Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 838430804 від 24 квітня 2021 року в розмірі 45173,32 грн, мотивуючи позовні вимоги тим, що 24 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір №838430804 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором. Зазначає, що відповідач за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - www.moneyveo.ua, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору та добровільно без примусу чи тиску заявила про своє бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказала свої персональні дані: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Вказує, що відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV8GW87, який відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію» має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав [PERSON] грошові кошти у сумі 14000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності строком на 30 днів з можливістю продовження договору зі сплатою процентів за користування кредитом. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №838430804 від 24 квітня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 149 від 31 серпня 2021 року. 28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року, інші умови залишено без змін. 31 грудня 2020 року ці ж сторони договору уклали додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк дії договору до 31 грудня 2021 року та договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року було викладено у новій редакції, дата укладення та номер договору залишилися незмінними. 31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Позивач вказує,\~що предметом\~договору факторингу\~№28/1111-01\~від 28\~листопада 2018\~року є\~відступлення права\~вимоги до\~боржників,\~зазначених у\~відповідних Реєстрах\~прав вимоги.\~Відповідно до\~Витягу з реєстру прав вимоги №149 від 31 серпня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 41583,38 грн. Позивач зазначає, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним договором №838430804 від 24 квітня 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 31 серпня 2021 року, відповідно до підписаного сторонами реєстру прав вимоги № 149. Відповідно до п.5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанси» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 838430804 від 24 квітня 2021 року. Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» були укладені додаткові угоди № 2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, інші умови залишилися без змін. \~ \~ \~ \~ 26 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія» «ЕЙС» було укладено договір факторингу №26/12/Е. \~ \~ \~ \~ Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №26/12/Е від 26 грудня 2024 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 45173,32 грн. Позивач зазначає, що кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за його користування не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 45173,32 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000, 00 грн та судові витрати по справі в сумі 2\~422, 40 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2025 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику)осіб\~з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив, а також витребувано додаткові докази. Відповідачем було подано відзив на позов, в якому остання заперечує щодо задоволення позову, вказуючи, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Також зазначає, що первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», укладаючи 28 листопада 2018 року договір факторингу не могли спрогнозувати, що через 2,5 роки відповідач звернеться до первинного кредитора з метою укладення кредитного договору та він буде укладений, а потім ще й порушені зобов`язання, а тому вважає, що майбутнє право вимоги не індивідуалізовано належним чином. Вказує, що реєстр права вимоги №149 від 31 серпня 2021 року не є належним доказом по справі, оскільки перша та остання сторінка такого документа, які є скан-копіями, з поганою чіткістю друку та несиметричністю полів, не містить жодної інформації про відповідача та про укладення ним договору. Додана копія документу, яка має назву додаткова угода № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи, які відрізняються від підписів на попередніх документах, що були надані позивачем, а тому такий документ є неналежним доказом та має ознаки підроблення. Договір факторингу, за яким ТОВ «Таліон Плюс» начебто відступило право вимоги до відповідача укладений 05 серпня 2020 року, тобто практично за рік до того як був укладений сам кредитний договір, тобто ТОВ «Таліон Плюс» чисто теоретично не могло уступити конкретно визначене, конкретного змісту, персоніфіковане право вимоги до відповідача, яке має виникнути в майбутньому за цим договором факторингу. Щодо реєстру права вимоги до договору факторингу від 31 серпня 2023 року вказує, що він містить ознаки підроблення, а тому просить суд не брати дані документи до уваги. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу, що є також підставою для відмови у задоволенні позову. Позивачем надана відповідь на відзив. Останній вказує, що виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року здійснювалося не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2024 року. Вказує, що право вимоги згідно цього договору факторингу переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру права вимог. Зазначає, що реєстр права вимоги, до якого включений вищевказаний кредитний договір, був підписаний 31 серпня 2021 року, тобто після укладення кредитного договору №838430804 від 24 квітня 2021 року, що підтверджує той факт, що право вимоги вже існувало, а не було майбутнім. А отже до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Також, аналізуючи умови договору факторингу, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», вказує, що перехід права вимоги за кредитним договором №838430804 від 24 квітня 2021 року стосувався дійсного на той момент зобов`язання. Крім того, зазначає, що від ТОВ «Онлайн Фінанс» до позивача відповідно до Реєстру боржників за договором факторингу №26/12/Е Е від 26 грудня 2024 року перейшло право вимоги до відповідача на загальну сум 45173,32 грн, що підтверджується актом прийому-передачі Реєстру боржників. Щодо витягів із реєстрів прав вимоги за договором факторингу, то вважає їх такими, що відповідають вимогам законодавства України, загальним вимогам належності та допустимості доказів, а факт оплати по договору факторингу, враховуючи його умови, не взаємопов`язаний з предметом договору та переходом права вимоги. Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, в якому вказує, що форми реєстрів, які надав позивач як докази переходу права вимоги до відповідача від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс», а від нього до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не відповідають формам додатків до даних договорів факторингу, погоджених сторонами. Дані реєстри не містять жодних посилань на додаткові угоди до даних договорів факторингу, а тому не свідчать про набуття права вимоги кожним новим кредитором замість попереднього до відповідача. Вважає, що позивачем не доведено факт переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а від нього до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», відтак наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до ТОВ «ФК «Ейс». Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом установлено, що 24 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений договір №838430804 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.15-17). Відповідно до п.1.1, 1.2 договору, товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 14\~000, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Умови продовження дисконтного періоду позичальником сторони визначили в п.1.3 договору. У разі користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п.1.2 Договору нарахування процентів відбувається за дисконтною процентною ставкою в розмірі 43,80 % річних, що становить 0,12 % від суми кредиту за кожен день користування ним; за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3 договору, з наступного дня після закінчення, вказаного в п.1.2 договору строку, нарахування процентів здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмір 444,30 % річних, що становить 1,22 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що інформується в особистому кабінеті; у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченого п.1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Відповідно до п.1.7 Договору, сторони погодили, що факт користування кредитом після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 % річних, що становить 2,30 % від суми кредиту за кожний день користування ним. Проценти, визначені в п.1.4 та 1.7.2 договору, нараховуються за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником (п. 1.8 цього Договору). Відповідно до графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору №838430804 від 24 квітня 2021 року, погодженого його сторонами, термін платежу 24 травня 2021 року, сума кредиту - 14 000 грн, нарахований процент 504,00 грн, до сплати (разом) 14504, 00 грн. На підтвердження укладення договору №8384730804 від 24 квітня 2021 року, позивачем надано копію заявки [PERSON] на отримання грошових кошів в кредит від 24 квітня 2021 року (а.с.24) та довідку від 08 вересня 2023 року щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», з\~\~якої слідує, що 24 квітня 2021 року [PERSON] підписала кредитний договір одноразовим ідентифікатором MNV8GW87, який було відправлено позичальнику на номер телефону [NUMBER] , ідентифікатор введено 24 квітня 2021 року о 16:12:56 год. (а.с.25). ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на виконання умов кредитного договору, перерахувало грошові кошти\~ [PERSON] 24 квітня 2021 року на банківську картку, маска картки [NUMBER] , вказану позичальником в заявці на отримання грошових коштів в кредит від 24 квітня 2021 року, що підтверджується копією платіжного доручення №5f4cdbd8-b840-4b4c-b50f-7b34d392a4b9. Згідно виписки по рахунку [PERSON] , наданої АТ КБ «Приватбанк» на виконання вимог ухвали суду від 13 лютого 2024 року, 24 квітня 2024 року на картку [PERSON] було зараховано 14\~000,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості до кредитного договору №838430804 від 24 квітня 2021 року, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідач має заборгованість за кредитом станом на 31 серпня 2021 року у сумі 41261,40 грн. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до умов договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон Плюс», зазначені у відповідних реєстрах права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не змінює попередній. Право вимоги переходить до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги. Підписанням Реєстру права вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром прав вимоги (п.2.1, п.2.2, п. 4.1 договору). Згідно пункту 8.2 договору, строк дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року (а.с.40-43). 28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №19 до цього договору та продовжено строк його дії до 31 грудня 2020 року, інші умови залишено без змін (а.с.46). 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року було викладено у новій редакції. Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції від 31 грудня 2020 року), строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2021 року (а.с.47-51). 31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с.52). 31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року (а.с.53). 31 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с.54). Сторони цього договору підписали Реєстр прав вимоги №149 від 31 серпня 2021 року, який містить інформацію щодо права вимоги за договором №838430804 від 24 квітня 2021 року на загальну суму 41583, 38 грн. Згідно розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «Таліон плюс», заборгованість за договором №838430804 від 24 квітня 2021 року станом на 31 серпня 2023 року становить 45173,32 грн. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підтверджує відступлення права вимоги за договором 838430804 від 24 квітня 2021 року, укладеним із [PERSON] , ТОВ «Таліон Плюс» (довідка № 838430804/ФК від 02 грудня 2024 року). 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшли права грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року строк дії договору закінчується 04 серпня 2021 року. Надалі ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін. 31 серпня 2023 року сторони цього договору підписали Реєстр прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року, який містить інформацію щодо права вимоги за договором №838430804 від 24 квітня 2021 року, укладеним з відповідачем, на загальну суму 45173,32 грн. 26 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу №26/12/Е, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком № 1 є невід`ємною частиною Договору. \~ \~ \~ \~ Реєстр боржників до договору факторингу №26/12/Е від 26 грудня 2024 року містить інформацію щодо права вимоги за договором №838430804 від 24 квітня 2021 року, укладеним з відповідачем, на загальну суму 45173,32 грн. Позивач, звертаючись до суду, просить стягнути цю суму заборгованості на свою користь. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Виходячи із змісту ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом Частиною першою\~статті\~517\~ЦК України\~\~визначено,\~що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до частини першої статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим. Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно правової позиції, яку викладено у постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100), оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається». Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20). З матеріалів справи слідує, що договір №838430804 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений 24 квітня 2021 року, натомість договір факторингу №28/1118-0, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником\~\~ [PERSON] , а відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за даним зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу. Крім того, у договорі факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року не конкретизовано та не індивідуалізовано предмет договору. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] як боржника у зобов`язанні не набуло, то таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке, у свою чергу, не передало таке право вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» за договором факторингу № 26/12/Е від 26 грудня 2024 року. При цьому суд вважає, що посилання позивача на продовження строку дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року додатковими угодами не спростовує необхідності чіткого визначення предмета договору на момент його укладення, адже правочин є укладеним лише за умови досягнення згоди щодо усіх його істотних умов, однією з яких є предмет договору. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Доводи позивача з приводу переходу до позивача права вимоги за кредитним договором спростовуються змістом договору факторингу від 28 листопада 2018 року та матеріалами справи. ТОВ «ФК «ЕЙС» вважає, що умовами договором факторингу від 28 листопада 2018 року передбачено, що предметом відступлення за ним є, в тому числі, вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). При цьому посилається на пункт 1.3 договору факторингу. У пункті 1.3 договору факторингу від 28 листопада 2018 року зазначено, що за цим договором право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з пунктом 2.1 договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Як вказувалося, Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17 зазначив, що передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Із вказаного слідує, що\~вимога на момент укладення договору факторингу не була визначеною. Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів передачі\~від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», а відтак і до наступних факторів,\~що свідчить про відсутність у позивача права вимоги до відповідача та є самостійною та достатньою підставою до відмови в задоволенні позову, незалежно від обґрунтованості вимог позивача по суті спору. З огляду на викладене, в задоволені позову ТОВ «ФК «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №838430804 від 24 квітня 2021 року слід відмовити. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що в задоволенні позову відмовлено судові витрати, понесені позивачем, залишаються за ним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed