Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до ПАТ «СУМИХІМПРОМ» та свої вимоги обгрунтовує тим, що вона по 29 квітня 2024 року працювала на ПАТ «СУМИХІМПРОМ» та обіймала посаду сестри медичної з масажу. З грудня 2023 року підприємство припинило виплачувати позивачці заробітну плату належним чином, внаслідок чого за період з 01 грудня 2023 року по день звільнення 29 квітня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 16161,16 грн. 29 квітня 2024 року позивачка звільнилась з підприємства за власним бажанням, по ст.38 КЗПП України. Як вбачається з листа від 29 квітня 2024 року та розрахункових листків, заявниці нараховано до виплати заробітна плата загалом в розмірі 16161,16 грн. Проте, відповідач при звільненні не здійснив повний розрахунок, у зв`язку з чим і виникла вказана заборгованість по заробітній платі. В червні 2024 року позивачка звернулась до Зарічного районного суду міста Суми з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку. Судовим наказом від 12 червня 2024 року, виданим Зарічним районним судом м. Суми у справі № 591/6050/24 стягнуто з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» на користь позивачки заборгованість по заробітній платі у розмірі 16161 грн 16 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 29.04.2024 по 10.06.2024 в розмірі 15999 грн. 90 коп. При цьому, станом на дату подання позову відповідач не сплатив в повному обсязі заборгованість по заробітній платі, не виконав наказ від 12 червня 2024 року, виданий Зарічним районним судом м. Суми по справі № 591/6050/24. Враховуючи що судовим наказом Зарічного районного суду міста Суми від 12 червня 2024 року у справі №591/6050/24 стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по 10 червня 2024 року, та не виплачено заробітну плату нараховану при звільненні, на переконання позивачки, вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 10 червня 2024 року по 29 жовтня 2024 року включно (141 день). Таким чином, середній заробіток за період з 10 червня 2024 року по 29 жовтня 2024 року включно (141 день) включно становить 53713 грн. 95 коп., 380,95 грн. * 141 день = 53713 грн. 95 коп. Враховуючи наведені норми законодавства, а також обставини, які свідчать про те, що відповідачем були порушені строки виплати позивачці заробітної плати та належних виплат за період з квітня 2024 по жовтень 2024 року (проте на даний момент відсутні відомості про індекс інфляції в жовтні 2024 року), а заборгованість лишається непогашеною, позивачка вважає, що має право на отримання компенсації втрати частини заробітної плати: (Індекс інфляції за травень 2024 - 100,6%; за червень 2024 - 102,2%; за липень 2024 -100,0%; за серпень 2024 - 100,6%, за вересень 2021 - 101,5%)16 161,00 - заборгованість по заробітній платі(100,60 : 100) х (102,20 : 100) х (100,00 : 100) х (100,60 : 100) х (101,50 : 100) = 1.04981530 Інфляційне збільшення: 16 161,00 х 1.04981530 - 16 161,00 = 805,07 грн. Крім того, позивачка звертає увагу суду, що в результаті порушення її прав у сфері трудових відносин, а саме в результаті несвоєчасної виплати заробітної плати, вона отримала моральні страждання, втратила нормальні життєві зв`язки через відсутність коштів для нормальної життєдіяльності, що вимагало додаткових зусиль для організації її життя. Зокрема, звертає увагу суду, що з лютого 2022 року в країні тривають воєнні дії, зросли ціни на продукти харчування та комунальні послуги. Позивачка, працюючи на ПАТ «СУМИХІМПРОМ» мала надію на отримання заробленої нею заробітної плати, яка є практично єдиним, основним джерелом існування та забезпечення її сім`ї. Відповідач не виплачуючи позивачці заробітну плату нараховану за 2024 рік, протягом більше ніж пів року, своїми протиправними діями фактично позбавив її можливості купити необхідні продукти харчування, ліки, одяг, сплатити за отримані комунальні послуги. Таким чином, на переконання позивачки розмір моральної шкоди, які відповідач має відшкодувати їй становить 30000,00 грн. Законодавством чітко не визначено порядку обрахування розміру моральної шкоди, проте з 01 січня 2024 року (наступний місяць невиплати заробітної плати в грудні 2023) по 29 жовтня 2024 року, минуло 280 днів.30 000 грн / 280 днів = 107,15 грн. Тобто, позивачка за своїм внутрішнім переконанням оцінює свої внутрішні душевні страждання отриманні в результаті невиплати її єдиного доходу на існування в розмірі 107,15 грн. в день. Ці душевні страждання також обґрунтовуються тим, що позивачка, не маючи грошових коштів на оплату послуг адвоката, вимушена була самостійно вирішувати питання правильності подачі документів для отримання судового наказу щодо стягнення боргу по зарплаті, звертатися до відділу примусового виконання рішень, правоохоронних органів щоб отримати свої зароблені кошти. Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10 червня 2024 року по 29 жовтня 2024 року у розмірі 53713 грн. 95 коп., компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 805 грн. 07 коп. та моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. 00 коп. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05 лютого 2025 року о 09 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31 жовтня 2024 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти, що належать відповідачу, які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах у межах суми позову 84519 грн. 02 коп., крім коштів, що містяться рахунках накладення та/або звернення стягнення на які заборонено законом. 15 листопада 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначаючи про те, що позивачка використовує позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як спеціальний вид відповідальності роботодавця та має на меті відшкодування нібито завданих збитки від порушення її майнових прав. Однак, відповідач вважає, що суд має врахувати, що така компенсація повинна бути адекватною та відповідати принципу співмірності, а не розглядатися як спосіб збагачення за рахунок роботодавця. Стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку в сумі 53713,95 грн., яка майже в 4 рази перевищує розмір фактично не виплачених позивачці сум при звільненні, не відповідає завданням цивільного судочинства, є не співмірним із тією шкодою яку, на думку позивачки, їй було завдано. На думку відповідача, позивачка зловживає своїми правами, оскільки має намір збагачення за рахунок ПАТ «СУМИХІМПРОМ», оскільки визначена за судовим наказом заборгованість із заробітної плати, частково у сумі 12238,94 грн. була стягнута з рахунків відповідача 24 вересня 2024 року в сумі 1428,16 грн. та 25 вересня 2024 року в сумі 10810,77 грн. відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідач також вважає, що затримка з виплати заробітної плати позивачці відбулася не внаслідок його протиправної поведінки, а зовсім з інших поважних причин. Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України із 05.30 год. 24 лютого2022 року в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє по теперішній час. Відповідно до розділу 1 п. 1.7 Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» зі змінами та доповненнями, м. Суми Сумської міської територіальної громади (UА59080270000073662) з 06 березня 2024 року віднесено до територій, на якій можливі бойові дії. У зв`язку з активізацією у квітні 2024 року активних бойових дій на державному кордоні України в межах Сумської області в м. Суми збільшилася кількість сповіщень про повітряну тривогу, пов`язаних з бомбардуванням, нанесенням ракетних ударів, ударів БПЛа. в тому числі по території міста. Так, за загальновідомими статистичними даними за період з 02 квітня 2024 року по 24 вересня 2024 року на території Сумської області (м. Суми) відбулося 770 сповіщень про повітряну тривогу. У серпні Сумщина стала першою областю в Україні за кількістю і тривалістю повітряних тривог. Лише з 01 по 31 серпня 2024 у регіоні тривоги протривали 21 день 34 хвилини. Найдовша тривога від початку війни була 08 серпня 2024 року, вона протривала 28 год. 20 хв. Згідно офіційних повідомлень засобів масової інформації на території м. Суми зафіксовано 77 повідомлень про вибухи, внаслідок чого були пошкоджені жилі будинки та об`єкти інфраструктури, а також виробничі приміщення ПАТ «СУМИХІМПРОМ». Зазначені обставини, вказують на те, що у вказаний період часу працівники ПАТ «СУМИХІМПРОМ», як і інші мешканці м. Суми більшу частину часу перебували в укритті, оскільки існувала реальна небезпека для їх життю та здоров`ю, а тому виникали тривалі зупинки виробничої та господарської діяльності Товариства. З початку введення 24 лютого 2024 року на території України воєнного стану у зв`язку з військовою агресією склалися також обставини, які суттєво вплинули на господарську діяльність відповідача. Насамперед, це пов`язано з порушенням логістичних зв`язків з постачальниками сировини та покупцями готової продукції, внаслідок чого відбулося зниження виробничих потужностей підприємства і як наслідок отримання прибутків. У період 2024 року в роботі знаходилося лише 3 основні цехи з 10, а завантаженість виробничих потужностей становила близько 8 %. На протязі 2024 року значно збільшилася кількість обстрілів агресором виробничих потужностей ПАТ «СУМИХІМПРОМ», що супроводжувалося руйнуванням цехів, прохідної, об`єктів енергетичної інфраструктури тощо. Все це, разом з