банк» з 03.10.2019 року. Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємцівта громадських формувань АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк» з 30.11.2022 року. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (ст. 1060 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд у постанові від 24.04.2024 року в справі № 336/3084/20 вказав, що після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи ст. 625 ЦК України у разі його невиконання. Судом з`ясовано, що 24.11.2014 року [PERSON] звернувся до банку із заявою про повернення вкладу. Таким чином, після звернення до банку із заявою про повернення вкладу, між [PERSON] та банком припинилися договірні відносини за договором банківського вкладу. Верховний Суд у постанові від 08.09.2021 року в справі № 727/898/19 зазначив, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію розірвання договору (ст. ст. 651-654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. Отже, у відповідача виник обов`язок по поверненню вкладу з моменту отримання вимоги від позивача. Однак, судом з`ясовано, що грошове зобов`язання банк не виконав, у зв`язку із чим рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області 06.03.2023 року в справі № 718/1862/22 стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь [PERSON] заборгованість по неповернутому банківському вкладу, яка складається з суми банківського вкладу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у примусовому порядку, яке виконане відповідачем 26.05.2023 року. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду та саме до цього зводяться висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 року в справі № 703/2718/16-ц. Враховуючи викладене, судове рішення в справі № 718/1862/22 не змінило правовідносин сторін. Отже, судом встановлено факт неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання, в зв`язку із чим до спірних правовідносин необхідно застосувати приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, наслідком чого є нарахування 3% річних та індексу інфляції від простроченої суми, починаючи з моменту розірвання внаслідок односторонньої відмови [PERSON] від договору банківського вкладу та до повного виконання грошового зобов`язання. Таким чином, з урахуванням заявлених вимог, принципу диспозитивності, а також періодів стягнутих сум коштів у справі № 718/1862/22, з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню: три проценти річних за період з 09.01.2015 року по 05.09.2019 року (включно) в розмірі 145 873,97 грн, три проценти річних за період з 06.09.2022 року по 25.05.2023 року (включно) в розмірі 22 481,75 грн та 115 841,04 грн інфляційних втрат за період із серпня 2022 року по травень 2023 року (включно). Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості судом перевірено в повному обсязі. Стороною відповідача контррозрахунків заборгованості не надано. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про застосування позовної давності щодо стягнення 3 % річних і інфляційних втрат, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. У постанові від 30.11.2022 року в справі № 757/24677/18-ц Верховний Суд, вирішуючи подібний спір, зазначив, що предметом цього спору є саме вимоги про стягнення коштів за договорами депозитних вкладів, а нарахування 3 % річних, інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання, вимоги про стягнення якого нараховані та заявлені у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання про видачу вкладу, на зазначені вимоги позовна давність не поширюється. Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.02.2022 року в справі № 363/3965/15, від 29.03.2023 року в справі № 607/955/21, від 13.09.2023 року № 757/11769/22-ц, від 04.09.2024 року в справі № 718/2832/23. Отже, вказані вимоги [PERSON] пов`язані з невиконанням грошового зобов`язання з видачі вкладу та на них позовна давність не поширюється. За викладених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача 2 143,49 грн сплаченого судового збору та в дохід держави 698,48 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved