Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування,про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 16 січня 2008 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . Заочним рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 18.10.2011 у справі № 2-о-106/11 шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. [INFO] у позивача та відповідача народився син [PERSON] . З вересня 2011 року відносини між позивачем та відповідачем були припинені. 22 червня 2022 року позивач одружилась з [PERSON] та змінила прізвище [PERSON] . Дитина постійно проживає з позивачем, перебуває на її утриманні та знаходиться у неї на вихованні. Відповідач з 2012 року залишив дитину позивачу на виховання, не піклується про життя та здоров`я сина, матеріальної допомоги на утримання не надає, не займається його вихованням та навчанням, батьківські збори не відвідує, не вітає зі святами, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Жодних перешкод для виконання відповідачем батьківських обов`язків стосовно сина позивач не чинить, але виконувати свої батьківські обов`язки відповідач не бажає. Ухвалою від 15.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою від 27.03.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить задовольнити, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзиву не подав. Представник виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини, оскільки дитина фактично свого батька не пам`ятає, [PERSON] не цікавиться життям свого сина, не відвідує навчальні заклади, не виконує батьківські обов`язки відносно сина. Згідно ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Заслухавши думку позивача та представника третьої особи, з`ясувавши в судовому засіданні думку дитини, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з 16 січня 2008 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис № 9. Заочним рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 18.10.2011 у справі № 2-о-106/11 шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. [INFO] у позивача та відповідача народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.06.2012. Як встановлено з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 29.11.2024 № 00048225764, відомості про батька дитини записані відповідно до ст. 126 СК України. 22 червня 2022 року позивач вийшла заміж за [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.06.2022. З довідки Служби у справах дітей Горностаївської селищної ради Херсонської області від 12.04.2022 № 01-15/22/25 встановлено, що [PERSON] близько десяти років не проживає з родиною, зокрема із сином [PERSON] , [INFO] , участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надавав. Відповідно до інформації з витягів з реєстру територіальної громади від 18.11.2022 та 26.11.2024 позивач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] з 31.10.2022 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з психологічним висновком КУ «Центр надання соціальних послуг Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області» від 03.12.2024 № 248/04, на основі проведеного консультування були зроблені висновки щодо взаємовідносин у родині та особливостей емоційного стану дитини: у дитини [PERSON] міцний емоційний зв`язок з матір`ю; дитина не пам`ятає свого біологічного батька, але запам`ятав, як батько проміняв на горілку його особисту річ, що стало травмуючою подією для дитини на все життя; у розмові з дитиною, що стосувалася його біологічного батька, було помітно відчуття напруженості, байдужості та злості зі сторони дитини, він не проявляв бажання говорити про батька; малолітній називає чоловіка своєї матері та свого вітчима [PERSON] татом та висловив бажання змінити прізвище на [PERSON] . У своїй заяві від 26.11.2024 на адресу служби у справах дітей Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області малолітній [PERSON] вказав, що не заперечує проти позбавлення його батька [PERSON] батьківських прав стосовно нього у судовому порядку. В судовому засіданні малолітній [PERSON] підтвердив свою згоду на позбавлення його батька [PERSON] батьківських прав стосовно нього. За період з серпня 2020 року по грудень 2024 року на адресу служби у справах дітей звернення або заяви з приводу усунення перешкод у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , або участі у його вихованні та утриманні від [PERSON] не надходили, про що зазначено у довідці служби у справах дітей Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 17.12.2024 № 11-33/34/444. Згідно з довідкою Цукрозаводського ліцею Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 28.11.2024 № 35, за період навчання учня [PERSON] з 01.01.2022 по 28.11.2024 батько [PERSON] жодного разу не цікавився шкільним життям, навчанням та вихованням сина, не відвідував батьківські збори, не телефонував класному керівнику та не приходив для особистої співбесіди, до адміністрації ліцею не надходили звернення, телефонні дзвінки від [PERSON] з приводу навчання його сина протягом 2022-2024 років. Зазначене підтверджується також довідкою класного керівника малолітнього у Цукрозаводському ліцеї. Відповідно до акта № 327 обстеження умов проживання від 02.12.2024, родина [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS] . Будинок складається з п`яти кімнат, у будинку є опалення, газ, вода та інші зручності. На момент обстеження у будинку чисто, тепло, є значний запас продуктів харчування. Будинок мебльований, наявна побутова техніка. У дітей облаштовані місця для відпочинку та навчання. Діти забезпеченні сезонним одягом та взуттям, шкільним приладдям, засобами особистої гігієни. У будинку зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Стосунки у сім`ї добрі. За результатами проведеного обстеження комісією встановлено, що умови для утримання та виховання дітей створені належним чином. Згідно з висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Приютівської селищної ради від 18.12.2024 № 258, виконавчий комітет Приютівської селищної ради,як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Зазначені факти, встановлені судом, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення батька від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність належного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є випадки, коли батьки: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні у справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідач не надав до суду доказів або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав, тому суд враховує лише ті докази, які містяться у матеріалах справи, та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно їх дитини у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Щодо вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач є особою працездатного віку, відомостей про незадовільний стан здоров`я відповідачем суду не надано. У матеріалах справи відсутня інформація, що у відповідача є інші неповнолітні діти, окрім [PERSON] , [INFO] , також не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України). Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання дитини, має становити 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати, є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана 20.12.2024, тому суд присуджує стягнення аліментів саме з цього дня. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 20.12.2024 і до досягнення дитиною повноліття. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1 211,20 грн. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на суму 1 211,20 грн.

Outcome: approved