Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» звернулося до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з [PERSON] на свою користь 3% річних у сумі 141\~473,81 грн та інфляційних втрат у сумі 113\~282,72 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» є стягувачем у виконавчому провадженні по справі №2-286/11 згідно ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 29.01.2018 у справі №2-286/11 та наказу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» №55-к від 25.07.2024 про перейменування товариства. Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 15.02.2011 у справі №2-286/11 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» борг у сумі 7\~616\~112,24 грн, витрати по сплаті державного мита в сумі 1\~700,00 грн, на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу в сумі 30,00 грн та в дохід держави 90,00 грн. При цьому в зазначеному рішенні судом встановлено, що відповідно до наданого суду розрахунку заборгованість за кредитним договором №014/10-2/318 від 04.06.2008 становить: залишок боргу за кредитом 3 750 393,86 грн, залишок боргу за процентами 807\~238,60 грн, пеня за порушення строку по сплаті кредиту 40\~705,04 грн, пеня за порушення строку по сплаті відсотків 106\~468,52 грн, всього на загальну суму 4\~704\~805,52 грн. Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачки 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2020 та інфляційні втрати за період: березень 2019 року лютий 2020 року у визначених сумах. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2024, цивільну справу №203/5801/24 було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 15.10.2024. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 203/5801/24, розгляд якої визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2025 підготовче судове засідання у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач явку повноважного представника не забезпечив, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, не зважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи за адресою реєстрації як внутрішньо переміщена особа (конверти повернулися до суду з позначкою АТ «Укрпошта»: «Адресат відсутній за вказаною адресою»), шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України». Жодних документів від відповідачки до суду не надходило. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст. ст. 280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку, про що в судовому засіданні постановлено ухвалу. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Рішенням Ворошиловського районного суду міста Донецька від 15.02.2011 у справі №2-286/11, яке набрало законної сили, встановлені наступні обставини, які в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. 04.06.2008 у відповідності до Генеральної кредитної угоди між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] були укладені кредитні договорі № 014/10-2/316 та № 014/10-2/318. Відповідно до умов кредитних договорів [PERSON] одержала по першому кредитному договору, кредит в розмірі 311 000,00 доларів США строком погашення по 04.06.2023, зі сплатою 15% річних за користування кредитом, та 500,00 доларів США, строком погашення по 04.06.2018 року, зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами. Відповідно п. 2.3.1 до кредитних договорів [PERSON] зобов`язався погашати кредит і відсотки щомісячно відповідно до графіку. 04.06.2008 з метою забезпечення повернення кредиту між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 014/10-2/316/1. Згідно умов договору поруки [PERSON] взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати в певному обсязі по зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов кредитних договорів. Станом на 21.08.2010 заборгованість за кредитним договором № 014/10-2/318 від 04.06.2008 становила: залишок боргу за кредитом 3 750 393,86 грн; залишок боргу за процентами 807 238,60 грн; пеня за порушення строку по сплаті кредиту 40 705,04 грн; пеня за порушення строку по сплаті відсотків 10 6468,52 грн, а всього на загальну суму 4 704 805,52 грн. Загальна сума за двома кредитними договорами складає: 2 911 306,72 грн + 4 704 805,52 грн = 7 616 112 грн 24 коп. Згідно резолютивної частини рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 15.02.2011 у справі №2-286/11 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] користь Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Донецької обласної дирекції 7 616 112 грн 24 коп., та витрати по оплаті державного мита в сумі 1 700,00 грн, на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30, 00 грн, у доход держави 90, 00 грн. 23.08.2016 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» було укладено договір факторингу, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , перейшло до ПАТ «Вектор Банк». 23.08.2016 між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за договором, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Ухвалою Селидівського районного суду Донецької області від 29.01.2018 у справі №2-286/11 замінено сторону у виконавчому провадженні по справі № 2-286/11, а саме стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 наказом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» воно перейменовано у ТОВ «Він Фінанс», про що внесені відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Посилаючись на те, що зобов`язання за кредитним договором № 014/10-2/318 від 04.06.2008 відповідачкою досі не виконані, позивач звернувся з даним позовом, в якому на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з [PERSON] на свою користь 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2020 в сумі 141\~473, 81 грн та інфляційні втрати за період: березень 2019 року лютий 2020 року у сумі 113\~282,72 грн, які розраховані з суми боргу, що встановлена та стягнута рішенням Ворошиловського районного суду міста Донецька від 15.02.2011 у справі №2-286/11 (4 704 805,52 грн). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. У постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. У матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості за кредитним договором № 014/10-2/318 від 04.06.2008 в сумі 4 704 805,52 грн у повному обсязі чи частково за період з 23.02.2019 по 23.02.2020; відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, жодних доказів на спростування доводів позивача не надала. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд доходить висновку, що він є правильним, а позовні вимоги обґрунтованими та правомірними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви в сумі 3\~821,35 грн відносяться на відповідача у справі.

Outcome: approved