Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

20.03.2025 до суду надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 2285512. Згідно умов договору позики позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти (позику) в сумі 5000,00 грн на строк 30 днів, перерахувавши кошти на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві ту ж саму суму у день закінчення строку позики 01.05.2024, або достроково, та сплатити позикодавцю проценти від суми позики. Сторони визначили, що строк позики становить 30 календарних днів з можливістю пролонгації строку кредитування (п. 6 договору), а відповідач зобов`язаний повернути позику та сплатити відсотки у розмірі: 0,75 % в день (застосовується у відповідності до умов програми лояльності протягом первісного строку кредитування); 2,70 % в день (застосовується у разі понадстрокового користування позикою); 1081,20% - орієнтовна реальна річна процентна ставка; 6125,00 грн - орієнтовна загальна вартість позики. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, зазначених у реєстрі боржників, що є невід`ємною частиною договору факторингу. 19.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 34 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, відповідно до умов якого було відступлено права вимоги згідно реєстру боржників № 29 від 19.08.2024. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 29 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики № 2285512 в сумі 16125,00 грн, з яких 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1125,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 10000,00 грн сума заборгованості за пенею. Згідно п. 3.7 договору факторингу у разі отримання коштів від боржників, органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення заборгованості після дати підписання відповідного реєстру боржників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язане перерахувати ці кошти протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно) на рахунок ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», вказаний в п. 10 даного договору. Таким чином, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення існуючої заборгованості. Всупереч умовам договору позики та незважаючи на повідомлення відповідач не виконав свого зобов`язання, а саме після відступлення позивачу права грошової вимоги він не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 2285512 від 01.04.2024 в розмірі 16125,00 грн, з яких 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1125,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 10000,00 грн сума заборгованості за пенею. 21.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики № 7129416, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та який був надісланий на мобільний номер телефону відповідача. Згідно умов договору позики позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 2500,00 грн, а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. Строк позики до 20 травня 2024 року (60 днів), загальні витрати за позикою складають 315,00 грн, базова та основна процентна ставка становлять 2,50000% на день, денна процентна ставка за цим договором становить 0,21000%. 11.01.2024 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Маніфою» права грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, зазначених у реєстрі боржників, що є невід`ємною частиною договору факторингу. 21.08.2024 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 7 до договору факторингу №11-01/2024 від 11.04.2024, відповідно до умов якого було відступлено права вимоги згідно реєстру боржників № 6 від 21.08.2024. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 6 до договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики № 7129416 в сумі 8307,25 грн, з яких 2500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 3050,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою, 2757,25 грн - сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Згідно п. 3.9 договору факторингу у разі отримання коштів від боржників, органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення заборгованості після дати підписання цього договору ТОВ «Маніфою» зобов`язаний перерахувати ці кошти протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно) на рахунок ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», вказаний в п.10 даного договору. Таким чином, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення існуючої заборгованості. Всупереч умовам кредитного договору та незважаючи на повідомлення відповідач не виконав свого зобов`язання, а саме після відступлення позивачу права грошової вимоги він не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відтак, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 7129416 від 21.03.2024 в розмірі 8307,25 грн, з яких 2500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 3050,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою, 2757,25 грн - сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Підсумовуючи викладене, у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином зобов`язань за кредитними договорами, позивач просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за договором позики № 2285512 від 01.04.2024 в розмірі 16125,00 грн, з яких 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1125,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 10000,00 грн сума заборгованості за пенею, та за договором позики № 7129416 від 21.03.2024 в розмірі 8307,25 грн, з яких 2500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 3050,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою, 2757,25 грн - сума заборгованості за процентами на прострочену позику, що в загальному розмірі становить 24432,25 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 25.03.2025 провадження у справі № 141/237/25 відкрито та з врахуванням вимог ст.