Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що з метою отримання банківських послуг 22.08.2008 [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у тій редакції, яка діяла на дату підписання заяви. На виконання умов договору відповідачу видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт 50000,00 грн. Після спливу строку дії першої картки Відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки: [NUMBER] , строк дії - 01/14, тип - Універсальна; 4149437801137348, строк дії - 10/15, тип - Універсальна, 5168755519213082, строк дії - 10/19, тип - Універсальна; 4149439017752126, строк дії - 09/23, тип - Універсальна. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 42.0 % річних. \~ \~ \~ \~08.02.2022 відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (копія додається до позовної заяви), напідставі якої отримано додаткову кредитну картку номер [NUMBER] , строк дії - 12/25, тип - Універсальна, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 11.02.2025 має заборгованість у сумі 43056,02 грн., у тому числі: 36450,52 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6605,50 грн заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути із відповідача. Ухвалою суду від 03.04.2025 провадження було відкрито. Ухвалою суду від 28.04.2025 постановлено справу слухати заочно. Представник позивача просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (п.3 ч. 8 ст 128 ЦПК України), заяв про розгляд справи у його відсутності суду не надавав. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.08.2008 [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. За своїм змістом вказаний документ умов про розмір відсотків, порядок їх стягнення не має. 08.02.2022 між АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було змінено умови кредитування, укладено новий кредитний договір шляхом подання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за умовами банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на строк 12 місяців (п.1.2 договору). Пунктом 1.2 договору передбачено, що процентна ставка становить для карти Універсальна становить 42,0 % річних. Процентна ставка, яка використовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту для карти Універсальна 84,0% річних. Відповідно до п. 1.4 повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта. Відповідно до\~п.\~2.1.1.3.1.\~сторони на\~підставі ст.\~ст.\~1048,\~1054,\~1056-1\~Цивільного кодексу\~України визначили\~цим договором\~розмір та\~порядок погашення\~кредиту,\~сплати процентів.\~Погашення кредиту\~та процентів\~здійснюється Клієнтом\~щомісяця в\~такому порядку:\~-\~клієнт доручає\~банку здійснювати\~списання грошей\~з його\~рахунку,\~в тому\~числі за\~рахунок кредитного\~ліміту,\~в розмірі\~процентів,\~які підлягають\~сплаті за\~цим договором,\~1числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови\~наявності невикористаного\~кредитного ліміту\~та за\~відсутності прострочених\~зобов`язань\~клієнта за\~цим договором (здійснювати договірне списання). В разі, якщо у Клієнта повністю використаний кредитний ліміт та / або в разі виникнення у клієнта прострочених зобов`язань за договором, доручення Клієнта про договірне списання за рахунок кредитного ліміту не застосовується. - крім погашення процентів в порядку та на умовах, визначених абзацом другим п.2.1.1.3.1., погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. Вирішуючи спір, судом враховано таке. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Розглядаючи даний спір судом встановлено, що між АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем, було укладено два кредитних договори, 22.08.2008 та 08.02.2022. Кредитний договір від 22.08.2008 підписаний позивачем особисто, а від 08.02.2022 - за допомогою електронного підпису. Доказів погашення кредитної заборгованості відповідачем надано не було. Щодо розрахунку суми заборгованості Судом встановлено, що у період з 22.08.2008 до 08.02.2022 з кредитної картки відповідача списувалися відсотки за кредитним договором від 22.08.2008, які не були обумовлені у анкеті-заяві. Згідно ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обґрунтовуючи позовні вимоги,\~АТ КБ "ПриватБанк"\~вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету, довідку про умови кредитування. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Проте, надана позивачем заява-анкета, довідка про умови кредитування не підтверджує позовні вимоги щодо того, що сторонами було погоджено процентну ставку. Надані позивачем докази не містять інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, судом не встановлено, який саме тип кредитного продукту, сплату процентів за користування кредитними коштами відповідачем прийняті, як і не містить такої інформації вказана анкета-заява з посилання на паспорт споживчого, кредиту, як складову договору, а тому суд не бере до уваги цей доказ. Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17(провадження№ 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24вересня 2014року (провадження№ 6-144цс14) та зроблено висновок, щодо\~необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, що укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За таких обставин, стягнення із відповідача відсотків за користування кредитними коштами за період з з 22.08.2008 по 08.02.2022 не відповідало умовам договору. З 08.02.2022 між сторонами було змінено умови кредитування. Як було встановлено судом, відповідно до п. 1.4 та п. 2.1.1.3.1. договору від 08.02.2022, сторони погодили розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів. Зокрема, сторонами погоджено, що договірне списання коштів здійснюється за умови невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта за цим договором. Відповідно до наданої позивачем виписки з кредитного рахунку відповідача, за наявності простроченої заборгованості за кредитом, банк продовжував здійснювати списання коштів з рахунку відповідача та зараховувати їх на погашення кредитної заборгованості, збільшуючи при цьому заборгованість за тілом кредиту, що не відповідає умовам кредитного договору. Факт наявності заборгованості за кредитним договором підтверджується також і розрахунком заборгованості, наданим позивачем. З аналізу розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, які надані позивачем, вбачається, що банк у порушення досягнутих домовленостей, за наявності прострочених зобов`язань по поверненню кредитних коштів, самостійно збільшував розмір основної заборгованості, шляхом списання з рахунку відповідача відсотків та відносив їх на заборгованість за тілом кредиту. Застосування такого алгоритму розрахунку суми боргу призвело до безпідставного, штучного збільшення обліковуваної суми (тіла) кредиту. За період з 19.09.2008, (згідно виписки з рахунку саме з цієї дати зафіксовано прострочення за кредитом), по 01.02.2025 заборгованість за тілом кредиту була збільшена за рахунок погашення відсотків на 35956,10 грн. Суд вважає таке збільшення заборгованості безпідставним та таким, що не відповідає умовам кредитних договорів від 22.08.2008 (по цьому договору нарахування відсотків не було передбачено взагалі), та від 08.02.2022 (з цієї дати тіло кредиту було збільшено за рахунок списання кредитних коштів у період наявності непогашеної заборгованості за кредитом, що суперечить умовам кредитнрого договору), а тому у стягненні цієї суми тіла кредиту слід відмовити. Суд також зазначає, що безпідставне стягнення відсотків за рахунок тіла кредиту не означає протиправність їх нарахування. За умовами договору, зайво утримана з тіла кредиту сума відсотків, (35956,10 грн.), мала би бути включена до заборгованості за відсотками. Однак, вказана сума, хоча і перебуває у межах ціни позову, але виходить за межі позовних вимог у розрізі сум стягнення, (стягнення відсотків), у бік збільшення, що позбавляє суд можливості вийти за ці межі. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України). На це вказав Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2022 року справа № 308/8430/19. Отже, позов слід задовольнити частково, стягнути із відповідача: 7099,92 грн, з яких: (36450,52-35956,10) 494,42 грн заборгованість за тілом кредиту, 6605,50 грн. заборгованість за простроченими відсотками. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить\~стягнути із\~відповідача 43056,02\~грн.\~Водночас судом\~вирішено стягнути\~7099,92 грн, що становить 16,4 %. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: (2422,40 грн х 16,4 %) = 397,27 грн.

Outcome: partial