неодноразовим пошкодженням об`єктів постачальників електричної енергії, призвело до неодноразових зупинок (простоїв) виробництва ПАТ «СУМИХІПРОМ», що завдало збитків від простоїв підприємства станом на 23 жовтня 2024 року в сумі 21960800,00 грн., а загальні витрати (на заробітну плату, амортизацію, енергоресурси на утримання цехів, допоміжні послуги) за третій квартал 2024 роки становлять 81478000 грн. Окрім того, ПАТ «СУМИХІМПРОМ» внаслідок військової агресії РФ були завдані збитки від обстрілів та ракетних ударів. Відтак, затримка з виплати заробітної плати, а так само затримка розрахунку при звільненні позивачки, виникла не внаслідок протиправної поведінки та вини відповідача, а внаслідок непереборної сили (воєнного стану), що вказує на відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні в такій значній сумі, саме в сумі 53713, 95 грн. У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (14-623цс 18) метою ст.ст.116, 177 КЗпП України є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Позивачка просить суд стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду в сумі 30000,00 гри. грн. При цьому, свою вимогу обґрунтовує лише тим, що відповідач не своєчасно виплатив їй заробітну плату, а тому вона душевно страждала - не мала грошових коштів на оплату послуг адвоката, вимушена була самостійно вирішувати питання правильності подачі документів для отримання судового наказу щодо стягнення боргу по зарплаті, звертатися до відділу примусового виконання рішень, правоохоронних органів щоб отримати свої зароблені кошти. Це на її думку принижує її честь і гідність, завдає моральної шкоди. Зазначену вимогу відповідач вважає безпідставною та не обґрунтованою з огляду на наступне. Щодо оплати послуг адвоката, то позивачем до позовної заяви додано свідоцтво про шлюб, згідно з яким вона перебуває у шлюбі з [PERSON] , згідно даних Єдиного реєстру адвокатів України Ільєнок Є.М. має свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 21/1653 видане 12 вересня 2018 року Радою адвокатів Закарпатської області. У зв`язку з цим відповідач вважає, що доводи позивачки, що вона не могла скористатися послугами адвоката є необґрунтованими. Відповідач також вважає, що вимога позивачки про стягнення моральної шкоди у розмірі 30000, 00 грн., є надмірною, оскільки, відшкодування моральної шкоди не має призводити до навіть неістотного збагачення, а її розмір не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості. Окрім того, вимоги позивачки є неналежно обґрунтованими та є такими, що не доведені належними доказами. На обґрунтування своєї вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивачем суду не надано жодного доказу. Затримка з виплат заробітної плати позивачці виникла не внаслідок протиправної поведінки та вини відповідача, а внаслідок непереборної сили (воєнного стану), що вказує на відсутність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди. Щодо стягнення з відповідача компенсації за втрату заробітку за період з квітня 2024 року по вересень 2024 року становить 805,07 грн. зазначає, що відповідач не може погодитися з цими вимогами, оскільки до розміру цієї компенсації позивачкою включено вересень 2024 року, в якому індекс інфляції складав 101,5%. Однак, як відповідач вже вказував вище, з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» у вересні 2024 року на користь позивачки була стягнута заборгованість в сумі 12238,93 грн., а тому наведений позивачкою розрахунок компенсації за втрату заробітку в сумі 16161,00 грн. є невірним. Зважаючи на викладені обставини, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку необґрунтованістю (а.с. 59-65). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 07 квітня 2025 року, о 16 год. 30 хв. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Вислухавши думку представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час судового розгляду встановлено, що позивачка [PERSON] працювала в ПАТ «СУМИХІМПРОМ» з 27 січня 2014 рокупо 29 квітня 2024 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.14, 29-30). З довідки ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 29 квітня 2024 року № 162 вбачається, що заробітна плата [PERSON] , що підлягає до виплати станом на 29 квітня 2024 року становить 16161 грн. 16 коп. (а.с. 10). Наказом Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2024 року у справі № 591/6050/24 стягнуто з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні у розмірі 16161,16 грн., а також середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 29 квітня 2024 року по 10 червня 2024 року у розмірі 15999, 90 грн., судовий збір в сумі 302,80 грн. (а.с.15). З довідки ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 04 листопада 2024 року № 1851/85 вбачається, що 10 березня 2022 року пошкоджено філію ПАТ «Сумихімпром» Оздоровчий табір «Зоряний», завдано матеріальних збитків на суму 60000,00 грн. У ході авіаційних та ракетних обстрілів ПАТ «СУМИХІМПОМ, які сталися 10, 11, 13, 17 вересня 2024 року пошкоджено адміністративну будівлю заводоуправління, приміщення цехів підприємства, завдано матеріальних збитків на загальну суму 2 061 000,79 грн. 01 вересня 2024 року у ході обстрілів пошкоджено будівлю прохідної ЦОФ-2, складу ПММ, ЛЗР та складу готового продукту «Піросульфіт», загальні збитки становлять 1159000,44 грн. Вказані факти зафіксовані правоохоронними органами, всі пошкодження задокументовані актами обстежень та направлені органам досудового розслідування для включення підприємства в реєстр для відшкодування збитків (а.с.66). З довідки ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 07 листопада 2024 року № 1875/85 вбачається, що з початку введення 24 лютого 2024 року на території України воєнного стану у зв`язку з воєнною агресією російської федерації у виробничій діяльний ПАТ «Сумихімпром» склалися певні об`єктивні обставини, які вплинули на прибутковість його господарської діяльності. Насамперед, це пов`язано з порушенням логістичних зв`язків з постачальниками сировини та покупцями готової продукції, зниженням виробничих потужностей підприємства. Станом в період 2024 року в роботі знаходилося лише 3 основні цехи з 10, а завантаженість виробничих потужностей становила близько 8%. У зв`язку з чим діяльність підприємства залишається збитковою. Протягом 2024 року значно збільшилась кількість обстрілів виробничих потужностей підприємства, що супроводжувалося руйнуванням цехів, прохідної, об`єктів енергетичної інфраструктури тощо. Все це, разом з неодноразовим пошкодженням об`єктів постачальників електричної енергії, призвело до неодноразової зупинки виробництва на ПАТ «Сумихімпром». Внаслідок постійних обстрілів. повітряних тривог і припинення енергозабезпечення значно зросли борги за спожитий природний газ, електричну енергію і при відсутності обігових, коштів зростає борг із виплати заробітної плати працівникам підприємства. Таким чином, збитки від простоїв виробництва ПАТ «Сумихімпром» через відсутність електропостачання у 2024 році, станом на 23 жовтня 2024 склали 21 960 800 грн. Загальні витрати, пов`язані з простоєм тільки за 3 квартал 2024 складають 81 478 000 грн. Станом на 01 листопада 2024 на ПАТ «СУМИХІМПРОМ» у зв`язку з відсутністю сировини для виробництва готової продукції оголошено простій усіх структурних підрозділів (а.с. 67). З довідки ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 14 листопада 2024 року № 1903/85 вбачається, що ПАТ «Сумихіпром» перерахувало наступні суми заробітної плати позивачці:. 24.09.2024 у сумі 1428,16 грн (з виписки банку АБ «Кліринговий Дім» за 24.09.2024 на суму 136 645,89 грн); 25.09.2024 року у сумі 10810,77 грн (з платіжної інструкції № 1704342335019 за 25.09.2024 Філія Сумське обласне управління АТ Ощадбанк м. Суми на суму 26 514,25 грн.) (а.с.70). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до положень статей 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що відповідачем всупереч вимог ст. 116 КЗпП України позивачці не було виплачено у день звільнення усі належні їй суми. У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) вказано, що: «зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)». Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/10 (провадження № 12-56гс21) зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили, а також, дійшла висновку, що: «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (стаття 82 ЦПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів. Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) - це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежні від її волевиявлення і контролю, а також непереборні при вживанні всіх розумних заходів щодо їх запобігання. Визначення обставин непереборної сили наведено у статті 79 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (укладена у Відні 11 квітня 1980 року). Для визначення яких-небудь обставин форс-мажорними необхідно обов`язкова наявність ряду чинників: непереборність сили, що викликала ці обставини; неможливість контролювати ситуацію, впливати на неї; виникнення перешкоди не могло бути передбачено під час укладення зобов`язання. Положеннями частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Із урахуванням положень частини першої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 6.10 