Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що [PERSON] була рідною бабою [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про право власності від 13 грудня 1999 року [PERSON] на праві власності належав будинок за адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,0406 га, наданої їй для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] . 28 грудня 1999 року на підставі договору дарування [PERSON] набув у власність від [PERSON] 13/25 частки спірного житлового будинку. Інші 12/25 частки будинку залишилися у власності [PERSON] . 14 листопада 2001 року [PERSON] залишила заповіт, яким на випадок смерті все майно заповідала сину [PERSON] (батьку позивача). Станом на 24 липня 2004 року заповіт не анульований. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилося майно: 12/25 частки житлового будинку та земельна ділянка площею 0,0406 га за адресою: [ADDRESS] . Разом зі спадкодавцем на момент смерті були зареєстровані її чоловік [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] . За таких умов нерухоме майно було успадковане по 4/25 житлового будинку та по 1/3 частки земельної ділянки кожним зі спадкоємців. [INFO] помер [PERSON] . Належне йому майно було успадковане його батьком [PERSON] та сином [PERSON] по 2/25 житлового будинку та 1/6 частки земельної ділянки кожним. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на частку нерухомого майна, яке спадкодавець успадкував після смерті [PERSON] та [PERSON] . 16 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті його дядька [PERSON] , оскільки вважає, що майно, яке входить до спадкової маси, належало його батьку [PERSON] . Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач зауважує, що [PERSON] , на ім`я якого був складений [PERSON] заповіт, помер через 7 днів після смерті матері. Внаслідок зазначеного заповіту був порушений порядок успадкування майна спадкоємцями, оскільки зазначений документ підлягає визнанню недійсним. За таких обставин, враховуючи недійсність оспорюваних свідоцтв про право на спадщину позивач вважає, що спірне нерухоме майно мало бути успадковане у такий спосіб: 21/50 житлового будинку та 7/8 частки земельної ділянки за [PERSON] та 3/50 житлового будинку і 1/8 земельної ділянки за [PERSON] . Враховуючи наведене, позивач просить суд: визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на 4/25 житлового будинку та на 1/3 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на 4/25 житлового будинку та на 1/3 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/25 житлового будинку та на 1/6 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/25 житлового будинку та на 1/6 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 21/50 житлового будинку та 7/8 частки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 25 листопада 2022 року відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання. У відзиві на позовну заяву від 22 лютого 2023 року [PERSON] зазначає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відповідач зауважує, що підстави для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину відсутні, в зв`язку з чим спадкування спірного нерухомого майна [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] по 9/50 житлового будинку та 3/8 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з цим відповідач зауважує, що позивач неправильно обрахував належну йому частку спадкового майна. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 травня 2024 року замінено позивача у справі [PERSON] на його правонаступника [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. 28 листопада 2024 року суд отримав заяву [PERSON] про застосування позовної давності, в обґрунтування якої відповідач наголошує на тому, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами трирічного строку, протягом якого особа має право на поновлення порушеного права в судовому порядку. В судове засідання позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, до суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до\~вимог частини\~першої,\~третьої статті\~223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті.\~Якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Горенської сільської ради від 19 лютого 1993 року, [PERSON] надано у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування від 28 грудня 1999 року, зареєстрованого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3-3555. [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 13/25 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 14 листопада 2001 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно, яке належатиме їй на момент смерті, [PERSON] . Заповіт посвідчений Мазниченко Т. М., секретарем виконавчого комітету Ради народних депутатів. Заповіт підписаний особисто [PERSON] . Зареєстровано в реєстрі за № 136. Відповідно до державного акта на право власності на землю, виданого на підставі рішення Горенської сільської Ради народних депутатів площею 0,1452 га. Акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 880. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . За змістом копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . 18 травня 2005 року № 482 [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . 18 травня 2005 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за № 1-1114, за змістом якого відкрилася спадщина після смерті [PERSON] на 12/25 частин житлового будинку та земельну ділянку площею 0,0406 га за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] успадкував 4/25 частки житлового будинку та 1/3 частку земельної ділянки. Крім того, [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку зазначеного спадкового майна, зареєстроване в реєстрі за №1-1111. На іншу 1/3 частку спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не було видане. 