Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

На підставі частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 21 квітня 2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 08 лютого 2024 року згідно штампу на поштовому конверті АТ АКБ «Львів» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, між АТ АКБ «Львів» та [PERSON] , котра після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.48), 06 липня 2022 року було укладено кредитний договір №17016/103/2022 (далі Кредитний договір), згідно з яким остання отримала грошові кошти в сумі 30000 грн. 00 коп. з умовою їх повернення в термін до 05 липня 2024 року та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 64% річних. Відповідач [PERSON] порушила умови Кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 12 січня 2024 року у розмірі 20996 грн. 59 коп., де заборгованість за кредитом 16721 грн. 38 коп., заборгованість за процентами 4275 грн. 21 коп.. Відповідач в добровільному порядку не вжила заходів щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим позивач набув право вимагати дострокового повернення кредиту та процентів за Кредитним договором,відтак АТ АКБ «Львів» вимушене було звернутись до суду із вищевказаним позовом. Одночасно позивач прохав вирішити питання про розподіл понесених ним судових витрат у розмірі 3028 грн. 00 коп. (а.с.1-5). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та вперше призначено розгляд справи по суті з повідомленням сторін без їх виклику на 29 січня 2025 року о 16 год. 30 хв. (а.с.39), який не відбувся у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному. В подальшому розгляд справи по суті було призначено на 21 квітня 2025 року о 09 год. 00 хв.. Представник позивачаАТ АКБ «Львів» про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.45 зворотна сторона,46), у п.3 позовної заяви представник позивача на підставі довіреності Керод Х.І. вказала, що позивач позов підтримує та прохала суд провести розгляд справи без її участі на підставі наявних у суду матеріалів (а.с.4). При цьому, представник позивача клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.43,45), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавала, правом подати відзив на позовну заяву не скористалась. Разом з тим, у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, обставини, викладені в позовній заяві, підтвердила та вказала, що нею визнаються позовні вимоги у повному обсязі, прохала суд провести розгляд справи без її участі на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с.47). Інших клопотань та заяв з процесуальних питань від позивача та відповідача до суду не надходило. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також з урахуванням неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з`ясувавши позицію позивача у справі, викладену представником у позовній заяві, а відповідачем у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що між АТ АКБ «Львів» та [PERSON] склалися кредитні правовідносини. При цьому, в матеріалах справи наявний пакет документів, який підтверджує, що сторони, діючи вільно та відповідно до стст.6,627 ЦК України уклали кредитний договір. Зміст Кредитного договору, укладеного між сторонами, зафіксований в кількох документах, договір підписаний сторонами: від імені банку уповноваженою на це особою та скріплений печаткою юридичної особи, а від імені позичальника особисто [PERSON] , що свідчить про те, що відповідач ознайомлена з текстом Кредитного договору, його умовами, тарифами, погодилася на всі умови, вказані в ньому, зокрема, щодо встановленої суми кредитних коштів, терміну їх повернення та розміру процентної ставки за користування кредитними коштами. Стаття 525 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно чч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до стст.1049,1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Вказані положення застосовуються також і до відносин за кредитним договором (ч.2 ст.1054 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що між АТ АКБ «Львів» та [PERSON] 06 липня 2022 року укладено Кредитний договір, згідно з яким відповідачу на поточні потреби одноразово, безготівково на поточний рахунок позичальника надаються грошові кошти у сумі 30000 грн. 00 коп., з умовою повернення в термін до 05 липня 2024 року, зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 64% річних. Загальна вартість кредиту становить 53896 грн. 44 коп.. При цьому, позичальник зобов`язалась повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісію та інші платежі згідно умов Кредитного договору, а також виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором, за ануїтетною схемою згідно Додатку №1 (платіжного календаря), що є невід`ємною частиною Кредитного договору (а.с.8-10,11-12). При цьому, позивачем до матеріалів справи було додано Паспорт споживчого кредиту, підписаний [PERSON] 06 липня 2022 року, у якому, зокрема, зазначена валюта кредиту, кредитний ліміт, пільговий період, строк кредитування, процентна ставка у пільговий період, базовий розмір процентної ставки, вартість кредиту, розмір щомісячних платежів та термін їх внесення, а також містяться відомості про розмір пені та штрафу за порушення умов кредитування (а.с.13-14). Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, позивач має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц). 06 липня 2022 року позивач - АТ АКБ «Львів» виконав у повному обсязі свої зобов`язання за Кредитним договором, перерахувавши позичальнику грошові кошти в розмірі 30000 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером №206051 від 06 липня 2022 року (а.с.15). Із виписки про рух коштів по рахунку також вбачається, що позивач виконав свої зобов`язання за Кредитним договором в повному обсязі та здійснив перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача [PERSON] , яка, в свою чергу, користувалася отриманими кредитними коштами, в тому числі, частково здійснювала платежі, направлені на повернення кредиту (а.с.21-25), проте, всупереч умовам Кредитного договору, а також вимог стст.509,526,1054 ЦК України, відповідач [PERSON] зобов`язання за таким договором не виконала та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитним договором в повному обсязі. Таким чином, позивачем доведено факт отримання [PERSON] кредиту в АТ АКБ «Львів» та факт наявності заборгованості за кредитом. Згідно умов Кредитного договору банк має право, зокрема, вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та платежів за цим договором (а.с.8-10). 24 жовтня 2023 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] було направлено письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом, яка отримана відповідачем 26 жовтня 2023 року, проте, відповідач не вжила заходів щодо погашення наявної заборгованості (а.с.16-20). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач [PERSON] у добровільному порядку не виконала умови Кредитного договору та не сплатила грошові кошти за таким договором, в тому числі до часу розгляду справи судом. Таким чином, між сторонами по даній справі виникли відповідні зобов`язання, за невиконання яких настає цивільно-правова відповідальність [PERSON] .. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит. Відтак, АТ АКБ «Львів» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі Кредитного договору, що міститься у матеріалах справи. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] за Кредитним договором станом на 12 січня 2024 року складає 20996 грн. 59 коп., де заборгованість за кредитом 16721 грн. 38 коп., заборгованість за процентами 4275 грн. 21 коп. (а.с.7). При цьому, відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористалася, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надала, проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не заперечувала. Натомість, вищевказані обставини у справі відповідач не оспорювала, фактично їх визнала, про що зазначила у заяві по суті справи, поданій до суду, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач мала можливість сплатити грошові кошти за Кредитним договором, однак свідомо ухилилася від виконання зобов`язання, тому АТ АКБ «Львів» має право на стягнення зі [PERSON] заборгованості у загальному розмірі 20996 грн. 59 коп. в судовому порядку, виходячи з розрахунку, визначеному позивачем, з яким погоджується суд. При цьому, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про доведеність тих обставин, на які посилається АТ АКБ «Львів» як на підставу своїх вимог до відповідача[PERSON] , тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов АТ АКБ «Львів» задоволено, суд, згідно положень ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 3028 грн. 00 коп. (а.с.6), а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред`явленні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved