Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. У лютому 2024 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до АТ "Державний ощадний банк України", в якому просить стягнути з банку на користь позивача безпідставно списані кошти в сумі 7000 грн, які невідома особа шляхом застосування електронно-обчислювальної техніки здійснила таємне викрадення грошових коштів з належної [PERSON] банківської картки . Позов мотивувала тим, що вона є клієнтом AT « Державний Ощадний банк України», де у неї відкрито банківський рахунок. Також вона є опікуном онука [PERSON] [INFO] та отримує на картку AT « Ощадбанк» № [NUMBER] соціальні виплати. 07.10.2023 року на картковий рахунок № [NUMBER] надійшли грошові кошти у сумі 7000 гривень соціальна допомога на дитину, які вона мала намір зняти 09.10. 2023 року о 9 годині 11 хвилини, однак на картковому рахунку гроші були відсутні, після чого вона звернулась до працівників « Ощадбанку» і вони підтвердили, що на картці відсутні кошти. Позивачка повідомила Банк про те, що вона не здійснювала жодних операцій зі своєї картки, в тому числі й переказ коштів в сумі 7000 грн. Телефон у неї не сенсорний, а кнопочний, ніяких повідомлень про зняття коштів на телефон не надходило, їй ніхто не телефонував та не просив даних про картковий рахунок, таким чином кошти з картки викрали. В банку їй порекомендували звернутись до правоохоронних органів і 10.10.2023 року вона звернулася до чергової частини Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області з заявою про те, що в період з 07.10.2023 року по 09 годин 11 хвилин 09.10.2023 року у неї з рахунку викрадено грошові кошти у сумі 7000 гривень. Дану інформацію було зареєстровано в ЄРДР, кримінальне провадження №12023162390000642 порушено за ст. 185 ч. 4 КК України по факту таємного викрадення грошових коштів з належної [PERSON] банківської картки «Ощад» № [NUMBER] невідомою особою шляхом застосування електронно- обчислювальної техніки в умовах воєнного стану грошових коштів в сумі 7000 грн і її визнано потерпілою. При цьому відповідачем замість проведення службової перевірки по факту викрадення коштів з її картки, їй було вказано, що це з її вини шляхом розголошення даних перераховано грошові кошти на картковий рахунок ПУМБ Банку. Між тим, вона особисто ніяких даних не розголошувала, нікому не повідомляла ПІН-код картки, після того як з її картки було викрадено кошти, вона відразу звернулась до AT «Державний ощадний банк України». Досудове розслідування у кримінальному провадженні на цей час триває. Позивач зазначила, що дана подія сталася по вині банку, так як він не зберіг її кошти. Оскільки банком не повернуто кошти,\~списані з її рахунку, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. 01.04.2024 року надійшов відзив на позовну заяву від АТ "Державний ощадний банк України" про невизнання позову, в якому зазначили, що дійсно між AT\~«Ощадбанк» та\~позивачам укладено\~Договір комплексного\~банківського обслуговування\~фізичних осіб\~та відкриття\~поточного рахунку\~з використанням\~електронного платіжного\~засобу (платіжної\~картки)\~№ 5167803280032439\~від 09.10.2023\~року (після\~завершення трансакцій)\~ [PERSON] \~звернулась до\~банку \~щодо проведених\~незаконних трансакцій\~із її\~рахунку АТ\~«Ощадбанк»,\~ці дані\~було перевіренота виявлено, що 07.10.2023 перекази коштів з рахунку Позивача було здійснено з використанням Інтернет ресурсу, операції проведено коректно. Так з 28.07.2022 року позивач почала використовувати на своєму мобільному пристрої мобільний додаток «Ощад 24/7». 23.09.2023 року Позивачем додатково було встановлено на новому мобільному пристрої новий мобільний додаток «Ощад24/7», о 18:33:29 відбулась реєстрація (перереєстрація) в мобільному додатку, що підтверджується витягом з автоматизованої системи банку, з допомогою одноразового паролю, який було направлено 23.09.2023 на фінансовий номер +38099***34 . Згідно витягу з автоматизованої системи АТ «Ощадбанк» про надходження СМС- повідомлень (електронний протокол) вбачається, що 23.09.2023 на фінансовий номер +38099***34 Позивача, який вказаний Клієнтом як фінансовий, надходили СМС- повідомлення із кодом для реєстрації в системі «Ощад 24/7». В подальшому з рахунку за допомогою системи ДБО «ОЩАД 24/7» відбулась успішна операція з переказу коштів на картку іншого банку, що підтверджується випискою по рахункам та витягом з автоматизованої системи Банку. Зазначені операції з переказу коштів було здійснено у мобільному додатку системи ДБО «Ощад24/7» та підтверджено біометричними даними (Face ID/Touch ID) або ж кодом доступу, який встановлюється на етапі авторизації в мобільному додатку. Отже, враховуючи наведене АТ «Ощадбанк» вважає, що здійснені операції по переказу коштів були підтверджені позивачем біометричними даними/ або кодом доступу. Вхід до Системи дистанційного банківського обслуговування (ДБО) Mobile- банкінг «Ощад24/7» та операції з переказу коштів здійснені коректно, що можливо лише за наявності реквізитів банківської картки SMS-паролів, Push-повідомлення які направлялись на фінансовий телефон позивача та відомі виключно йому. Вивчення та аналіз документів з авторизації у спірних трансакціях свідчить про те, що вони дійсно мали місце, операції проводились з використанням інтернет ресурсу та їх було проведено коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки Банку, а саме: логіну та паролю до ДБО, одноразових паролів надісланих на фінансовий номер Клієнта, які відомі виключно Клієнту. Банк не несе відповідальності за збитки, завдані Клієнту не з вини Банку внаслідок користування системами WEB-банкінг «Ощад 24/7» та/або Mobile-банкінг «Ощад 24/7». Враховуючи вищевикладене, за результатами проведеної перевірки Банком встановлено, що операції з використанням інтернет ресурсу проведено коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки, що свідчить про відсутність вини Банку у виконанні розпорядження Клієнта щодо перерахунку коштів з його рахунків Позивачів. Процесуальні дії. Ухвалою суду від 04.03.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с.20) Ухвалою суду від 04.06.2024 року витребувано докази на підставі ст.84 ЦПК України за клопотанням відповідача.(а.с.113,167) Ухвалою суду від 14.10.2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - [PERSON] . (а.с.150) Ухвалою суду від 04.11.2024 року призначено по справі відеоконференцію. (а.с.163) Ухвалою суду від 19.12.2024 року справу призначено до розгляду. (а.с.179) Позиції сторін в судовому засіданні . Позивачка та її представник просили позов задовольнити. Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа - [PERSON] про час та місце розгляду був повідомлений належним чином в судове засідання не з`явився, заперечень на позов не надав. Суд вважає за можливе розгляд справи провести за даною явкою. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Між AT «Ощадбанк» та [PERSON] укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Договір розміщено на інтернет-сторінці Банку www.oschadbank.ua. Банком свої зобов`язання за Договором комплексного банківського обслуговування (далі ДБКО) фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) виконані в повному обсязі. Пунктом 1.11 ДКБО визначено, що Клієнт погоджується, що в результаті приєднання до Договору, раніше укладений з Банком Договір(и) про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, викладається в новій редакції, і подальше обслуговування Клієнта здійснюється на умовах, викладених в цьому Договорі. З 28.07.2022 року позивач почав використовувати на своєму мобільному пристрої мобільний додаток «Ощад24/7», з 13.04.2023 Позивачем було встановлено на своєму мобільному пристрої новий мобільний додаток «Ощад24/7» (Flumo), 23.09.2023 позивачем додатково було встановлено на новому мобільному пристрої новий мобільний додаток «Ощад24/7» так в цей день о 18:33:29 відбулась реєстрація (перереєстрація) в мобільному додатку, що підтверджується витягом з автоматизованої системи банку (Додаток №5), з допомогою одноразового паролю, який було направлено 23.09.2023 на фінансовий номер +38099***34 (а.с.87). Відповідно до п.9.15 ДКБО Клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, CVV2\, строк дії, номер Картки тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт. Згідно витягу з автоматизованої системи АТ «Ощадбанк» про надходження СМС- повідомлень (електронний протокол) вбачається, що 23.09.2023 на фінансовий номер +38099***34 Позивача, який вказаний Клієнтом як фінансовий, надходили СМС- повідомлення із кодом для реєстрації в системі «Ощад 24/7» після активації на телефоні та в системі «Ощад 24/7».(а.