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44(5), документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, вимоги до якого встановлені пунктом 6.11 Регламенту. З огляду на вищезазначене слідує, що роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позовних вимог проте не надав суду належних і допустимих доказів того, що порушення по невиплаті усіх необхідних сум заробітної плати при звільненні позивачки сталися внаслідок\~настання обставин непереборної сили (форс-мажору\~ведення на території, де знаходиться роботодавець, воєнних дій). Такі докази мали бути підтверджені сертифікатом Торгово-промислової палати України (уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат), як це передбачено чинним законодавством України та, в даному випадку, були б підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань по своєчасній виплаті заробітної плати. Щодо доводів представника відповідача щодо неспівмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22. Статтею 47 Кодексу законів про працю України\~визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. За правилами\~статті 116 Кодексу законів про працю України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. За змістом\~статті 117 Кодексу законів про працю України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX\~(далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022,\~статтю 117 Кодексу законів про працю України\~викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті». Відповідно до\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у редакції\~Закону № 2352-ІХ\~працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Загалом аналіз змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.09.2019 у справі\~№ 761/9584/15-ц дає підстави для висновку, що критерії зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, які викладено у цій постанові, побудовані саме з урахуванням того, що\~стаття 117 Кодексу законів про працю України\~в редакції\~Закону від 20.12.2005 № 3248-IV\~не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Такі критерії визначено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, і задля уникнення недобросовісності як роботодавця, так і працівника у таких правовідносинах. Також необхідність такої позиції була зумовлена недосконалістю нормативно-правового регулювання у питанні дотримання принципу співмірності в умовах необмеженості строку, за який такі суми підлягали стягненню. Водночас із прийняттям\~Закону № 2352-IX\~законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності. Крім того, з прийняттям указаного закону усунуто і такий чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до\~статті 233 Кодексу законів про працю України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями. У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями, судова палата вважає, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються\~статтею 117 Кодексу законів про працю України\~в редакції\~Закону № 2352-IX, не є можливим. З довідки про доходи [PERSON] вбачається, що її середньоденна заробітна плата складає 380 грн. 95 коп., середньомісячна заробітна плата складає 7999 грн.95 коп. (а.с. 9). Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з період з 11 червня 2024 року по 29 жовтня 2024 року в розмірі 38475 грн. 95 коп.(101 робочий день х 380, 95 грн.). У\~статтях 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після\~\~утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків їх виплати в заявленому розмірі 805 грн. 07 коп. Доводи представника відповідача щодо невключення місячного індексу споживчих цін у вересні 2024 року суд не приймає до уваги, оскільки повного розрахунку в цей місяць відповідачем перед позивачкою здійснено не було. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~статтею 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1\~КЗпП України\~передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~\~\~1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Враховуючи, що\~КЗпП України\~не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а\~стаття 237-1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Під час судового розгляду встановлено, що дії відповідача щодо не виплати позивачці заробітної плати призвели до порушення її законних прав, завдали моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір завданої позивачці моральної шкоди, суд враховує характер порушення її прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, та вважає, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2500 грн. відповідає засадам розумності та справедливості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: partial