\~274\~ЦПК України розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін 29.04.2025, зобов`язано позивача в порядку ст.\~83\~ЦПК України надати суду у строк до 25.04.2025 докази направлення [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги за договорами позики та докази сплати відповідачем заборгованості за укладеними договорами позики, а також зобов`язано відповідача в порядку ст.\~83\~ЦПК України надати суду у строк до 25.04.2025 докази погашення боргу за укладеними договорами позики. 09.04.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву від 09.04.2025, відповідно до змісту якого [PERSON] просить суд поновити строк для подання відзиву на позовну заяву, оскільки ухвалу суду та позовну заяву з додатками отримав 27.03.2025, а також зазначає, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідно до реєстру боржників № 29 від 19.08.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до нього в сумі 16 125 грн, з яких 5000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1125 грн - сума заборгованості за відсотками та 10 000 грн - сума заборгованості за пенею. Однак, у зв`язку із введенням в Україні військового стану, стягнення за пенею заборонено, а тому відповідач вважає, що у стягненні заборгованості за пенею має бути відмовлено. Поряд з цим, договір факторингу, яким передано права вимоги за договором позики № 7129416, було укладено 11.01.2024, у той час як договір позики було укладено пізніше, тобто 21.03.2024. Однак, це протирічить хронологічній послідовності укладення цих договорів, так як спочатку укладається договір позики, а в подальшому, можливо, договір факторингу. Таким чином, на момент укладення договору факторингу від 11.01.2024 договору позики не існувало, тому його умови є нікчемними і не можуть породжувати юридичних наслідків і права вимоги позивача (нібито нового кредитора) до відповідача. Договір факторингу є похідним від первинного договору позики, а не навпаки. Тобто, на момент укладення договору факторингу не було укладено кредитний договір, не виникло правовідносин між первісним кредитором та відповідачем, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Маніфео» на підставі договору факторингу від 11.01.2024. Окрім того, із п. 1.3 та п. 3.1 вказаного договору факторингу слідує, що вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Маніфою» до [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 11.01.2024 не було, і сторони не могли передбачити, що 21.03.2024 цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем. Таким чином, [PERSON] вважає, що на момент укладення договору факторингу 11.01.2024 первинний кредитний договір, право вимоги за яким відступається, мав би уже бути укладеним між ним як відповідачем та первинним кредитором, тому ТОВ «ЄАПБ» не могло набути права вимоги за договором позики № 7129416 від 21.03.2024 на підставі договору факторингу, оскільки на момент укладення договору факторингу будь-яких зобов`язальних відносин між первинним кредитором ТОВ «Маніфою» та [PERSON] не існувало. Права кредитора за договором позики від 21.03.2024 до позивача не перейшли, внаслідок чого позивач не набув прав кредитора по відношенню до відповідача [PERSON] , а тому позовні вимоги є безпідставним та незаконними. Також відповідач зазначає, що договори позики не містять реквізитів сторін, підпису позичальника, а проценти нараховувалися після закінчення терміну кредитування, що суперечить висновку, вказаному у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14- 10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), правовій позиції Верховного суду України, висловленої в Постанові ВСУ від 08.06.2016 р. № 6-330цс16. До матеріалів справи не було надано жодного доказу, який підтверджує отримання ним грошових коштів у розмірі 5000,00 грн та 2500,00 грн. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме ним, як відповідачем, було застосовано електронний підпис, зокрема, відсутні докази того, який саме електронний підпис використовував відповідач при підписанні кредитних договорів (договорів позики), а також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Також позивачем не надано будь-яких доказів того, що суми позики або фінансового кредиту були зараховані на його поточний рахунок та детальних розрахунків заборгованості за позиками (кредитами), а витяги з реєстру боржників до договору факторингу не містить підпису первісних кредиторів. Відповідач зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати, а саме фінасування за договорами факторингу після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували виконання сторонами умов договорів факторингу та, як наслідок, набуття права грошової вимоги позивача до відповідача за кредитним договором та можливості реалізації прав нового кредитора для звернення до суду з даним позовом. Крім цього, ціна продажу у п. 3.3 вказаних договорів не визначена. Зазначені пункти наданих до суду договорів факторингу містить незаповнені рядки. Окрім того, в матеріалах справи відсутні повні тексти договорів факторингу між ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» та попередніми кредиторами, тобто відсутні всі сторінки договорів факторингу, що позбавляє можливості відповідача ознайомитись з їх істотними умовам та вивчити наявність обставини щодо переходу до позивача права грошової вимоги у кредитних зобов`язаннях. Разом з тим, формування такого документа як витяг з реєстру боржників та витяг з реєстру вимоги, умовами наданих до суду договорів факторингу не передбачено. Водночас, зі змісту витягів з реєстру боржників та реєстру прав вимоги вбачається, що вони сформовані в односторонньому порядку, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), шляхом довільного внесення до змісту документів відомостей про особу боржника, номер кредитного договору (договору позики), суми заборгованості, тощо та не мають будь-якої пов`язаності з реєстром боржників та реєстром прав вимог у паперовому чи електронному вигляді, а відомості, що зазначені у витягах з реєстрів боржників та реєстру прав вимоги, не підтверджені жодним іншим належним та допустимим доказом. Таким чином, відповідач [PERSON] зазначає, що подані витяги з реєстрів боржників та витяг з реєстру прав вимоги за договорами факторингу не відповідають критеріям допустимості, достовірності та достатності, а також вважає, що позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а сам: доказів виникнення прав і обов`язків за договорами факторингу та доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача. Також відповідач зазначає, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Однак, позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу, згідно укладених кредитних договорів, було видано кредити та саме в сумах, заявлених позивачем, а визначення даних сум в договорах не свідчить про їх отримання ним як відповідачем саме у зазначеному розмірі. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредитів, користування ними, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу та у заявлених позивачем розмірах, оскільки сам розрахунок, умови кредитування (надання позики) тощо є внутрішніми документами та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. З урахуванням того, що надані позивачем розрахунки суми боргу за кредитними договорами (договорами позики) не є зведеними документами, які не були погоджені з відповідачем і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами, відповідач вважає, що позивач не довів наявність у нього заборгованості за вказаними кредитними договорами у розмірі, зазначених у розрахунках. Відтак, за відсутності належних та допустимих доказів, відсутні підстави зробити висновок, що оспорювана заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитних договорів (договорів позики), та неможливо встановити, які саме умови спірних договорів порушені відповідачем. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» має право грошової вимоги до нього, як відповідача, та стягнення з нього заборгованості по кредитними договорами, а також правильність розрахунку її розміру, які додані до позовної заяви. Окрім того, відповідач звертає увагу, що згідно із ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, у той час як денну процентну ставку в розмірі 2,5-2,7 % в межах строку кредиту встановлено за паспортом споживчого кредиту, який не є договором позики. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Однак, всупереч зазначеному, проценти нараховувалися після закінчення терміну кредитування та у розмірі, що перевищує розмір, встановлений чинним законодавством ( 1% за один день). Також позивачем не додано до позовної заяви докази виконання TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Маніфою» вимог ч. 6 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» щодо ознайомлення [PERSON] з умовами кредитування станом на 01.04.2024 та на 21.03.2024 та не доведено, що [PERSON] надав первісним кредиторам підтвердження про ознайомлення з інформацією щодо умов кредитування станом на 01.04.2024 та на 21.03.2024. Разом з тим, відповідач зауважує, що договір позики № 7129416 від 21.03.2024 був укладений на строк 30 днів, сума наданого кредиту 2500,00 грн, а розмір відсотків за користування протягом 30 днів - 750 грн, згідно розрахунку, проведеного відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» (2500 грн. х 30% (1% х30 днів). Проте, у позові позивач просить стягнути за цим договором 8307,25 грн, з яких усього сума відсотків 5807,25 грн, а саме 3050,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою, 2757,25 грн - сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Водночас, позивачем не долучено до матеріалів справи жодних розрахунків заборгованості на ті суми, які позивач просить стягнути. У матеріалах справи відсутні будь-які докази продовження сторонами дії договорів позики, що могло призвести до збільшення суми заборгованості, а тому дія кредитних договорів (договорів позики) закінчилася зі спливом строку, вказаного у них. Також у матеріалах справи відсутні первинні документи в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю нід час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, які могли б підтвердити заборгованість відповідача у сумі, стягнення якої заявлено у позові. Той факт, що попередній кредитор передав право вимоги до відповідача за сумами, вказаними у реєстрах боржників, сам по собі не підтверджує факт існування у відповідача заборгованості саме на цю суму. Отже, на підставі викладеного, відповідач [PERSON] вважає, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «ЄАПБ» має право на стягнення з нього заборгованості по кредитному договору, а також правильність розрахунку її розміру, які додані до позовної заяви, відтак просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Також відповідач вважає, що має місце зі сторони позивача зловживання правом. Протиправність зловживання правом полягає в тому, що, здійснюючи своє суб`єктивне право, кредитором (позивачем) порушено встановлений нормою права, обов`язок дотримуватися при здійсненні права меж (вимог) його здійснення. На сьогоднішній день такий загальний обов`язок закріплений в ч. 1 ст. 13 ЦК України, згідно з якою цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Незважаючи на це, позивач у судовий спосіб безпідставно намагається стягнути з нього заборгованість по кредитам, суму відсотків, комісії, витрати по оплаті судового збору. Правовою підставою санкції за зловживання правом на сьогоднішній день виступає положення ч. 3 ст. 16 ЦК України, згідно з яким суд може відмовити у захисті цивільного права особи в разі порушення нею положень частини другої- п`ятої статті 13 цього Кодексу, тобто тих норм, які забороняють зловживати правом. 22.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Степанчук О.А. надійшла відповідь на відзив, з якої убачається, що відзив відповідача представник позивача вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. У відповідності до умов кредитних договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договорів в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання кредитних договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Окрім того, для укладення кредитного договору в електронному вигляді дані вносились шляхом заповнення відповідних форм на сайті первісного кредитора позичальником власноруч. Таким чином, кредитні договори підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить. Отже, не спростування відповідачем презумпції правомірності кредитного договору - всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитного договору, підлягають виконанню. Таким чином, позивачем доведено факт укладання відповідачем кредитного договору в електронній формі та підписання кредитного договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Відповідно до умов кредитних договорів, кошти надані позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної позичальником при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у первісного кредитора, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Згідно ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта є банківською таємницею. Тому позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. Відповідач, як власник карткового рахунку, на які було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів. Однак, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорах, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Позивачем було надано до суду всі наявні документи за кредитними договорами, які були передані первісними кредиторами до ТОВ «ФК ЄАПБ» в рамках укладених договорів факторингу. У відповідності до умов договорів факторингу, передача документації, а саме: платіжних доручень або іншого документального підтвердження перерахування коштів на рахунок, вказаний позичальником, та детальних розрахунків заборгованості по кредитному договору, по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування, в період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги надаються первісним кредитором за окремим запитом позивача. Станом на 21.04.2025 до ТОВ «ФК «ЄАПБ» частково надійшла відповіді від первісних кредиторів на підтвердження перерахування коштів/надання розрахунків заборгованості, однак від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповіді на запит не надходило. Представник позивача зазначає, що перерахування коштів на платіжні карти відповідача за кредитними договорами було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від первісного кредитора загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим Також, враховуючи, що кредит було видано на платіжну картку позичальника, всі правовідносини між позичальником, первісним кредитором та банком-еквайром регулюються постановою НБУ №164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів». Слід зазначити, що надані додаткові розрахунки заборгованості за кредитним договором є складеними первісним кредитором, жодним чином не суперечать розрахункам заборгованості доданим до позовної заяви, а лише доповнюють та деталізують їх. Стосовно нарахування відсотків представник позивача зазначає, що у відповідності до умов кредитних договорів передбачені умови та строки нарахування відсотків. Підписавши дані договори сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення кредитних договорів, на таких умовах шляхом підписання кредитних договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Заборгованість нараховано відповідно до умов кредитного договору та додатків до нього. Відповідачем при підписанні кредитних договорів не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов кредитного договору, в тому числі і порядку нарахування відсотків, що свідчить про факт погодження відповідача із всіма умовами кредитних договорів, враховуючи і нарахування відсотків. Жодних заперечень щодо змісту та/чи умов правил надання кредиту відповідачем при укладенні кредитного договору висловлено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку відповідача, щодо неповного розуміння змісту кредитного договору або незгоди з умовами кредитного договору та/або додаткових угод (при їх наявності) під час їх підписання, до суду зі сторони відповідача не надавалося. Слід зазначити, що у випадку неповного розуміння умов кредитного договору у відповідача була можливість відмовитися від підписання кредитного договору, якою він не скористався. Отже, підписавши кредитні договори, відповідач посвідчив свою обізнанність та згоду з його умовами. При укладенні кредитного договору волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю, передбачену законодавством інформацію, перед укладанням кредитного договору. Також представник позивача наголошує, що за весь період перебування права вимоги по кредитним договорам у ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача, та просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитними договорами, яка була нарахована первісними кредиторами на дату відступлення права вимоги до позивача. Жодна вимога про стягнення заборгованості за кредитними договорами, не містить вимогу про стягнення неустойки (штрафи, пені). Відповідачем умови кредитних договорів не виконувались, отже нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов кожного кредитного договору є правомірним, а відповідач жодним чином не позбавляється від обов`язку виконання умов кредитного договору та погашення заборгованості в повному обсязі. Доводи відзиву на позовну заяву про те, що умови кредитного договору щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язання за кредитним договором є несправедливими, не повинно братися до уваги, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами кредитного договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач розумів розмір відсотків, підписуючи кредитний договір та отримуючи кредитні кошти. Відсотки, які просить стягнути позивач нараховані за понадстрокове користування позикою/кредитом, за відсотковою ставкою передбаченою кредитним договором, саме за понадстрокове користування кредитом. Отже, підписавши кредитний договір, відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами. При укладенні кредитного договору волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю, передбачену законодавством інформацію, перед укладанням кредитного договору. Позивач вважає, що надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором, та для обґрунтування розміру заборгованості відповідача, вказаної у позовні заяві. Стосовно переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача [PERSON] зазначає, що договір факторингу між первісним кредитором та позивачем укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача. Щодо переходу майбутнього права вимоги, представник позивача звертає увагу на те, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, в той же час це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності. В даному випадку предмет права вимоги визначається договорами факторингу, однак перехід права вимоги до боржників здійснюється за додатковими угодами та реєстрами права вимоги, які відповідно, можуть бути укладені після укладення договору факторингу. Враховуючи викладене, та те, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог, є необґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених у Постановах ВСУ, а отже є такими, що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги, представник ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Степанчук О.А. просить суд поновити строк для прийняття доказів, прийняти та долучити їх до матеріалів справи, а також позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі. 28.04.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на відзив від 25.04.2025, відповідно до змісту якого [PERSON] просить відмовити позивачу у задоволенні позовнх вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечення на відповідь на відзив відповідач зазначає, що у відповіді на відзив позивач жодним чином не спростовує нарахування заборгованості і пені. Також у відповіді позивач посилається на абз. 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно якого первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію, та відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При цьому позивач вказує, шо не має можливості надати фінансові документи про перерахування коштів позичальнику. Так як кредитні договора (договора позики) мають фінансовий характер, їх предметом є гроші, то відповідно, крім підписання договорів, має бути підтвердження отримання коштів відповідачем, які можуть бути підтвердженні лише фінансовими/банківськими документами, але в матеріалах фінансові документи відсутність. Таким чином, відсутнє фінансове підтвердження отриманнякредиту/позики, відповідно в нового кредитора, також відсутнє право вимоги повернення коштів. Окрім того, відповідач [PERSON] заперечує про доєднання позивачем додатків до відповіді на відзив, так як вони є неналежними та недопустимими доказами, та, крім того, позивачем не було зазначених додатків направлено [PERSON] . Поряд з цим, відповідач зазначає, що позивач зобов`язаний був надати зазначені докази разом із позовною заявою, а не під час розгляду справи, тому вважає, що дані докази є недопустимими, неналежними і неповними. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи № 141/237/24, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Щодо договору позики № 22855512. 01.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики (за фіксованою процентною ставкою) № 2285512 (далі по тексту договір позики), за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальникові у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики (п.1 договору позики). Згідно пунктів 2.1-2.3 договору сума позики складає 5000,00 грн, дата надання позики - 01.04.2024, строк надання позики - 30 днів, дата повернення позики - 01.05.2024, процентна ставка (базова) в день 2,5 % (фіксована), денна процентна ставка в день (застосовується у відповідності до умов програми лояльності протягом первісного строку кредитування) 0,75%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) в день становить 2,70% (не застосовується в період воєнного стану у період існування такого обмеження), орієнтовна реальна річна процентна ставка 1081,20 %, орієнтовна загальна вартість позики становить 6125,00 грн. Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати позики, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення з зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбуваться бе змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою (п.6 договору позики). Договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Як убачається з додатку № 1 до договору позики (з фіксованою процентною ставкою) № 2285512 від 01.04.2024, сторони погодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит, а саме дату видачі кредиту - 01.04.2024, чисту суму кредиту - 5000,00 грн, суму платежу за розрахунковий період 6125,00 грн, проценти за користування кредитом 1125,00 грн, кінцеву дату платежу 01.05.2024, реальну річну процентну ставку 1081,20 % та загальну вартість кредиту у розмірі 6125,00 грн. Додаток №\~1\~до договору\~позики (з\~фіксованою процентною\~ставкою)\~№ 2285512\~від 01.04.2024 підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнта) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору. (п.1.1. договору факторингу). Фактор протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дня підписання акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників зобов`язується направити простою кореспонденцією через відділення «Укрпошта» або за допомогою інших комппаній, які займаються адресною доставкою коресподенції, підготовлені згідно додатку № 3 до цього договору, письмові повідомлення боржників про відступлення клієнтом права вимоги заборгованості фактору. Фактор протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту переходу до фактора права вимоги готує письмові повідомленя боржникам про відступлення клієнтом прав вимоги заборгованості фактору та передає їх клієту (п.1.3. договору факторингу). Договір вступає в силу з дня його підписання уповноваженими представниками сторн. Скріплення їх печатками і діє до 14 черпня 2022 року, а в частині виконання зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 9.1. договору факторингу). 28.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, відповідно до умов якої сторони погодили внести зміни до п. 1.3. договору та викласти його в наступній редакції «клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію, передбачену чинним законодавством про фактора у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства». 13.06.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено додаткову угоду № 7 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, відповідно до якої п 9.1 договору викладено в наступній редакції «даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторн тта скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік». 19.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено додаткову угоду № 34 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, згідно якої: 1. Загальна сума прав вимоги, що відступаються згідно реєстру боржників № 29 від 19 серпня 2024 року становить (рядок не заповнений (інформація відсутня)). 2. В якості ціни продажу згідно реєстру боржників № 29 від 19 серпня 2024 фактор сплачує клієнту суму грошових коштів, яка становить (рядок не заповнений (інформація відсутня)) % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить (рядок не заповнений (інформація відсутня)). 3. Загальна сума прав вимоги, що відступаються згідно реєстру боржників № 30 від 19 серпня 2024 року, становить (рядок не заповнений (інформація відсутня)). 4. В якості ціни продажу згіждно реєстру боржників № 30 від 19 серпня 2024 року фактор сплачує клієнту суму грошових коштів, яка становить (рядок не заповнений (інформація відсутня)) % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить (рядок не заповнений (інформація відсутня)). 5. У випадках, не передбачених цією додатковою угодою, сторони керуються положеннями договору. 6. Дана додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною договору. Положення цієї додаткової угоди діють виключно щодо реєстру боржників № 29 від 19 серпня 2024 року та реєстру боржників № 30 від 19 серпня 2024 року і не змінюють порядок оплати інших реєстрів. 19.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників № 29 від 19.08.2024 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 29 від 19.08.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 16125,00 грн, з яких 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1125,00 грн сума заборгованості за відсотками, 10000,00 грн сума заборгованості за пенею. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики № 2285512 від 01.04.2024 за період з 19.08.2024 по 31.05.2024, заборгованість [PERSON] станом на 31.01.2025 не погашена, залишок заборгованості складає 16125,00 грн, з яких 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1125,00 грн сума заборгованості за відсотками, 10000,00 грн сума заборгованості за пенею. Щодо договору позики № 7129416. 21.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» (далі по тексту позикодавець) та [PERSON] (далі по тектсу позичальник) було укладено договір позики № 7129416 (далі по тексту договір), за умовами якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. Позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України гривні (п. 2.1, 2.2 договору). Тип позики довгострокова, сума позики 2500,00 грн, строк позики: загальний строк до 20 травня 2024 року (60 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком. Дата надання позики 21.03.2024, дата поверненян позики 20.05.2024, загальні витрати за позикою складають 315,00 грн (п. 2.3.1, п. 2.3.3.-п.2.3.7 договору). Відповідно до пункту 2.4.1. договору акційна процентна ставка фіксована: 0,01000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п. 3.1.1 договору. Згідно пункту 2.4.2. договору базова процентна ставка фіксована: 2,50000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду у відповідно до п. 3.1.2 договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної додаткової угоди, укладеною сторонами цього договору. Відповідно до пункту 2.4.3. договору основна процентна ставка фіксована: 2,50000% на день - застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Згідно з пунктом 2.5. договору позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті. Відповідно до пункту 3.1.2 договору у разі відсутності акційних пропозицій (акційна процентна ставка відповідає базовій процентній ставці), а також при укладенні додаткової угоди щодо пролонгації