Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, у якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її дядька [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 2,93 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, розташовану на території Солонківської (Вовківської) сільської ради Львівського району Львівської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 127761 від 12 березня 1996 року, виданого на підставі рішення Пустомитівської РНД № 53 від 04 грудня 1995 року (всього земель 2,93 га, з них ріллі 2.68 га, кормових угідь 0,25 га.). Мотивувала позовні вимоги тим, що [INFO] помер її дядько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло згадане право на земельну частку (пай). Повідомила, що на випадок своєї смерті [PERSON] майновими правами не розпорядився, заповіту не залишив. Зазначила, що вона фактично прийняла спадщину, оскільки займалась його похованням, а після смерті продовжувала опікуватись спадковим майном та протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявляла відмову від неї. Вказала, що вона звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. із заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак останнім відмовлено їй у видачі такого з огляду на те, що сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 127761 від 12 березня 1996 року втратив чинність на підставі Постанови КМУ № 801 від 12.10.1995 року. Враховуючи викладене вище, просила позовні вимоги задовольнити. Крім цього, не заперечила щодо ухвалення заочного рішення у справі. Ухвалою від 15 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 16 вересня 2024 року розгляд цивільної справи відкладено на 28 листопада 2024 року о 10 год. 00 хв. у зв`язку із неявкою сторін. 28 листопада 2024 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання, згідно мотивів якого просила позовні вимоги задовольнити, здійснивши розгляд справи у її відсутності. Ухвалою від 28 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи 17 лютого 2025 року о 11 год. 00 хв. не відбувся у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці. Розгляд справи відкладено на 28 квітня 2025 року о 11 год. 00 хв. В судове засідання 28 квітня 2025 року не з`явилися всі учасники розгляду справи, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подали, однак 17 лютого 2025 року позивачем [PERSON] подано клопотання, згідно мотивів якого просила позовні вимоги задовольнити, здійснивши розгляд справи у її відсутності. З письмової згоди позивача суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 березня 1989 року Вовківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27 червня 2006 року Вовківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, [PERSON] 27 червня 2006 року уклала шлюб із [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище на « [PERSON] », який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 травня 2015 року. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 березня 2000 року Вовківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, яка діяла на момент смерті [PERSON] , для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 527 ЦК Української РСР передбачає, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. За ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. У відповідності до ст. 530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). В силу вимог ст. 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається із витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 76444890 від 02 квітня 2024 року, у такому відсутня інформація щодо заведення спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] . 02 квітня 2024 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. із заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Як вбачається з мотивів позовної заяви, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з огляду на те, що сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 127761 від 12 березня 1996 року втратив чинність на підставі Постанови КМУ № 801 від 12.10.1995 року. Водночас, вказаної відповіді до матеріалів цивільної справи не долучено. З довідки № 31, виданої 02 квітня 2024 року Вовківським старостинським округом Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] , разом із племінницею [PERSON] та вів з нею спільне господарство. Як вбачається з довідки № 42, виданої 22 квітня 2024 року Вовківським старостинським округом Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] , який помер [INFO] , та вступила у фактичне управління його майном. Водночас, доказів на підтвердження родинної спорідненості вказаних осіб до матеріалів позовної заяви не надано, з огляду на що суд критично ставиться до покликань, що позивач є спадкоємицею майна [PERSON] , який помер [INFO] . Без належного підтвердження того факту, що [PERSON] , який помер [INFO] , є дядьком [PERSON] , остання не може бути спадкоємицею майна після його смерті. За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відтак, вказані вище довідки, видані Вовківським старостинським округом Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, не можуть підтверджувати факту спорідненості між померлим [PERSON] та позивачем [PERSON] . Окрім наведеного, з довідки № 32, виданої 02 квітня 2024 року Вовківським старостинським округом Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] згідно книги записів (реєстрації) сертифікатів на право власності на землю (середню земельну частку) на території Вовківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області видано сертифікат серії ЛВ № 127761 від 12 березня 1996 року на підставі рішення Пустомитівської РНД № 53 від 04 грудня 1995 року. Водночас, як встановлено із долученого сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 127761 від 12 березня 1996 року, такий видано на підставі рішення Пустомитівської РНД без зазначення його номеру та дати ухвалення. Таким чином, існують сумніви щодо відповідності вказаного сертифікату оригіналу, оскільки відомості, які містяться у такому, не відповідають інформації наданій Вовківським старостинським округом Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області. Крім цього, до матеріалів цивільної справи не долучено рішення Пустомитівської РНД № 53 від 04 грудня 1995 року, на підставі якого видано сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 127761 від 12 березня 1996 року, а також додатку до такого із зазначенням площ земельних ділянок, на які мають право зазначені у такому особи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивувала позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. За ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed