Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

У січні 2025 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 13.12.2023 року між ТЗОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір № 4214010 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На виконання умов вказаного договору відповідач отримала кредит в сумі 4000 грн. строком на 360 днів: з 13.12.2023 року по 07.12.2024 року та зобов`язувалась погашати заборгованість періодичними платежами зі сплатою відсотків кожні 10 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТзОВ «Лінеура Україна» надало кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. В подальшому, 15.12.2023 року між вказаним товариством та відповідачем було укладено Додатковий договір до Договору № 4214010 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.12.2023 року відповідно до умов якого сторони за взаємною згодою домовились, що згідно умов цього Додаткового договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2. Додаткового договору) Сума кредиту, яка була надана згідно з Додатковим договором складає 5000 грн. Відповідно до зазначених вище умов Додаткового договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 5000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Вказані договори були укладені в електронній формі та відповідно до реквізитів Договору № 4214010 від 13.12.2023 року відповідач підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «83905», а відповідно до реквізитів Додаткового договору № 4214010 від 15.12.2023 року відповідач підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «45357». Вказував на те, що 25.10.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (правонаступник ТОВ «Фінтраст Капітал») набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаними вище договорами. Зокрема, до позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4214010 від 13.12.2023 року загальна сума заборгованості склала 61422,60 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 8999,93 грн., заборгованості за процентами 52422,67 грн. Звертав увагу на те, що відповідно до п. 1.1. Договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 року фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 4214010 строк кредиту 360 днів: з 13.12.2023 року по 07.12.2024 року. Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024, строк дії Договору № 4214010 від 13.12.2023 року не закінчився, а тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 року по 07.12.2024 року (43 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 9675 грн. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови вказаних договорів, просив стягнути з відповідача на користь позивача вище вказану заборгованість, судовий збір, а також витрати на правову допомогу. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідача, яка не з`явилась в судове засідання незважаючи на те, що вважається належним чином повідомленою судом про час та місце розгляду справи за адресою зареєстрованого місця проживання.\~ \~ Про\~причини своєї\~неявки \~суд не\~повідомив \~ і\~не подав\~ відповідної\~мотивованої \~ заяви\~про відкладення\~розгляду справи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Крім того,\~у встановлений\~ строк\~відповідачем не\~було подано\~ відзиву. Згідно ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~ відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання;\~ відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин;\~ відповідач\~не подав\~відзив;\~ позивач\~не заперечує\~проти такого\~вирішення справи.\~ У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~ст.\~1054\~ЦК України\~за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, судом встановлено, що 13.12.2023 року між ТЗОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір № 4214010 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На виконання умов вказаного договору відповідач отримала кредит в сумі 4000 грн. строком на 360 днів: з 13.12.2023 року по 07.12.2024 року та зобов`язувалась погашати заборгованість періодичними платежами зі сплатою відсотків кожні 10 днів (а/с 29). Крім того, 15.12.2023 року між вказаним товариством та відповідачем було укладено Додатковий договір до Договору № 4214010 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.12.2023 року відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 5000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку (а/с 19). Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Лінеура Україна» в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, зокрема одноразовими ідентифікаторами «83905» та «45357» для додаткового договору. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до\~умов \~укладеного між\~сторонами \~договору \~кредитор надав\~позичальнику \~кредит шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] (а/с 18). Пунктом першим ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у\~зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. ст.\~1077,\~1078 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів\~справи \~вбачається,\~що право\~вимоги \~за вказаним\~вище договором\~ \~було переуступлено\~ первісним\~кредитором \~ позивачу\~відповідно до\~договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 року (а/с 58). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 611\~ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до вимог ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до розрахунку заборгованості позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 71097,60 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 8999,93 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 52422,67 грн., нарахованих процентів позивачем за 43 календарних днів 9675 грн. (а/с 49-56). Так, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, \~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~ Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У\~разі недотримання\~вимог частини\~четвертої цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданими представником позивача доказами, а саме: копіями договору про надання правової (правничої) допомоги, рахунку фактури за надання правової допомоги, суд приходить до висновку, що позивач дійсно поніс витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн., розмір яких є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, у зв`язку з чим відповідне клопотання підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~ На підставі вище викладеного та

Outcome: approved