с.87) Згідно п.9.16 ДКБО, Клієнт несе ризик та негативні наслідки передачі ним третій особі мобільного телефона (відповідної SIM-карти), номер якого визначений в Заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений Банку в іншому встановленому Договором порядку як Номер мобільного телефону Клієнта, їх втрати, незаконного заволодіння ними, а також ризик технічного перехоплення інформації, направленої на Номер мобільного телефону Клієнта. Пунктом 9.17 ДКБО передбачено, Клієнт усвідомлює та приймає на себе усі ризики щодо можливості авторизації сторонньою особою у Мобільних додатках Google Pay або в інших подібних додатках за допомогою її Біометрії, в тому числі якщо у Мобільному пристрої збережені Відбитки пальця(-ів) сторонньої особи. Пунктом 9.18\~ДКБО визначено,\~що будь-яку особу, що використала Біометрію як засіб ідентифікації клієнта для доступу до Системи ДБО (у тому числі технології Touch ID, Face ID), Банк безумовно вважає Клієнтом і не несе відповідальності за дії такої особи, навіть якщо такі дії будуть оскаржуватися. Відповідно до п. 17.1.5. ДКБО, сторони домовились, що послідовне введення Одноразового цифрового паролю, отриманого на Номер мобільного телефону, повідомлений Клієнтом Банку в порядку та спосіб, визначений Договором або ідентифікація клієнта шляхом Біометрії, є аналогом власноручного підпису Клієнта. Всі документи, операції Клієнта, що ініціюються в електронному вигляді і підписані/підтверджені за допомогою Електронного підпису вважаються такими, що підписані власноручним підписом Клієнта та юридично прирівнюються до документів, отриманих від Клієнта на паперовому носії, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства України. Електронний підпис не може бути визнано недійсним через те, що він не має статусу Кваліфікованого електронного підпису чи через його електронну форму. Згідно п. 17.2.3. ДКБО, Клієнт зобов`язаний забезпечити умови надійного зберігання Логіну, Паролю та отриманих від Банку Електронних підписів Клієнта, що виключають доступ сторонніх осіб до [PERSON] та можливість розпорядження Рахунками сторонніми особами за допомогою Системи ДБО. Клієнт зобов`язаний не допускати тиражування Логіну, Паролю та/або їх передачу третім особам. В подальшому з рахунку позивачки № [NUMBER] за допомогою системи ДБО «ОЩАД 24/7» 07.10.2023 року о 10:24 відбулась успішна операція з переказу коштів в сумі 7000 грн на картку іншого банку АТ «Першого українського міжнародного банку» , що підтверджується випискою по рахункам та витягом з автоматизованої системи Банку (а.с.82-84) Зазначені операції з переказу коштів було здійснено у мобільному додатку системи ДБО «Ощад24/7» та підтверджено біометричними даними (Face ID/Touch ID) або ж кодом доступу, який встановлюється на етапі авторизації в мобільному додатку. Відповідно до листа АТ «Першого українського міжнародного банку» від 12.06.2024 № КНО-07.8.6/4635БТ, наданого на підставі ухвали суду, банківська картка № [NUMBER] , на яку перераховано кошти з рахунку позивачки емітована на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] . (а.с. 117) Позивачка просила повернути їй перераховані кошти, так як їх у неї з картки викрадено, а банк не забезпечив їх схоронність. Нормативно-правове обгрунтування та висновки суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Стаття 1 Закону України "Про захист прав споживачів"\~визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь - які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач [PERSON] є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі\~ст. 1073 ЦК України\~у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. В свою чергу згідно п.п. 2-4 ч. 20\~ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги»\~користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Відповідно до пунктів 1, 6, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно з положеннями частини другої\~статті 614 ЦК України\~саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам\~ЦПК України, які викладені вище. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила\~визначають предмет\~дослідження та\~відповідним чином\~розподіляють між\~сторонами тягар\~доведення,\~а отже,\~встановленню підлягають\~обставини,\~що беззаперечно\~свідчитимуть,\~що користувач\~своїми діями\~чи бездіяльністю\~сприяв втраті,\~незаконному використанню\~ПІН -\~коду або\~іншої інформації,\~яка дає\~змогу ініціювати\~платіжні операції\~від його\~імені.\~В разі\~недоведеності обставин,\~які безспірно\~свідчать про\~те,\~що користувач\~своїми діями\~чи бездіяльністю\~сприяв втраті,\~незаконному використанню\~ПІН -коду\~або іншої\~інформації,\~яка дає\~змогу ініціювати\~платіжні операції,\~необхідно виходити\~з відсутності\~вини користувача\~у перерахуванні\~чи отриманні\~спірних грошових коштів. Відповідач\~АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» не надав суду будь-яких доказів стосовно того, що [PERSON] порушила Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі (третім особам) проведення платіжних операцій. Заперечуючи позовні вимоги представник Відповідача посилається, зокрема на те, що позивачка під час розгляду справи зазначала, що надавала картку своєму синові для розрахунку в магазині. Позивач даного факту не спростовувала, однак зазначила, що карту вона надавала синові через необізнаність порядку проведення розрахунку в магазині карткою в силу свого віку. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи представника відповідача про те, що позивач порушила Умови договору та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню своєї банківської карти третьою особою, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Також судом встановлено, що позивачка 10.10.2023 року, як тільки виявила відсутність коштів на картці звернулася до банку з вимогою скасування транзакції, блокування картки та до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. За заявою [PERSON] Роздільнянським РВП ГУНП в Одеській області порушено кримінальне провадження №12023162390000642 за фабулою якого 10.10.2023 до Ч/Ч Роздільнянського РВП надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] про те, що в період часу з 07.10.2023 по 09 год. 11 хв. 09.10.2023 невідома особа, шляхом застосування електронно-обчислювальної техніки, в умовах воєнного стану, здійснила таємне викрадення грошових коштів з належної їй банківської картки «Ощад» [NUMBER] . Сума матеріального збитку складає 7 000,00 грн. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечені факти його неодноразового звернення з даного питання. Статтею 1066 ЦК України\~передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно\~статті 1071 ЦК України\~банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. У відповідності до вимог статті 1092\~ЦК України\~у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього\~Кодексу та закону. У разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення у зв`язку з порушенням правил розрахункових операцій виконуючим банком відповідальність може бути покладена судом на цей банк. Якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього\~Кодексу та закону. Згідно із\~Законом України «Про платіжні послуги»\~неналежним переказом для цілей цього\~Закону\~вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Так, неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем\~особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. (стаття 1). Відповідно до вказаного\~Закону\~користувач спеціального платіжного засобу (картки) зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково - касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. З огляду на вищенаведені положення законодавства суд вважає, що відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку. Крім того, відповідно до\~ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 року № 39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Отже, враховуючий споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк». До того ж, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Банк має довести, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитись переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною в таких цивільних відносинах, оскільки правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 серпня 2023 року у справі 176/1445/22 (провадження № 61-8249 св23). Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки (карток), своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку (карткових рахунків) чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткового рахунку (карткових рахунків) позивача відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20\~грн.

Outcome: approved