Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , зареєстроване місце проживання - [ADDRESS] звернувся в суд з позовом до Городенківської міської ради (місцезнаходження: вул. Шевченка, 77 м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області), в якому просить постановити судове рішення, яким 1/2 частину будинку за адресою - [ADDRESS] разом з погосподарськими прибудовами сарай, сарай, стодола, сарай, огорожа (згідно технічного паспорта та виписки з інвентаризаційних матеріалів, що видані з ОКП "Коломийське МБТІ"), які розміщені на земельній ділянці за цією ж адресою, з цільовим призначенням для побудови та обслуговування названого будинку, господарських будівель та споруд, визнати правом приватної власності: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що набуте в порядку спадкування за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] ; цим же рішенням суду визнати, що в порядку спадкування позивач набув і право користування 1/2 часткою земельної ділянки по [ADDRESS] , що відведена для побудови та обслуговування названого будинку, господарських будівель та споруд. Позовні вимоги мотивовані тим, [INFO] померла [PERSON] і з того часу [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] (далі - позивач), успадковує по її заповіту частину її майна, яку так і не получається доуспадкувати в нотаріальному порядку (успадковано лише 15.12.2000 р. право на земельну ділянку (пай) розміром 169,2 умовнихкадастрових га без встановлення меж в натурі), зокрема, не получається доуспадкувати у власність частину об`єкта нерухомого майна (будинку) та в користування частину земельної ділянки, виділеної для розміщення та обслуговування об`єкта нерухомого майна.З 1997 р. змінилися як Закони у сфері спадкування, так і Порядки вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.Те, що позивач є єдиним спадкоємцем доводить заповіт, а те, що позивач дійсно є єдиним спадкоємцем за заповітом доводять матеріали заведеної спадкової справи у державного нотаріуса Городенківського РНО.29 жовтня 2024 року за номером 1860/02-31 державний нотаріус Городенківської ДНК Івано-Франківської області Капріян С.В. видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії про встановлення власності позивача на спадкове майно [PERSON] по успадкуванню за заповітом, яка на момент видачі заповіту проживала за адресою - [ADDRESS] та померла [INFO] .Державний нотаріус Городенківської ДНК Івано-Франківської області Капріян С.В. вищеназвану постанову обгрунтувала тим, що з технічного паспорта на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами від 23 вересня 2024 та виписки з інвентаризаційних матеріалів за № 11334 від 23.09.2024 р., що видані ОКП «Коломийське МБТІ», встановила, що частка будинку [ADDRESS] належала [PERSON] , яка померла [INFO] , її спадкоємцем була її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак не оформила до моменту власної смерті, що трапилася [INFO] , права власності в порядку успадкування на частину житлового будинку, в т.ч. ця частина будинку в органах БТІ не є зареєстрованою.В той же час позивач отримав 05.12.2000 р. свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] , померлої [INFO] - права на земельну частку/пай розміром 169,2 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі.З зазначеного слідує, що позивач прийняв усю спадщину спадкодавця [PERSON] , бо прийняття спадкоємцем частки спадщини не допускається.Будинок (з технічного паспорта на будинок садибного типу), який зараз за адресою - [ADDRESS] , був споруджений як житлове приміщення та об`єкт нерухомого майна в 1918 р. (за ЗУНР), господарські будівлі та спорудами (прибудови) були споруджені де що пізніше (за УРСР), що викладається нище у створеній таблиці, проте лише юридично значущі дані Стосовно спадкування будинку, на який створено технічний паспорт та отримана виписка з інвентаризаційних матеріалів. Найперший доказ про те, що будинок як житлове приміщення та об`єкт нерухомого майна є з 1918 р., доводить технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, в якому вказана характеристика будинку з прибудовами. Отже, основний документ щодо фактичної наявності будинку та прибудинкових споруд доводить, що будинок є з 1918 р., а прибудинкові споруди - з 60-х років минулого століття. У зв`язку з цим, неможливо отримати документів щодо відведення земельної ділянки для будинку, про його здачу в експлуатацію, бо на 1918 р. м. [PERSON] не входило в склад УРСР, тоді, як відомо м. Городенка входила в ЗУНР, яка актом злуки об`єдналася з УНР. Немає, бо не здобуто даних, що будинок мав статус колгоспного двору. Знайдено такі документи - (архівний витяг) з протоколу № 12 засідання виконкому Городенківської міської ради депутатів трудящих від 17.06.1960 р., що рішенням № 42 встановлене право власності на домоволодіння по [ADDRESS] ] - по частині [PERSON] та [PERSON] (вбачається, що [PERSON] , [INFO]., була первісним спадкодавцем для [PERSON] , [INFO]., а тому й для позивача по спадковій трансмісії). З архівного витягу на заяву позивача дана відповідь від 15.11.2024 № Ц-18/07-40 про те, що рішенням виконкому Городенківської міської ради народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області від 29.01.1997 № 9 колишня [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] , про зміну нумерації будинку на вулиці з [ADDRESS] на [ADDRESS] - відповідь з Городенківської міської ради від 11.12.2024 за № 831. В той же час ще збережені відомості з будинкової книги, з яких вбачається, що в будинку по [ADDRESS] мали зареєстроване місце проживання як [PERSON] (померла [INFO] , свідоцтво про смерть [NUMBER] ) так і [PERSON] (померла [INFO] , свідоцтво про смерть [NUMBER] ), тому з цього й додатково випливає, що очевидно [ADDRESS] змінила адрес на [ADDRESS] , а також, що [PERSON] в свій час прийняла спадщину [PERSON] позаяк не здобуто даних про відмову від цієї спадщини, свідоцтво про народження [PERSON] вказує, що її матір`ю є [PERSON] , тобто перший відомий власник частини будинку згідно даних протоколу № 12 засідання виконкому Городенківської міської ради депутатів трудящих від 17.06.1960 р., в якому вказано, що рішенням № 42 встановлене право власності на домоволодіння по [ADDRESS] ] - по частині [PERSON] та [PERSON] ). [PERSON] як вбачається померла [INFO] , тому її спадщина дісталася [PERSON] в 1993 році, тобто за правилами спадкування, визначеними в ЦК УРСР. Далі стосовно права власності на частину будинку по [ADDRESS] знайдена інформація про те, що є судове рішення у справі 2-567/2008 від 15.10.2008, Городенківський районний суд. Доступу до судової справи позивач немає як її не учасник, в т.