18 травня 2005 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за № 1-1107, за змістом якого [PERSON] успадкував 2/25 частки житлового будинку та 1/6 частку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на інші 2/25 частки житлового будинку та 1/6 частку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] було видане [PERSON] , зареєстроване за номером 1-1169. 14 жовтня 2022 року [PERSON] склав заповіт, за умовами якого заповів [PERSON] все належне йому на праві власності майно на момент смерті. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Мазуром Р. Л. та зареєстровано в реєстрі за № 461. 24 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . За змістом листа приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області від 16 вересня 2022 року № 970/02-14 [PERSON] роз`яснено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є спадкоємець за законом другої черги спадкування на підставі статті 1262 ЦК України, який спадщину прийняв. Крім того, приватний нотаріус вказав на те, що [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини, встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . 28 грудня 2022 року [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. За змістом листа КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» від\~12\~червня 2023 року № 925 право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано: -на 4/25 за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 18 травня 2005 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Дудкіною Н. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1113; -на 4/25 частини за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 18 травня 2005 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Дудкіною Н. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1111; -на 2/25 частини за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 18 травня 2005 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Дудкіною Н. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1107; -на 13/25 частин за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 28 грудня 1999 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Коцюрбою Г. Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-3555; -на 2/25 частини за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 13 грудня 1999 року виконавчим комітетом Горенської сільської ради згідно з рішенням від 19 лютого 1999 року № 7. Відповідно до копії довідки приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Леденьова І. С. станом на 08 листопада 2023 року № 2030/01-16 єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого\~немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й\~охоронювані законом інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою\~статті 10 ЦПК України\~суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У статті 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї (статті 1268, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено частиною першою статті 1296 ЦК України. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1296 ЦК України). Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Крім цього, іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Подібні висновки щодо застосування статті 1301 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11, від 23 вересня 2020 року в справі № 742/740/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 752/8119/17-ц. Отже, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , наполягав на тому, що оспорювані свідоцтва, які були видані після відкриття спадщини після смерті [PERSON] , порушують його право на розподіл часток спадкового майна. Вирішуючи питання про правильність розподілу часток у праві власності на спірне нерухоме майно суду необхідно з`ясувати, у якому порядку успадковувалися частки нерухомого майна всіма спадкоємцями з врахуванням заповітів. Після смерті [PERSON] спірне нерухоме майно було успадковане [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] його частка нерухомого майна була успадкована [PERSON] та [PERSON] . Станом на час розгляду спірних правовідносин згідно з листом приватного нотаріуса Леденьова І. С. [PERSON] також помер, однак відсутні належні та допустимі докази того, в якому обсязі на момент смерті належало [PERSON] право спільної часткової власності на спірне нерухоме майно, а також ким та у якому обсязі майно після смерті [PERSON] було успадковане. За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про порушення прав [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , оспорюваними свідоцтвами на право на спадщину, оскільки [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , не довів, що йому відповідно до закону має належати частка у спірному нерухомому майні у більшому розмірі, ніж була успадкована на момент звернення з позовом. Щодо заяви представника відповідача [PERSON] адвоката Петришака Андрія Ярославовича про стягнення витрат на правову допомогу з позивача у сумі 4\~000,00 грн., суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що інтереси [PERSON] представляв адвокат Петришак Андрій Ярославович на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1354453. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Як убачається з матеріалів справи, представником відповідача не надано достатніх доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу (детального опису робіт, погодженого адвокатом та клієнтом, актів прийому-передачі виконаних адвокатом робіт). За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу з позивача. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову [PERSON] (правонаступником якого є [PERSON] ) відмовлено, понесені ним судові витрати у справі, які складаються з судового збору покладаються судом на позивача. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed