Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

21 лютого 2025 року до Саратського районного суду Одеської області через свого представника адвоката - Вельчеву Н.М. звернулась [PERSON] , із заявою, про встановлення факту батьківства та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа: Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на таке. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 21 грудня 2013 року по [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . За час спільного проживання [INFO] , народився син - [PERSON] . При реєстрації народження сина заявниця не перебувала у шлюбі з [PERSON] та не мала його заяви про запис батька дитини і тому вказала батьком « [PERSON] », змінивши тільки прізвище батька дитини та отримала свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07 жовтня 2014 року (актовий запис №465). [PERSON] , визнав себе батьком дитини, оскільки проживав із заявницею однією сім`єю за її адресою реєстрації, а також: мали спільний бюджет, вели спільне господарство, піклувались один про одного, проводили спільний час, спілкувались з родичами та друзями, спільно виховували дитину. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, 01 березня 2022 року [PERSON] було призвано на військову службу за загальною мобілізацією. 13 січня 2025 року заявниця отримала від [INFO] сповіщення за №279 про зниклого безвісти, відповідно до якого її чоловік - матрос [PERSON] 08 січня 2025 року зник без вісти. Також зазначені відомості щодо зниклого безвісти [PERSON] , підтверджено витягом з ЄРДР за номером 1225162240000113 від 17 січня 2025 року про реєстрацію кримінального провадження за ч.1 с. 115 КК України. З вищезазначених обставин заявниця звернулась до органів РАЦС із заявою про внесення змін до актового запису народження дитини, але їй було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду. Просить встановити факт батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] та зобов`язати Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), внести зміни до актового запису про народження дитини №465 від 07 жовтня 2014 року, вказавши батьком [PERSON] , [INFO] замість [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 лютого 2025 року справу № 513/291/25, передано на розгляд судді В.С. Миргород. Ухвалою суду від 24 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду. 14 квітня 2025 року до Саратського районного суду Одеської області від представника заявниці адвоката Вельчевої Н.М., надійшло клопотання про уточнення вимог, яким уточнено пункт другий заяви, викладенням в новій редакції, а саме: зобов`язати Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), внести зміни до актового запису про народження дитини за №465 від 07 жовтня 2014 року: в графі прізвище дитини замість [PERSON] записати [PERSON] , ім`я, дату і місце народження дитини залишити без змін; в графі відомості про батька замість « [PERSON] » записати « [PERSON] », [INFO] , уродженця села Ісаєве Миколаївського району Одеської області, РНОКПП [NUMBER] , громадянина України. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Вельчева Н.М. в судовому засіданні 03.04.2025 року просили задовольнити позовну заяву з підстав викладених у ній. Так, [PERSON] пояснила, що вона із [PERSON] познайомилась в 2012 році, а в 2013 році почали жити разом, але не зареєстрували шлюб, вже в 2014 році народивсь син. [PERSON] визнав, що саме він є батьком цієї дитини, допомагав у вихованні, був дуже гарним батьком.. Заявниця [PERSON] , , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи 17.04.2025 року, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, надала суду заяву, в якій просить справу №513/291/25 розглядати без її участі, задовільнити заявлені вимоги в повному обсязі (Вх. № 2451/25-Вх від 17.04.2025 року). Представник заявниці адвокат Вельчева Н.М., будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, надала до суду заяву, в якій просить заявлені вимоги задовільнити та розглядати справу №513/291/25 у її відсутність (Вх. № ЕП-792/25-Вх від 17.04.2025 року). Представник заінтересованої особи Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Н. Ніколаєва, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, надала суду заяву, в якій просить справу №513/291/25 розглядати у її відсутність (Вх. №1702/25-Вх від 12.03.2025 року). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Положення ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом. Вимоги ст. ст. 13, 81, ч. 5 ст. 263 ЦПК України зобов`язують суд з`ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Заслухавши заявника, представника заявника, пояснення свідків, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20)). Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Європейський суд з прав людини, зокрема, вказав, що: «хоча основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання органів державної влади, вона не лише зобов`язує державу утримуватися від такого втручання, на додаток до цього негативного зобов`язання можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній повазі до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин осіб між собою (див. рішення у справі «Фон Ганновер проти Німеччини (№ 2)» [ВП] (Von Hannover v. Germany (no. 2) [GC], заяви № 40660/08 та № 60641/08, пункт 98, ЄСПЛ 2012). Межа між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 Конвенції не підлягає чіткому визначенню; проте застосовні принципи є подібними. В обох контекстах слід враховувати справедливий баланс, який має бути встановлений між конкуруючими інтересами (там само, пункт 99) (YAKUSHEV v. UKRAINE, № 15978/09, § 22, ЄСПЛ, від 14 грудня 2018 року). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України). Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду (частина друга статті 125 CК України). Батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (частини перша, друга статті 128 СК України). У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (стаття 130 СК України). Тлумачення статті 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2023 року у справі № 592/4443/17 (провадження № 61-9923св22) зазначено, що: «відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановлення зазначеного факту для заявниці має юридичне значення, оскільки вона має намір у подальшому оформити пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та заінтересованих осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили. Інформація про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , підтверджується відповідними довідками про склад сім`ї від 23 січня 2025 року № 23, 24, виданими старостою Веденського старостинського округу Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Ю. Чернишовим (а.с. 20-21). [INFO] , народився [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 жовтня 2014 року (актовий запис №465). У графі відомості про батьків зазначено: батько - « [PERSON] », а у графі мати - « [PERSON] » (а.с. 13). Відомості про батька у свідоцтві про народження [PERSON] від 07 жовтня 2014 року серії [NUMBER] (актовий запис №465), зазначено зі слів матері, що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (а.с. 14). На підтвердження того, що [PERSON] , фактично визнав себе батьком [PERSON] підтверджується наступними доказами, а саме: відомостями індивідуальної карти вагітної та породіллі [PERSON] від 15 квітня 2014 року № 12, записами якої встановлено, що [PERSON] зазначено батьком дитини та супроводжував вагітну під час відвідування жіночої консультації (а.с. 23-28). У довідці про аналіз крові (на реакцію Весермана) від 04 червня 2014 року, виданою Саратською ЦРЛ зазначено, що аналіз крові проводився відносно [PERSON] та [PERSON] , як батька майбутньої дитини (а.с. 30). На підтвердження вимог заяви про встановлення факту батьківства заявницею надані фото, на яких зображені [PERSON] із [PERSON] разом із сином під час відпочинку на морі, вдома разом із малим, на прогулянці із малюком тощо. Фото вказують на їх теплі та гарні стосунки. Суд бере до уваги дані фотознімки, оскільки вони відображають моменти спілкування [PERSON] із дитиною, із [PERSON] , вказують на родинне ставлення один до одного. Таким чином, у відповідності до наданих доказів прослідковується, що [PERSON] вважав себе батьком [PERSON] та приймав участь у його вихованні з народження, що і підтверджується доданими фотографіями (а.с. 31-48). Також, [PERSON] , приймав активну участь, як батько дитини [PERSON] , який навчається у Веденському НВК, ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ (дитячий садок), оскільки в заяві про прийняття дитини до навчального закладу, у характеристиці на учня від 31.05.2024 року та грамоті, батьком дитини зазначено [PERSON] (а.с. 49-51). [PERSON] та [PERSON] мали спільний бюджет та вели спільне господарство на підтвердження чому в матеріалах справи містяться квитанції, чеки та відповідні розрахункові документи (а.с. 52-62). [PERSON] утримував заявницю та дитину, купував їм подарунки та забезпечував їх базові потреби, що підтверджується випискою про картковому рахунку [PERSON] від 21 січня 2025 року за період 30 березня 2022 року (а.с. 63-75). Після призову до ЗСУ та отримання заробітної плати [PERSON] надіслав її саме заявниці, що підтверджується випискою «ПриватБанку» по рахункам заявниці та [PERSON] . Відповідно до сповіщення сім`ї №279 від 13 січня 2025 року, виданого тимчасово виконуючим обов`язки начальника [INFO] [PERSON] повідомлено, заявниці,що її чоловік матрос [PERSON] , [INFO] , під час бойового завдання зник безвісти 08 січня 2025 року біля напрямку н.п. Петропавлівка Донецької (а.с. 77). У вказаному сповіщенні [PERSON] , зазначено, як дружину та контактну особу. Крім того, обставини спільного мешкання [PERSON] із [PERSON] , а також визнання [PERSON] батьком дитини [PERSON] підтвердили і свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що заявниця є його сусідкою і він може підтвердити той факт, що [PERSON] та [PERSON] з 2013 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. [PERSON] дуже радів, що заявниця завагітніла і в них [INFO] народився син. Дитина не відходила від [PERSON] , називала його батьком. Хлопчик [PERSON] дуже схожий на батька [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначили, що вона є рідною сестрою [PERSON] . Пояснила суду, що [PERSON] та її брат [PERSON] , проживали разом - однією сім`єю з 2013 року і у них є спільна дитина, яка народилась 2014 року син [PERSON] , який мав прізвище матері [PERSON] , тому що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] виховував сина [PERSON] , піклувавсь про нього. Повідомила, що їй достеменно відомо, що [PERSON] дійсно є батьком [PERSON] . Свідок [PERSON] , суду пояснила, що є сусідкою заявниці та неодноразово була в них вдома, підтвердила той факт, що [PERSON] та [PERSON] з 2013 року проживали однією сім`єю і в них [INFO] народивсь син - [PERSON] . З урахуванням наявності у справі належних та допустимих доказів на підтвердження факту батьківства [PERSON] , стосовно [PERSON] , суд прийшов до висновку, що заява про встановлення факту батьківства підлягає задоволенню. Крім цього, суд зауважує, що встановлення факту батьківства буде сприяти якнайкращим інтересам малолітньої дитини. Відповідно до ст. 134 CK України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з п. 2.13.1 Розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Враховуючи вищевикладене, повно та об`єктивно оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту батьківства, підлягає задоволенню.

Outcome: approved