Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

12.11.2024 до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить звільнити його від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , які стягуються за рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.01.2017 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, кожного місяця, починаючи із 07.12.2016, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини, а також звільнити від сплати заборгованості за виконавчим листом №694/1651/16-ц, який виданий на підставі вказаного рішення та стягнути з відповідачки судові витрати по справі, а саме судовий збір. В обґрунтування своїх вимог вказує, що не є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та за рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.01.2022 з урахуванням ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.03.2022 у справі № 694/1951/21 виключено його як батька дитини з актового запису № 4 від 24.03.2016, складеного Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про народження [PERSON] , [INFO] . Позивач послався на те, що на користь відповідачки продовжують нараховуватися аліменти на утримання дитини, батьком якої він не є, просив припинити виконання рішення суду в частині стягнення аліментів та звільнити його від сплати нарахованої заборгованості, яка утворилась, коли він був записаний батьком дитини. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області (суддя Смовж О.Ю.) від 14.11.2024 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 18.12.2024 здійснено перехід до розгляду цивільної справи в порядку та за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання та залучено до участі у справі Добропільський відділ ДВС у Покровському районі Донецької області третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 20.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача 18.03.2025 на адресу суду надіслав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання (5 засідань) не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Рекомендовані повідомлення про вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження та судових повісток у справі поверталися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, крім того на сайті суду розміщено відповідне оголошення про день, час та місце розгляду справи, суд розглядає справу за її відсутності та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьком записаний [PERSON] . Як вбачається з заочного рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.01.2017 з [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, кожного місяця, починаючи із 07.12.2016, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини. На підтвердження звернення до виконання позивач надає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 694/1651/16-ц, за яким станом на жовтень 2024 року, заборгованість становить 228 301,39 грн, відповідно до розрахунку період виникнення заборгованості зазначено грудень 2016 - жовтень 2024. Як вбачається з рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.01.2022 з урахуванням ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.03.2022 у справі № 694/1951/2, виключено запис про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини з актового запису № 4 від 24.03.2016, складеного виконавчим комітетом Стецівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, про народження [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН20 листопада 1959 року як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (ч.3 ст.181 СК України). Правова природа аліментів у розумінніглави 15 СК Україниє такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. Отже, з аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків. Згідно з ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. За правилами ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином починаючи обов`язок по утриманню та вихованню дітей, а також аліментні обов`язки у разі необхідності, законом покладаються на особу, яка зазначена батьком дітей, відповідно до рішення суду. Відповідно до вищевикладеного, суд вважає, що починаючи з 11.01.2022 року відсутні підстави вважати позивача батьком [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим відповідно до норм Сімейного кодексу України, відсутні підстави продовження стягнення аліментів за виконавчим листом № 694/1651/16-ц, виданим за рішенням суду від 05.01.2017 року, тобто виконання слід припинити, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 511/219/18, відповідно до якої виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов?язок утримання дитини з боку особи, яка зазначена у свідоцтві про народження, як батько, а також в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, відповідно до якої виключення запису про батьківство є обставиною, що має істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли він був записаний батьком дитини. Отже, рішенням суду з актового запису про народження дитини були виключені відомості про позивача як батька дитини, тому є підстави для звільнення його від сплати аліментів та заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли він був записаний батьком дитини. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, в позовній заяві міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. На підставі викладеного та ст. 180,181,183,191 СК України,

Outcome: approved