Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

01 грудня 2024 року представник [PERSON] адвокат Орещенко Л.А. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначено, що 01 грудня 2023 року позивач сплатила на користь відповідача попередню оплату у розмірі 185000,00 грн. за товар (транспортний засіб Мерседес), про придбання якого позивач попередньо домовилась з посередниками/представниками відповідача за ціною еквівалента 10000,00 дол. США в національній валюті України. 28 серпня 2024 року позивач звернулась до відповідача із вимогою про повернення попередньої оплати, яку направлено засобами поштового зв`язку та месенджер WhatsApp. Однак жодної відповіді на дану вимогу позивач від відповідача не отримала, до теперішнього часу, законні вимоги позивача не задовольнив та не повернув попередню оплату за товар. Таким чином, станом на 30 листопада 2024 року з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 192474,16 гривень, з яких: 185000,00 гривень попередня оплата за товар (транспортний засіб); 6154,95 гривень інфляційні втрати у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за період з 05.09.2024 року до 30.11.2024 року; 1319,26 гривень три проценти річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за період з 05.09.2024 року до 30.11.2024 року. З урахуванням наведеного, представник позивача просить стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] суму попередньої оплати за товар у розмірі 185000 гривень, за період з 05.09.2024 до моменту прийняття судом рішення у справі інфляційні втрати, що станом на 30.11.2024 року складають 6 154,95 грн. та 3 % річних, що станом на 30.11.2024 року складають 1319,26 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 10 лютого 2025 року представник відповідача ФОП [PERSON] адвокат Курячий А.М. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволення позовних вимог та зазначив, що відповідач заперечує наявність домовленостей із позивачем з приводу отримання від неї будь-яких позик, відповідач із позивачем не знайомий, ніколи з нею переговорів, в тому числі заочних, не проводив, жодних домовленостей та угод (в тому числі усних та (чи) за допомогою посередників/представників), не укладав. Також, відповідач ніяких автомобілів у вказаний позивачем період не продавав, жодних домовленостей про це із позивачем не мав і посередників/представників для ведення про це переговорів від свого імені із позивачем не залучав. До ознайомлення із позовною заявою, відповідач не отримував ніяких вимог, або нагадувань про існування заборгованості та її повернення позивачу. Письмової вимоги позивача від 28 серпня 2024 року про повернення коштів, копія якої долучена до позовної заяви, відповідач також не отримував. Лише після отримання позову в грудні 2024 року відповідач з`ясував факт здійснення позивачем на його рахунок помилкового переказу 185000,00 гривень. Дані пошти відповідач в повному обсязі повернув позивачу, що підтверджується платіжними інструкціями №927 від 15.01.2025 року, №930 від 23.01.2025 року, №934 від 29.01.2025 року. Отже, на момент подання даного відзиву у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем, а вимоги оплати інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв`язку із простроченням виконання грошових зобов`язань, на думку представника відповідача, є необґрунтованими. Також відповідач заперечує щодо розміру заявлених витрат на правову допомогу в сумі 30000,00 гривень та просить не покладати їх нього. 13 лютого 2025 року представник [PERSON] адвокат Орещенко Л.А. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала заяву про відмову від позову в частині стягнення основного боргу, зміну позовних вимог і підстав позову. В обґрунтування заяви зазначила, що після пред`явлення позову, відповідач повністю сплатив суму основного боргу в розмірі 185000,00 гривень (платежі від 15.01.2025 року, 23.01.2025 року, 29.01.2025 року), тому позивач відмовляється від позовної вимоги в цій частині. Також представник позивача зазначила, що у відзиві на позовну заяву, яку стороною відповідача подано з пропущенням визначених ЦПК України строків, зазначається, що відповідач отримав кошти не як оплату за товар, а помилково, тобто як безпідставно набуте майно. Враховуючи наведене, у позивача виникає потреба змінити підставу позову про стягнення коштів - безпідставність набуття їх відповідачем. У частині вимог про стягнення суми інфляційного збільшення та трьох відсотків річних сторона позивача вважає за потрібне змінити позовні вимоги в частині періоду нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, не з моменту надіслання вимоги про повернення коштів, а з моменту безпідставного їх отримання, тобто за весь період безпідставного користування грошовими коштами, а саме з 02.12.2023 року по 29.01.2025 року, розмір яких складає 26116,88 гривень - інфляційні втрати; 6326,71 гривень 3% річних. 26 лютого 2025 року представник відповідача ФОП [PERSON] адвокат Курячий А.М. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подав до суду додаткові пояснення в яких зазначив, що позовні вимоги у зміненій редакції є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи. Так, про необхідність повернути позивачу грошові кошти в сумі 185000,00 гривень позивач дізнався лише в грудні 2024 року, коли отримав копію позовної заяви. Незважаючи на це, позивач безпідставно розраховує заявлені до стягнення із відповідача інфляційні втрати та 3% річних починаючи із 02.12.2023 року, або (відповідно до доданого позивачем розрахунку) починаючи із 05.09.2024 року. На думку відповідача, вони мали б розраховуватися починаючи із грудня 2024 року. З урахуванням наведеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач та її представник в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримали позовні вимоги в редакції від 13.02.2025 року та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість. Заслухавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Судом встановлено, що відповідач 01.12.2023 року помилково отримав від позивача грошові кошти в сумі 185000,00 гривень, які є безпідставно набутими грошовими коштами. Відповідно до статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Безпідставно набуті відповідачем кошти, останній повернув позивачу [PERSON] в повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №927 від 15.01.2025 року про перерахування грошових коштів в сумі 85000,00 гривень, № 930 від 23.01.2025 року про перерахування грошових коштів в сумі 80000,00 гривень та № 934 від 29.01.2025 року про перерахування грошових коштів в сумі 80000,00 гривень. Дані обставини визнані та не оспорювались учасниками справи. Згідно із частиною другою статті 1214\~ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦКУкраїни за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Спір між сторонами існує щодо сплати відповідачем інфляційних втрат та 3% річних за прострочення зобов`язання щодо повернення грошових коштів, отриманих без достатньої правової підстави, а також правильного визначення початку періоду прострочення: від моменту отримання грошових коштів відповідачем без належної правової підстави (01 грудня 2023 року), як вважає позивач, або з дня, коли відповідач отримав копію позову з вимогою щодо стягнення безпідставно отриманих коштів (грудень 2024 року), як вважає відповідач. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15, від 03.10.2023 №366/203/21). Статтею 625 ЦК України передбачені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Так, судом встановлено, що грошове зобов`язання ФОП [PERSON] перед [PERSON] щодо повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, на теперішній час виконано, однак за весь період прострочення, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, позивач має право вимагати від відповідача сплати індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Вирішуючи питання про початок та закінчення періоду прострочення позадоговірного грошового зобов`язання, за який можуть бути застосовані наслідки, передбачені ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. У статті 1212\~ЦК України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна. При цьому, до недоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого майна згідно зі статтею 1212 ЦК України, не застосовується норма частини другої статті 530 ЦК України, якою передбачено, що у разі якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Отже, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно. У відповідності до ч. 1 ст.\~255\~ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. За приписами ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача Відповідач після отримання 01.12.2023 року грошових коштів у сумі 185000,00 грн. зобов`язаний був повернути їх позивачу одразу, тобто прострочення виконання відповідачем зобов`язання по поверненню безпідставно набутих грошових коштів та неправомірне їх використання, починається з наступного дня з 02.12.2023 року. Таким чином, безпідставними є посилання представника відповідача на те, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних мали б розраховуватися починаючи із грудня 2024 року, коли позивач отримав копію позову з вимогою про повернення грошових коштів, оскільки про факт отримання коштів без достатньої правової підстави, відповідач довідався саме з моменту зарахування даних коштів на його рахунок 01.12.2023 року. При цьому, закінченням перебігу: для суми 85000,00 гривень є 14.01.2025 року, оскільки дані кошти повернути лише 15.01.2025 року; для суми 80000,00 гривень є 22.01.2025 року, оскільки дані кошти повернути лише 23.01.2025 року; для суми 20000,00 гривень є 28.01.2025 року, оскільки дані кошти повернути лише 28.01.2025 року. Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22. Визначаючи розмір процентів річних та втрат від інфляції, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Перевіряючи наданий представником позивача «Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача станом на 12.02.2025 року» (додаток до заяви від 12.02.2025 року), встановлено, що нарахування інфляційний втрат та 3% річних представником позивача здійснено з порушенням строків початку та закінчення перебігу грошового зобов`язання. Таким чином, судом самостійно здійснюється розрахунок індексу інфляції та 3 % річних, які підлягають стягненню з відповідача, з урахуванням встановлених строків прострочення позадоговірного грошового зобов`язання. Інфляція розраховується шляхом множення суми простроченого зобов`язання на індекс зростання споживчих цін за прострочений період (постанова ВП ВС від 22.09.2020 року №918/631/19). Порядок індексації грошових доходів для цілей застосування статті 625 ЦК України здійснюється з урахуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. (абзац п`ятий пункту 4 зазначеного Порядку). Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця,інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується залежно від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, із застосуванням математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого сталося прострочення, а саме - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. Аналогічна позиція щодо періоду нарахуванні інфляційних втрат викладена в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19. У даному випадку, безпідставно отримані кошти в розмірі 185000,00 гривень відповідач повернув трьома платежами 15.01.2025 року (85000,00 гривень), 23.01.2025 року (80000,00 гривень), 29.01.2025 року (20000,00 гривень). Тобто, сума боргу 185000,00 гривень індексується за період без урахування січня 2025 року, оскільки внесення платежу 850000,00 гривень відбулось 15 числа цього місяця. При цьому, залишок боргу в розмірі 100000,00 гривень було внесено відповідачем після 16 січня 2025 року (платежі 23.01.2025 року, 29.01.2025 року), тому на дану суму інфляція розраховується з урахуванням її індексу за січень 2025 року. Так, згідно даних Державної служби статистки України за період з грудня 2023 по січень 2025 року встановлено наступні індекси інфляції: грудень 2023 року 100,70; січень 2024 року 100,40; лютий 2024 року 100,30; березень 2024 року 100,50; квітень 2024 року 100,20; травень 2024 року 100,60; червень 2024 року 102,20; липень 2024 року 100,00; серпень 2024 року 100,60; вересень 2024 року 101,50; жовтень 2024 року 101,80; листопад 2024 року 101,90; грудень 2024 року 101,40; січень 2025 року 101,20. Розрахунок здійснюється за формулою: ІІс = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. На суму боргу 185000,00 гривень за період нарахування з грудня 2023 року по грудень 2024 року загальний розмір інфляційних втрат складає 23613,52 гривен, із розрахунку ((100,70:100) * (100,40:100) * (100,30:100) * (100,50:100) * (100,20:100) * (100,60:100) * (102,20:100) * (100,00:100) *(100,60:100) * (101,50:100) * (101,80:100) x (101,90:100) x (101,40:100) x 185000,00 - 185000,00. На суму боргу 100000,00 гривень за період нарахування за січень 2025 року загальний розмір інфляційних втрат складає 1200,00 гривен, із розрахунку (101,20 : 100) x 100000,00 - 100000. Отже, загальний розмір індексу інфляції за весь період прострочення складає 24813,52 гривень. Розраховуючи 3 % річних, суд враховує, що прострочення зобов`язання відбувалось по частках, тому нарахування здійснюється по кожній частці окремо, а саме: на суму боргу 185000,00 гривень період нарахування з 02.12.2023 року по 14.01.2025 року; на суму боргу 100000,00 гривень період нарахування з 15.01.2025 року по 22.01.2025 року; на суму боргу 20000,00 гривень період нарахування з 23.01.2025 року по 28.01.2025 року. Здійснюючи розрахунок 3 % річних, встановлено, що за весь період прострочення його загальний розмір складає 6294,66 гривень з яких: - 6219,04 гривень - за період прострочення з 02.12.2023 року по 14.01.2025 року на суму боргу 185000,00 гривень, з розрахунку: (з 02.12.2023 року до 31.12.2023 року, 30 днів прострочення, 456,16 гривень (185000*3*30:364:100); з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року, 366 днів прострочення, 55500,00 гривень (185000*3*366:366:100); з 01.01.2025 року по 14.01.2025 року, 14 днів прострочення, 212,88 гривень (185000*3*14:365:100)); - 65,75 гривень - за період прострочення з 15.01.2025 року по 22.01.2025 року на залишок боргу 100000,00 гривень, з розрахунку: 100000,00 (сума боргу) * 3 * 8 (кількість днів прострочення) : 365 : 100; - 9,86 гривень - за період прострочення з 23.01.2025 року по 28.01.2025 року на залишок боргу 20000,00 гривень, з розрахунку: 20000,00 (сума боргу) * 3 * 6 (кількість днів прострочення) : 365 : 100; Таким чином, передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України обов`язок відповідача, який прострочив виконання грошового зобов`язання повернення позивачу безпідставно одержаних він неї 01.12.2023 року грошових коштів в сумі 185000,00 гривень, за весь період прострочення складає 31108,18 гривень, з яких: 24813,52 гривень інфляційні втрати; 6294,66 гривень 3 % річних. Враховуючи викладене, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання щодо повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача на її користь інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми, в розмірі визначеному судом, згідно із наведеними вище розрахунками, які здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011). Судом висвітлено істотні аспекти доводів сторін та не надається детальна відповідь інші аргументи, наведені сторонами, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами у справі, не впливають на вищезазначені висновки суду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За звернення до суду із позовом [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 192474,16 гривень понесені витрати з оплати судового збору в розмірі 1539,79 гривень. 13 лютого 2025 року позивачем заявлено про відмову від частини позову у зв`язку із задоволенням їх відповідачем після пред`явлення позову, змінено позовні вимоги в частині періоду нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, заявлена сума яких складає 32443,59 гривень. При цьому, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача (ч. 3 ст. 142 ЦПК України). Тобто розподілу між сторонами підлягають витрати з оплати судового збору саме в розмірі 1539,79 гривень Доказів фактичного понесення сторонами інших судових витрат, на час розгляду справи суду не надано. Відповідно до\~ч.\~1\~ ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. З урахуванням наведеного, оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а то з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в розмірі 1476,41 гривень.

Outcome: partial