Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, витрат по сплаті судового збору та витрат на надання правової допомоги. В обґрунтування позову зазначає, що 28.07.2021 [PERSON] із ТОВ «МІЛОАН» уклала договір про надання споживчого кредиту № 2535390, на підставі якого відповідачу були перераховані кредитні кошти у сумі 15000 грн. 11.11.2021 згідно умов Договору факторингу ТОВ "МІЛОАН" відступлено право вимоги за Кредитним договором від 28.07.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги до Відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 71850,00 гри., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 15000 грн.; заборгованість за відсотками становить 54000 грн.; заборгованість за комісіями та винагородами становить 2850 грн. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, в частині виконання договірних відносин, у зв`язку із чим позивач просив стягнути суму заборгованості за кредитом, 28275 грн, витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у сумі 6000 грн. Ухвалою суду від 25.03.2025 було відкрито провадження по справі. 16.04.2025 представником відповідача було направлено відзив на позов, відповідно до якого представник просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення представник мотивує тим, що Укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем кредитний договір № 2535390 анкета-заява не містить інформації про підписання їх відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора. Також представник відповідача зазначає, що у позовній заяві позивач не підтверджує належними доказами, яким чином був надісланий та отриманий відповідачем електронний одноразовий ідентифікатор: СМС- повідомлення, певний месенджер тощо. В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що відповідач пройшов ідентифікацію у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». У позові позивач не вказує, яким чином відповідачу була надана (надіслана) пропозиція (оферта), і які істотні умови вона містила. Відповідач не визнає факту заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які молена розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір. TOB «Діджи Фінанс» не надало доказів на підтвердження видачі позичальнику грошових коштів за умовами кредитного договору № 2535390 від 28.07.2021 (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо). Також позивачем не надано виписки з особового рахунку. Представник відповідача зазначає, що суми заборгованості за кредитом, які встановлені позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є відображенням виключно односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, внаслідок чого не можуть слугувати доказами безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача з огляду на їх неналежність та не допустимість. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не довів заявлених позовних вимог, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком, передбаченим статтями 12, 13, 81 ЦПК України. Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 03 серпня 2022 року у справі №156/268/21. Сторона відповідача також заперечує правомірність нарахування комісії, згідно п. 1.5.1. кредитного договору, яка становить 2850,00 грн., та яка нараховується за ставкою 5% від суми кредиту одноразово. Представник вказує на те, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Встановивши в кредитному договорі №4099912 від 03.08.2021 умову про сплату комісії за надання кредиту в розмірі 505,00 грн., яка нараховується за ставкою 5 відсотків від суми кредиту одноразово, банк не повідомив, які конкретно послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. Відповідно до ч.5ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх із споживачем при укладенні вказаного кредитного договору, то положення договору щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим вимога про стягнення 2850,00 грн. заборгованості за комісією задоволенню не підлягає. Представник відповідача також вказує на те, що матеріали даної справи не містять підписаного ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «МІЛОАН» акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу. 21.04.2025 представником позивача було направлено до суду відповідь на відзив. Позивач просив суд розглядати справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28.07.2021 [PERSON] із ТОВ «МІЛОАН» уклала договір про надання споживчого кредиту № 2535390. Загальна сума кредиту складає 15000,00 грн (п. 1.2 договору), строк кредиту 30 днів з 28.07.2021 по 27.08.2021 (п. 1.4) Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6). Комісія за надання кредиту 2850,00 грн (п. 1.5.1 договору). Договір підписано електронним підписом [PERSON] , яка змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Відповідно до додатку № 1 до договору, платежі за кредитом повинні здійснюватися щомісячно, починаючи з 28.07.2021 по 27.08.2021. Відповідно до платіжного доручення від 28.07.2021 кошти у сумі 15000 грн було перераховано на рахунок [PERSON] 11.11.2021 згідно умов Договору факторингу ТОВ "МІЛОАН" відступлено право вимоги за Кредитним договором від 11.05.