позики, проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою відповідно до встановленого в розрахунку графіка нарахування процентів, при цьому значення базової процентної ставки є середньоденним розміром процентів в межах строку позики, визначеного договором/відповідною додатковою угодою щодо продовження строку позики. Застосування акційної процентної ставки є правом, а не обов`язком товариста. У разі відсутності акційних пропозицій значення акційної ставки відповідає значенню базової процентної ставки. Згідно з пунктом 3.4. договору, повернення позики та сплата нарахованих процентів за користування позикою здійснюється позичальником у визначений цим договором чи додатковою угодою щодо продовження строку позики строк позики/достроково шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позикодавця. У разі дострокового повернення позики позичальник зобов`язаний сплатити проценти за користування позикою, нараховані за фактичну кількість календарних днів користування позикою згідно з графіком, визначеним розрахунком. Договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Як убачається з додатку № 1 до договору позики № 7129416 від 21.03.2024, сторони погодити основні параметри позики, а саме суму позики 2500,00 грн, строк позики до 20 травня 2024 року (60 днів), 1-ий розрахунковий період до 31.03.2024 (10 днів), 2-ий розрахунковий період до 20.05.2024 (50 днів); дату надання позики 21.03.2024, дату повернення позики 20.05.2024, а також розмір загальних витрат за позикою, що складають 315,00 грн. Також сторонами було погоджено процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики, а саме за розрахунковий період 1 (10 днів): акційна процентна ставка (середньоденний розмір процентів) 0,01000% на день (за наявності акційних пропозицій) та базова процентна ставка (середньоденний розмір процентів) 2,50000% на день (за відсутності акційних пропозицій), та за розрахунковий період 2 (50 днів): основна процентна ставка, фіксована 2,50000% на день та денна процентна ставка 0,21000 %. Окрім того, сторонами було погоджено графік нарахування процентів за користування позикою протягом першого розрахункового періоду та графік обов`язкових платежів за договором позики. Додаток № 1 до договору позики № 7129416 від 21.03.2024 підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 11.01.2024 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Маніфою" (клієнта) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору (п.1.1. договору факторингу). Клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства. Наступне відступлення фактором права грошової вимоги за цим договором до третіх осіб не допускається (п.1.3. договору факторингу). 21.08.2024 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено додаткову угоду № 7 до договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024, згідно якої: 1.Загальна сума прав вимоги, що відступаються фактору згідно реєстру боржників № 6 від 21 серпня 2024 року становить (рядок не заповнений (інформація відсутня)). 2. В якості ціни продажу згідно реєстру боржників № 6 від 21 серпня 2024 фактор сплачує клієнту суму грошових коштів, яка становить (рядок не заповнений (інформація відсутня)). 3. У випадках, не передбачених цією додатковою угодою, сторони керуються положеннями договору. 5. Дана додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та є нед`ємною частиною договору. 21.08.2024 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників № 6 за договором факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 6 до договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 8307,25 грн, з яких 2500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 3050,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою, 2757,25 грн сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики № 7129416 від 21.03.2024 за період з 21.08.2024 по 31.01.2025, заборгованість [PERSON] станом на 31.01.2025 не погашена, залишок заборгованості складає 8307,25 грн, з яких 2500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 5807,25 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою. Отже, первісні кредитори виконали свої зобов`язання за кредитними договорами (догорами позикою), надавши відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договорами та в межах встановлених кредитних лімітів. У свою чергу, відповідач не виконав умови взятих на себе зобов`язань, не сплатив кредити та проценти за користування кредитами, у зв`язку із чим заборгованість відповідача не погашена та становить у загальному розмірі 24432,25 грн. Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.\~11 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також частиною 1 статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 3 ст. 207\~ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Також відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому, аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому, невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Аналіз вказаних норм ст. 514 ЦК України та ст. 519 ЦК України свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 4.12.2018 у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц та у постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. У постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3ст. 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Як установлено судом та убачається з матеріалів справи № 141/237/25, 01.04.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (за фіксованою процентною ставкою) № 2285512. Разом з тим, умовами договору факторингу № 14/06/21, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» визначено, що строк його дії закінчується 14.06.2022 року (п 9.1. договору факторингу). Таким чином, строк дії цього договору, з урахуванням п. 9.1. договору, визначено з 14.06.2021 по 14.06.2022. Як убачається зі змісту вказаного договору факторингу, ним встановлено, що предметом відступлення за ним є право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників. Отже, зі змісту договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 убачається, що його сторонами фактично здійснено передачу одній стороні від іншої сторони невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» щодо [PERSON] на момент укладення договору, в договорі факторингу не вказано. Таким чином, суд вважає, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на час укладення договору відступлення прав вимоги, тобто станом на\~14.06.2021 не були погоджені усі його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора та не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору, а саме з 01.04.2024. Отже, судом установлено, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 14.06.2021, боргові зобов`язання відповідача за договором позики № 2285512 від 01.04.2024 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору на час укладення договору факторингу №14/06/21. Суд зауважує, що витяг з реєстру боржників № 29, в якому зазначено відповідача [PERSON] , датовано 19 серпня 2024 року, тобто більш ніж через три роки після укладення договору відступлення права вимоги. Відтак, суд вважає, що у ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як фактора, не виникло право вимоги за зобов`язанням відповідача, яке він міг би отримати на підставі договору факторингу від 14/06/21 від 14.06.2021. Принагідно суд зазначає, що посилання позивача на продовження строку дії договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 додатковою угодою № 27 від 13.06.2022 не спростовує необхідності чіткого визначення предмета договору на момент його укладення, адже правочин є чинним лише за умови визначеності його істотних умов, а предмет договору факторингу має бути конкретно визначений. При цьому, обсяг прав та обов`язків сторін по договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 додатковою угодою не змінений, відтак, суд вважає, що вона не є новим договором факторингу та не може підтверджувати перехід до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» від первісного ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до відповідача за договором позики № 2285512 від 01.04.2024 Окрім того, з матеріалів справи № 141/237/25 убачається, що 21.03.2024 між ТОВ «Мініфою» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 7129416. Натомість, договір факторингу № 11-01/2024 було укладено ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 11.01.2024. Як убачається зі змісту вказаного договору факторингу, ним встановлено, що предметом відступлення за ним є право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників. Суд зауважує, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином\~(постанова ВС від 24.04.2018 по справі №914/868/17). Проте, зі змісту договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024 убачається, що його сторонами фактично здійснено передачу одній стороні від іншої сторони невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «Маніфою» щодо [PERSON] на момент укладення договору, у договорі факторингу не вказано. Таким чином, суд вважає, що між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на час укладення договору відступлення прав вимоги, тобто станом на\~11.01.2024 не були погоджені усі його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора та не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору, а саме з 21.03.2024. Суд зауважує, що підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Отже, судом установлено, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 11.01.2024, боргові зобов`язання відповідача за договором позики № 7129416 від 21.03.2024 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору на час укладення договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024. Відтак, суд вважає, що у ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як фактора, не виникло право вимоги за зобов`язанням відповідача, яке він міг би отримати на підставі договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). Суд зауважує, що метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Статтею 81\~ЦПК країни передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, з урахування фактичних обставин справи № 141/237/25, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 2285512 від 01.04.2024 від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та за договором позики № 7129416 від 21.03.2024 від первісного кредитора ТОВ «Маніфою» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а також наявність у нього права звернення до суду з даним позовом, оскільки договір факторингу не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. За вказаних обставин, суд вважає що правові підстави для задоволення позову у справі № 141/237/25 відсутні. Також суд відзначає, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог через відсутність у позивача порушеного права на звернення до суду із даним позовом, судом не надається оцінка іншим доводам відповідача, викладеним у заявах по суті справи. Що стосується тверджень представника позивача, викладених у відповіді на відзив, то суд оцінює їх критично та до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються установленими фактичними обставинами та наведеними висновками суду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з частин 1, 2 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням положень статті 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати, пов`язані з розглядом справи № 141/237/25 суд покладає на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed