Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду з позовом через систему «Електронний суд» до відповідача [PERSON] , у якому просило: - стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за Кредитним договором № 6564847978 від 29.07.2020 станом на 24.10.2024 у розмірі 52292,43 грн., з яких: 32152,23 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 4,20 грн. заборгованість по річним процентам; 20136,00 грн. заборгованість по щомісячним процентам; - стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.07.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6564847978 та надано грошові кошти у сумі 41950,00 грн. на строк 30 місяців з річним процентом 0,01 % від суми боргу та щомісячним процентом 3,00 % від суми кредиту. 30.07.2020 право вимоги за кредитним договором відступлено АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. Відповідно до п. 2.2 до Договору факторингу АТ «ТАСКОМБАНК» 30.07.2020 набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 52292,43 грн., з яких: 32152,23 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 4,20 грн. заборгованість по річним процентам; 20136,00 грн. заборгованість по щомісячним процентам. Зазначив, що усупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Ухвалою судді Долинського районного суду Кіровоградської області Степанова С.В. від 06.02.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Копія зазначеної ухвали була надіслана у порядку ст. 272 ЦПК України позивачу за його місцезнаходженням та відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання (перебування), встановленим судом у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Згідно розпорядження керівника апарату від 10.03.2025 № 197 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 388/2547/24 провадження № 2/388/184/25, у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] у відставку за рішенням ВРП від 25.02.2025, справу за позовом акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд судді Кнурову О.А. Заперечення від відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Проценко О.М., що діє на підставі доручення про надання правничої допомоги № 662 від 18.03.2025, що підтверджується ордером про надання правничої допомоги серії ВА № 1107798 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач наголосила на відсутності доказів отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором, а також просила засотувати загальну позовну давність щодо вимог про стягнення заборгованості та відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач, який про дату, час і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином засобами електронного зв`язку, що підтверджується довідкою відповідальної особи про доставку електронного листа 19.03.2025, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від позивача до суду не надходило. При цьому, матеріали позовної заяви містять клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином засобами поштового зв`язку, що підтверджується підписом останнього від 25.03.2025 у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, за відсутності заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. 29.07.2020 між АТ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6564847978, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 41950,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Позика видана на 30 місяців. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань. Сторони погодили розмір процентів за користування кредитом та порядок їх нарахування. (а.с. 63-64). Положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України) Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 цього Кодексу\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. При цьому, розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та внаслідок чого виникла заборгованість. Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті в строк, визначений договором, та не сплачені передбачені умовами договору проценти, що свідчить про порушення його прав. Тому, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, сплати визначених сторонами у договорі процентів. Із розрахунку заборгованості по кредитному договору № 6564847978 від 29.07.2020, встановлено, що позичальник (відповідач) ухиляється від взятих на себе зобов`язань по сплаті кредитних платежів та відсотків за користування кредитом, а саме: не сплачує проценти за користування кредитом, не проводить погашення кредиту у строки, передбачені кредитним договором, його заборгованість за кредитним договором № 6564847978 станом на 24.10.2024 складає 52292,43 грн., з яких: 32152,23 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 4,20 грн. заборгованість по річним процентам; 20136,00 грн. заборгованість по щомісячним процентам (а.с. 8-9). Надаючи оцінку позиції відповідача про неотримання нею грошових коштів за зазначеним кредитним договором судом відзначається, що за умовами кредитному договору № 6564847978 від 29.07.2020 отримувачем кредитних коштів є ФОП [PERSON] та відповідно до платіжної інструкції № 123286052 від 29.07.2020 останньою кредитні кошти було отримано, на підставі чого така позиція відповідача є необґрунтованою. 07.10.2016 між АТ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 за умовами п. 2.2 якого АТ «ФК «ЦФР» щоденно передає (відступає) АТ «ТАСКОМБАНК» за плату належні йому права вимоги, а АТ «ТАСКОМБАНК» їх приймає, до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги (а.с. 70-71). Таким чином, враховуючи встановлені обставини та положення зазначених вище норм права, АТ «ТАСКОМБАНК» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору № 6564847978, що був укладений між первісним кредитором АТ «ФК «ЦФР» та [PERSON] . Положення ст. 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначають змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Положеннями ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевикладених, встановлених судом на підставі доказів наданих сторонами обставин справи та наведених положень чинного законодавства, враховуючи, що відповідачем належним чином у повній мірі не виконано зобов`язання за кредитним договором № 6564847978 від 29.07.2020, укладеним з АТ «ФК «ЦФР», правонаступником якого на підставі договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 є АТ «ТАСКОМБАНК», у наслідок чого утворилась заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 52292,43 грн., з яких: 32152,23 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 4,20 грн. заборгованість по річним процентам; 20136,00 грн. заборгованість по щомісячним процентам, - суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за зазначеним кредитним договором є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів юридичної особи. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності судом відзначається таке. Положеннями ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до положень ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності з 02.04.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Поряд з цим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2120-IX, який набрав чинності з 17.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у редакції Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 № 3450-IX, який набрав чинності з 30.01.2024, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02. 2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, з урахуванням зазначеного суд констатує, що строк позовної давності за вимогами, з якими позивач звернувся до суду не закінчився, оскільки його перебіг було зупинено з 02.04.2020 і таке зупинення триває і на даний час. Таким чином відсутні правові підставі для задоволення заяви представника відповідача про застосування наслідків порушення строку позовної давності оскільки такий строк позивачем порушено не було. Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у заявах по суті справи і заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено повністю, - суд дійшов висновку, що судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 3028,00 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved