Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкове майно складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Будучи спадкоємцем після смерті батька за законом першої черги вона фактично прийняла спадщину, оскільки проживала та була зареєстрована на день смерті батька разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи зазначене, вона звернулася до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, 21.02.2025 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №45/02-31, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. Позивач зазначає, що за життя, [PERSON] не оформив необхідні правовстановлюючі документи на вище зазначений будинок. Позивач просить суд визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 01.04 2025 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилася, в позовній заяві просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача, Хорошівської селищної ради, в судове засідання не з`явився,\~селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради за наявними документами, зазначив, що позовні вимоги відповідач визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до частини 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні\~підготовчого судового засідання. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 серпня 2007 року ( а.сп. 9). Позивач є дочкою [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копія Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 7-8). Згідно довідок виконавчого комітету Хорошівської селищної ради №1108 від 03.06.2024 року та №113 від 04.06.2024 року, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] до дня смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом із [PERSON] на день його смерті були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - дочка; [PERSON] , [INFO] , -онука ( а.сп.17-18). Із інформаційної\~довідки зі\~Спадкового реєстру\~№80194776\~від 21.02.2025\~року слідує, що в спадковому реєстрі відсутня інформація про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] ( а.сп.11). Статтею 15\~Цивільного кодексу\~України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.\~\~ Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до вимог\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , як спадкоємиця першої черги за законом після смерті батька, прийняла спадщину в силу положень статті 1268 ЦК України, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно постанови приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. від 21.02.2025 за №45/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськимим будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.сп.10). З матеріалів справи слідує, що [PERSON] в 1966 році було виділено земельну ділянку в [ADDRESS] загальною площею 1200 кв. м. для будівництва житлового будинку. Вказане підтверджується копіями документів: Договору від 27.06.1967 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на право приватної власності, акта від 11.05.1967 року про проведення відводу земельної ділянки, Дозвілу на будівництво житлового будинку, Рішення виконкому Володарсько-Волинської селищної ради депутатів трудящих Володарсько-Волинського району Житомирської області від 19.05.1966 №9 про дозвіл забудови житлового буинку ( а.сп.22-26). Із довідки виконавчого комітету Хорошівської селищної ради №1379 від 13.12.2024 року слідує, що по [ADDRESS] рахується земельна ділянка, площею 0,1500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за [PERSON] , який помер [INFO] . Рішення щодо передачі земельної ділянки у приватну власність не приймалося ( а.сп.15). Відповідно до довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №260 від 12.08.2024 року, згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи №2037 станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно, що знаходиться в [ADDRESS] не зареєстровано (а.сп.13). Відповідно до довідки виконавчого комітету Хорошівської селищної ради №1150 від 07.06.2024, згідно будинкової книги від 1969 року домоволодіння за адресою: [ADDRESS] рахується за [PERSON] , який помер [INFO] ( а.сп.16). Згідно рішення Володарсько-Волинської селищної ради «Про перейменування окремих вулиць смт. Володарськ-Волинський» №38 від 17.11.15 слідує, що в смт. Володарськ-Волинський без зміни нумерації будівель вул. Жовтневу перейменовано на вул. Вячеслава Чорновола ( а.сп.12). Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] 26.07.2024 року виготовлено на ім`я [PERSON] . Згідно з технічним паспортом вказаний будинок було споруджено в 1967 році ( а.сп.19-21). Відповідно до довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №259 від 12.08.2024 року слідує, що загальна площа будинку складає 68,7 кв.м., житлова 43,3 кв.м. Як слідує із звіту про оцінку майна №250303/06-л вартість житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] становить 77631 гривень ( а.сп.27-36). Згідно з частиною третьою\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої\~статті 3 зазначеного Закону України\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві Юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно\~слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня\~1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину, проте, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськимим будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] позивач не може оформити свої спадкові права. У свою чергу, вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав померлому [PERSON] , про що свідчать докази виділення земельної ділянки під забудову, відомості з погосподарського обліку, інформація селищної ради, а також технічна документація на нерухомість. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться в [ADDRESS] буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця. На підставі викладеного,

Outcome: approved