ч. отримати копію судового рішення з названої справи не може - позивачу ще рік - півтори тому через тодішнього адвоката позивача роз`яснено, що позивач не учасник справи 2-567/2008 від 15.10.2008, тому відповідь на запит про доступ до названої справи відмовна. Вбачається, що назване судове рішення має відношення до спадкування спадщини [PERSON] (вона зараз є власністю [PERSON] , бо згідно інформаційної довідки 406098388 від 30.11.2024 (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна) будинок по [ADDRESS] перебуває в приватній спільній частковій власності, на його частину (загальна площа 65,4 м2, житлова - 44,8 м2) 26.11.2008 право власності зареєстроване на підставі рішення суду на [PERSON] . Перевіряючи в вищеназваному технічному паспорті на будинок садибного типу інформацію щодо площі будинку (загальної та житлової згідно даних з інформаційної довідки 406098388 від 30.11.2024) встановлюється, що оскільки дані в вищеназваних документах на будинок співпадають, то ці документи й мають пряме та безпосереднє відношення до спірного будинку. В той час позивач успадковує за заповітом, а не за законом. Із спадкової справи, яку суду слід витребувати для оцінки судом, не вбачається, щоби ще будь-хто подавав нотаріусу заяву, яка стосується спадщини, на частину об`єкта нерухомого майна в порядку спадкування за адресом [ADDRESS] , на користування частиною земельної ділянки, на якій розміщено названий будинок та яка в т.ч. призначена й для обслуговування названого будинку та для погосподарських споруд. Щоби інші можливі претенденти на спадщину до нотаріуса з заявами про прийняття цієї спадщини не зверталися, свідчать матеріали спадкової справи, саме тому будь-хто ще не може бути учасником судової справи за цим позовом, бо якщо спадкоємець не прийняв спадщину він не вважається таким, що її прийняв, тому його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Отже, частина будинку за адресом [ADDRESS] підлягає визнанню судом правом приватної власності позивача в порядку спадкування спадщини. За загальним цивілізаційним правозастосовним принципом «земельна ділянка йде за будинком, розміщеному на ній без зміни при цьому її цільового призначення та форми власності», саме тому в порядку спадкування позивачу має перейти в користування й частина земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . 31 січня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Городенківської міської ради про визнання права власності спадкоємця на 1/2 частину об`єкта нерухомого майна в порядку спадкування та про визнання права спадкоємця щодо користування 1/2 частиною земельної ділянки, виділеної для розміщення та обслуговування об`єкта нерухомого майна в порядку спадкування. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання в справі; витребувано від Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області, належним чином завірену копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м.Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, Витяг зі Спадкового реєстру щодо спадкової справи та заповітів даного спадкодавця. Призначене підготовче засідання 27 лютого 2025 року було відкладено на 09:50 год. 20 березня 2025 року, у зв`язку з витребуванням документів. 20 березня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Городенківської міської ради про визнання права власності спадкоємця на 1/2 частину об`єкта нерухомого майна в порядку спадкування та про визнання права спадкоємця щодо користування 1/2 частиною земельної ділянки, виділеної для розміщення та обслуговування об`єкта нерухомого майна в порядку спадкування. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 10.00 год. 09.04.2025 в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (м. Городенка вул. Героїв Євромайдану, 7, зал судових засідань № 2). 09 квітня 2025 року визнано обов`язковою явку та участь в судовому засіданні позивача [PERSON] по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Городенківської міської ради про визнання права власності спадкоємця на 1/2 частину об`єкта нерухомого майна в порядку спадкування та про визнання права спадкоємця щодо користування 1/2 частиною земельної ділянки, виділеної для розміщення та обслуговування об`єкта нерухомого майна в порядку спадкування, що відбудеться в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської обалсті за адресою: [ADDRESS] , о 10 год. 20 хв. 29 квітня 2025 року, для дачі ним пояснень, що стосуються предмету спору. Судове засідання відкладено до 29 квітня 2025 року, 10 год. 20 хв. Учасники справи в судове засідання 29 квітня 2025 року не з`явилися. Позивач [PERSON] до суду подав заяви, в яких просив позов задовольнити повністю. Вказав, що інших доказів в архіві немає, натомість в справу подано домову книгу, з якої однозначно видно, хто проживав в спадковому будинку та вважається, що прийняв спадщину. Отже, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадщину прийняла дочка [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач Городенківська міська рада Коломийського району Івано-Франківської області до суду, через систему "Електронний суд", подала до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника за наявними в матеріалах справи документами. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із копії справи на домоволодіння по [ADDRESS] слідує, що воно належить [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , в даному будинку були зареєстровані: [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO], виписаний в 1971 році. Копією архівного Витягу з додатку до рішення виконавчого комітету Городенківської міської ради народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області від 29.01.1997 № 9 «Про уточнення переліку назв вулиць та впорядкування адресного господарства на території Городенківської міської ради народних депутатів» та довідкою № 831 від 11.12.2024, виданою Городенківською міською радою, колишня вулиця Шевченка в м. Городенка відповідним рішенням міської ради перейменована на вулицю Винниченка і ця назва зберігається по даний час. Житловий будинок по зазначеній вулиці, частина права власності на який належить [PERSON] на підставі рішення суду, що мав присвоєний адресний номер « [ADDRESS] », на даний час у зв`язку зі зміною містобудівної ситуації та впорядкуванням нумерації, фактично має адресний номер " [ADDRESS] ». Згідно архівних даних ОКП "КМБТІ" станом на 31.12.2012 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації нерухоме майно, яке знаходиться в [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності по частці кожному: 1)[PERSON] - на підставі рішення суду/справа № 2-567/2008 р./15.10.2008/Городенківський районний суд; 2)[PERSON] - на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.09.1960 р. виконкомом Городекнівської міської ради на підставі рішення цього ж виконкому № 43 від 24.06.1960 р., що доводиться копією Виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих № 11334 від 23.09.2024. Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 406098388 від 30.11.2024, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. З копії технічного паспорта на будинок садибний типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок споруджено в 1918 році, господарські будівлі і споруди в 1940 та 1965 роках. Згідно Звіту про оцінку житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО «Придністров`я» на підставі договору № 169 від 25.09.2024, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , станом на 27.09.2024 становить - 228 900 грн. Отже, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] належав на праві приватної власності по частині - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] у віці 87 років в Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, про що 28 серпня 1993 року в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 91, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 28 серпня 1993 року. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. За змістом частин четвертої та п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР). Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Відомості про реєстрацію на день смерті [INFO] [PERSON] , відсутні, що доводиться повідомленням ЦНАП Городенківської міської ради №2900035 від 09.04.2025. Як стверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , в даному будинку були зареєстровані: [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO], виписаний в 1971 році. Будинкова книга була покликана документувати інформацію про місце реєстрації громадян. Порядок ведення будинкових книг був запроваджений Інструкцією про порядок прописки, реєстрації та виписки громадян, затвердженої наказом МВС СРСР від 09.10.1975 № 261. Інструкцією передбачалося, що прописка та виписка на житлову площу, що належить громадянам на праві власності, провадиться за будинковими книгами, встановленого зразка. Відповідно до п. 6 Тимчасового порядку реєстрації місця проживання фізичних осіб (№ 35), особи, які проживають у приватних будинках, які не обслуговуються житлово-комунальними підприємствами, повинні були звернутися до відповідних уповноважених органів особисто (з оформленою належним чином будинковою книгою). Зазначений Тимчасовий порядок втратив чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України 11 травня 2006 року № 617. У період із 2004 року відбувався процес перенесення інформації за місцем реєстрації мешканців будинків із будинкових книг у карти реєстраційного обліку фізичних осіб (форма 16). Домова книга - це документ, який створювався виключно для фіксації та обліку громадян зареєстрованих (прописаних) у конкретному приватному домоволодінні. Про те, що [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , доводиться копією свідоцтва про народження (повторне) серія [NUMBER] , виданого 15 лютого 1960 року. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину після її смерті, вступили в управління та володіння спадковим майном була її дочка - [PERSON] . Повідомленням Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 261/02-14 від 28 лютого 2025 року та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 80296230 від 28.02.2025, стверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена. До складу спадщини [PERSON] входить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , що успадковано спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] , однак не оформлено документи про спадкування. За життя 25 лютого 1997 року, [PERSON] , жителька [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, яким належний їй на праві власності житловий будинок, грошові вклади, земельну ділянку і все інше належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON] . Заповіт посвідчений державним нотаріусом Городенківської ДНК Паньків Д.М. [PERSON] померла [INFO] у віці 65 років в Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, про що 31.03.1997 в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 36, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 16.11.2000. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON] є [PERSON] (позивач). Спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині спадкодавця [PERSON] , судом не встановлено. Городенківська державна нотаріальна контора Коломийського району Івано-Франківської області, на виконання ухвали суду, надала належним чином завірену копію спадкової справи № 1428/2000, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Державний нотаріус Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. 05 грудня 2000 року видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку/пай, розміром 169,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлій [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку/пай. До складу спадщини [PERSON] входить також 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] . При зверненні [PERSON] до Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на половину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємцем якої була її дочка [PERSON] , що прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа, державний нотаріус відмовила, у зв`язку з тим, що заявник не надав необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом документ, зокрема, який підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] на вищезгадану половину житлового будинку, що доводиться постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1860/02-31 від 29.10.2024. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу на частину спірного житлового будинку, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Що стосується позовних вимог позивача [PERSON] - визнати, що в порядку спадкування позивач набув і право користування 1/2 часткою земельної ділянки по [ADDRESS] , що відведена для побудови та обслуговування названого будинку, господарських будівель та споруд, то слід зазначити наступне. Питання спадкування права на земельну ділянку регулюється статтею 1225 ЦК України, вказана норма є спеціальною відносно ст. 377 ЦК України, 120 ЗК України і підлягає застосуванню до правовідносин щодо переходу права власності або права користування земельною ділянкою в разі переходу права власності на жилий будинок, інші будівлі чи споруди саме в порядку спадкування. Згідно з ч. 2 ст. 1225 ЦК України, право власності до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не встановлений законом. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом (ч. 3 ст. 1225 ЦК). До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Отже, законом визначено, що до спадкоємців права власності на нерухоме майно переходить й право користування земельною ділянкою, на якій воно розміщено. Відтак, якщо земельна ділянка отримана у користування спадкодавцем у встановленому законом порядку, визнання такого права за спадкоємцями у судовому порядку не вимагається. Відповідно до статті 6 ЗК України 1990 року (у редакції на 29 березня 1997 року), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Згідно з статтею 17 ЗК України 1990 року (у редакції на 29 березня 1997 року) передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно зі статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Відповідно до статей 22, 23 ЗК України 1990 року (у редакції на 29 березня 1997 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. ЗК України, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передання у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У матеріалах справи немає доказів того, що [PERSON] оформила право на спірну земельну ділянку (право постійного землекористування чи право власності) або почала процедуру приватизації спірної земельної ділянки: отримала дозвіл на розроблення технічної документації, почала її розроблення чи встановила межі в натурі. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою встановлено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет і підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). Цей принцип у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема впливають на початок, перебіг, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист. Суд виходить з того, що позивач у позовній заяві як на підставу позову не посилався на те, що порушено його право на захист законних очікувань продовжити і завершити приватизацію спірної земельної ділянки, дозвіл на розробку проєкту землеустрою, а обґрунтував свій позов тим, що «За загальним цивілізаційним правозастосовним принципом «земельна ділянка йде за будинком, розміщеному на ній без зміни при цьому її цільового призначення та форми власності», саме тому в порядку спадкування позивачу має перейти в користування й частина земельної ділянки за адресою [ADDRESS] ». Враховуючи вказане, з урахуванням підстав позову, суд вважає, що позивач [PERSON] не набув майнові права щодо спірної земельної ділянки у порядку спадкування після смерті [PERSON] , тому немає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Оскільки при розгляді справи, судом не встановлено обставин, які б об`єктивно унеможливлювали оформлення позивачем [PERSON] спадкових прав після смерті [PERSON] , на зазначене вище право користування 1/2 часткою земельної ділянки по [ADDRESS] , що відведена для побудови та обслуговування названого будинку, господарських будівель та споруд, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити через їх необґрунтованість. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а саме за [PERSON] слід визнати право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , успадковану в порядку спадкування за заповітом після смерті[PERSON] . В іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовити. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 529, 534, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст. ст. 6, 17, 22, 23 ЗК України (1990 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 368, 372, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1225, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: partial