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги до відповідача у сумі 71850,00 гри., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 15000 грн.; заборгованість за відсотками становить 54000 грн.; заборгованість за комісіями та винагородами становить 2850 грн. У зв`язку із невиконанням кредитних зобов`язань відповідачем, позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення коштів. Вирішуючи спір, судом враховано таке. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Розглядаючи даний спір судом встановлено, що між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем, було укладено зазначений кредитний договір. Кредитний договір підписаний відповідачем. Доказів погашення кредитної заборгованості відповідачем надано не було. Отже з відповідача, з урахуванням позовних вимог належить стягнути 15000 грн тіла кредиту. Щодо заперечень відповідача, суд зазначає таке. Суд не погоджується із тим, що у справі відсутні докази укладення кредитного договору. За встановленими у цій справі обставинами оспорюваний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому\~відповідачка\~через особистий кабінет на вебсайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «МІЛОАН» надіслало позивачці за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який позивачка і використала для підтвердження підписання кредитного договору. Судом встановлено, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений. Отже, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивачки, цей правочин відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Щодо встановлення комісії у кредитному договорі, суд зазначає таке. Представник відповідача вказує на те, що розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. Суд не погоджується із такою думкою з огляду на таке. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено дослідженими доказами, що сторони кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, розмір неустойки (штрафу), річна процентна ставка, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), позичальник погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ «МІЛОАН» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому в силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним. На момент укладення кредитного договору відповідач не зверталась до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилась зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оспорює. Крім того, не дивлячись на своє гарантоване законом право на розірвання договору протягом чотирнадцяти днів з дня його підписання, користувалась коштами відповідача, до суду не звернулась. При вирішенні даного спору суд не застосовує правовий висновок Великої Палати ВС, зроблений у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), відповіднодо якого умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 цього Закону. Це пов`язано з тим, що у справі, яка розглядалася Великою Палатою ВС, спір стосувався щомісячної комісійної винагороди банку за надання інформації про споживчий кредит. Суд звертає увагу на те, що п. 1.5.1 договору № 2535390 вказано, що комісія стягується за надання кредиту, а не обсяг послуг кредитодавця, про який відповідачка не була повідомлена, або який має надаватися кредитодавцем безоплатно. Розмір комісії був узгоджений сторонами договору, ця сума згідно умов договору сплачується одноразово. Суд не вбачає у цій частині несправедливості умов кредитного договору та обмежень прав відповідачки, як споживача. А тому немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», щодо нікчемності умов договору. Щодо наявності первинних документів, які підтверджують факт надання кредиту, суд зазначає, що дана обставина підтверджена копією платіжного доручення від 28.07.2021 (а.с. 60), що узгоджується із іншими матеріалами справи. Факт уступки права вимоги, на переконання суду, також підтверджуно належними та допустимими доказами, зокрема договором факторингу, платіжними документами про оплату за цим договором. Однак, суд погоджується із позицією сторони відповідача у частині розрахунку відсотків. З урахуванням висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів, оскільки представником позивача не надано суду доказів, що строк дії договору продовжено, суд розраховує їх: - за період з 28.07.2021 по 27.08.2021, виходячи з розрахунку 5 % за день користування кредитом (5 % х 30 днів = 150 %). 15000,00 грн х 150 % = 22500 грн. - за період з 28.08.2021 по 23.02.2022, 3% річних (0,01% за день) 182 дні. 0,01 % х 182 дні = 1,82 %, 15000 х 1,82 % = 273 грн. Всього відсотків: 22500 + 273 = 22773,00 грн. Отже, позов слід задовольнити частково, стягнути із відповідача: заборгованість у сумі 40623,00 грн, з яких: 15000,00 заборгованості з основного боргу, 22773,00 грн. заборгованості за відсотками та заборгованість за комісією 2850 грн. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить\~стягнути із\~відповідача 71850,00\~грн.\~Водночас судом\~вирішено стягнути\~40623,00 грн, що становить 56,5 %. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: (2422,40 грн х 56,5 %) = 1368,65 грн. та витрати на надання правової допомоги у розмірі: 6000 грн х 56,5 % = 3390,00 грн.

Outcome: partial