Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

29.08.2016 позивач [PERSON] звернулася до Турківського районного суду Львівської області із позовом до Турківської міської ради, із позовними вимогами (які в подальшому в ході судового розгляду змінювалися та уточнювалися), в яких просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,10га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , набуте на підставі рішення Турківської міської ради від 26.04.1996року. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що рішенням №1999 від 16.07.2009 Турківська міська рада надала їй дозвіл на інвентаризацію вказаної ділянки для отримання державного акта. Земельна ділянка 20 років на законних підставах перебуває у її власності і користуванні, весь цей час обробляється нею і членами її родини, із її користування не виходила, нею сплачується земельний податок. Вказувала, що Турківська міська рада не визнає права власності за нею на цю земельну ділянку, виконком Турківської міської ради рішенням № 369 від 28.11.1996 року передав цю земельну ділянку у власність [PERSON] для будівництва житлового будинку, а 26.06.2012 року рішенням виконкому Турківської міської ради № 947 надано дозвіл [PERSON] на складання технічної документації для передачі її ділянки у власність. Невизнання Турківської міською радою Львівської області права власності унеможливлює здійснення нею державної реєстрації земельної ділянки згідно вимог закону в Державному земельному кадастрі, реєстрації прав в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реалізації прав на ділянку. У зв`язку із чим вона змушена звертатись до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2016 справу передано для розгляду судді Строна Т.Г. Ухвалою судді Турківського районного суду Львівської області від 19.09.2016року (т.1, а.с.34) відкрито провадження у справі. Одночасно, цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 24.10.2016року (т.1, а.с.45,46), заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено: 1. До вирішення спору в суді заборонено Турківській міській раді вчиняти будь-які дії по володінню, користуванню та розпорядженню земельною ділянкою по [ADDRESS] , в тому числі затвердженню (погодженню) проекту землеустрою чи технічної документації із землеустрою на земельну ділянку по [ADDRESS] ; 2. До вирішення спору в суді заборонено Відділу Держгеокадастру у Турківському районі Львівської області вчиняти будь-які дії по реєстрації земельної ділянки по [ADDRESS] та внесенню інформації про вказану земельну ділянку та речові права на неї до Державного земельного кадастру; 3. До вирішення спору в суді заборонено органам та суб`єктам державної реєстрації прав, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в тому числі державним реєстраторам Служби державних реєстраторів Турківської районної державної адміністрації та іншим особам, на яких покладаються функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на земельну ділянку по [ADDRESS] ; 4. Накладено арешт на земельну ділянку по [ADDRESS] . Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 26.10.2016року задоволено заявлений суддею Строна Т.Г. самовідвід, справу передано на розгляд іншого судді. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2016 справу передано для розгляду судді Федитник І.Д. Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 01.12.2016року задоволено заявлений відвід судді Федитник І.Д., справу передано на розгляд Старосамбірського районного суду Львівської області. 20.12.2016 справа надійшла до Старосамбірського районного суду Львівської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2016 справу передано для розгляду судді Бонецькому Л.Й. Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 18.05.2017року (т.1, а.с.119-121) у задоволенні заяви [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2018 справу передано для розгляду судді Ніточко Л.Й. Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 03.10.2018року прийнято до розгляду вищевказану цивільну справу. Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 20.05.2019року (т.1 а.с.175-177) заяву про забезпечення позову [PERSON] задоволено: Заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в тому числі державним реєстраторам прав на нерухоме майно Служби державних реєстраторів Турківської районної державної адміністрації та всім іншим особам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу, припинення або обмеження(обтяження) прав на земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS] кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 та вчиняти аналогічні дії в результаті поділу(об`єднання) вказаної ділянки; Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,10 га кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 по [ADDRESS] ; Заборонено [PERSON] самостійно або за участі інших осіб здійснювати будь яке будівництво на земельній ділянці кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 по [ADDRESS] , вчиняти будь-які дії щодо поділу (об`єднання) земельної ділянки кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 та передавати права на неї іншим особам в будь-якій спосіб; Заборонено відділу у Турківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівської області вчиняти будь-які дії щодо поділу(об`єднання) земельної ділянки кадастровий номер 4625510100:01:028:0670, в тому числі скасовувати запис про її державну реєстрацію, закривати Поземельну книгу на неї з відкриттям Поземельних книг на нові ділянки, що можуть утворитися в результаті такого поділу(об`єднання), вносити інформацію про обтяження(обмеження) прав до Поземельної книги на земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670. 22.05.2019року позивачка [PERSON] подала до суду «позовну заяву про збільшення та уточнення позовних вимог» (т.1, а.с.193), в якій відповідачами зазначила: Турківську міську раду Львівської області, [PERSON] , Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Турківську районну державну адміністрацію Львівської області, та збільшила та уточнила свої позовні вимоги, а саме просила суд: 1. На підставі рішення VІІ-ої сесії ІІ скликання Турківської міської ради від 26.04.1996року, рішення ХХV сесії VІ скликання Турківської міської ради №1260 від 11.01.2013 визнати за нею, [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 0,10га по [ADDRESS] зареєстровану у державному земельному кадастрі 11.12.2018 з кадастровим номером 4625510100:01:028:0670; 2. Визнати, що рішення VІІ-ої сесії ІІ скликання Турківської міської ради від 26.04.1996року, рішення ХХV сесії VІ скликання Турківської міської ради №1260 від 11.01.2013 є підставою для реєстрації за нею [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 0,10га по [ADDRESS] зареєстровану у державному земельному кадастрі 11.12.2018 з кадастровим номером 4625510100:01:028:0670; 3. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 45055869 від 15.01.2019, яке оформлено державним реєстратором Турківської районної державної адміністрації, про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10га кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати Головне Управління Держгеокадастру у Львівській області внести зміни до запису 31 від 11.12.2018 Поземельної книги земельної ділянки кадастровий номер №4625510100:01:028:0670 в частині категорії земель, виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель та коду цільового призначення у встановленому законом порядку у відповідності до визначеного рішенням VІІ-ої сесії ІІ скликання Турківської міської ради від 26.04.1996року цільового призначення. 11.06.2019 від Турківської міської ради Львівської області до суду надійшов відзив на позовну заяву (т.2, а.с.19,21), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначає, що покликання позивачки в позовній заяві про те, що на підставі рішення Турківської міської ради б/н від 26.04.1996р. виникло право власності на земельну ділянку площею 0,10 га саме за адресою [ADDRESS] для ведення особистого підсобного (селянського) господарства, на підставі Декрету КМ України №15-92 від 26.12.1992р. «Про приватизацію земельних ділянок», спростовуються пунктом 3 зазначеного Декрету, на підставі якого прийнято рішення Турківської міської ради б/н від 26.04.1996р., яким передбачено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки передані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних документів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Позивачкою ж жодних даних, які б свідчили про наявність вищезгаданих документів не наведено та до матеріалів позовної заяви не долучено. Також зазначає, що 13.04.2016 року Турківським районним судом Львівської області винесено рішення у цивільній справі №458/179/16 за позовом [PERSON] до Турківської міської ради та третьої особи - [PERSON] про поновлення строку, визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Турківської міської ради №396 від 28.11.1996 року та рішення сесії Турківської міської ради за №947 від 26.06.2012 року яким відмовлено в задоволенні позовних вимог. 07.02.2017 \~ \~ \~ \~року колегією суддів Апеляційного суду Львівської області відхилено апеляційну скаргу позивачки, а рішення суду залишено без змін. Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 10.10.2018 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Турківського районного суду від 13.06.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07.02.2017 року залишено без змін. За таких обставин, на підставі вищевикладеного, просить відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог до Турківської міської ради. 10.04.2020 позивач [PERSON] подала до суду «заяву про уточнення позовних вимог» (т.2, а.с.54-59), в якій відповідачами зазначила [PERSON] , Турківську міську раду, Турківську районну державну адміністрацію, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, державний кадастровий реєстратор Відділу у Турківському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області Яворська І.М.. У позовних вимогах просила суд: 1. Витребувати з володіння [PERSON] в користь [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 площею 0,10га по [ADDRESS] ; 2. Визнати за нею, [PERSON] , право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 площею 0,10га по [ADDRESS] ; 3. Скасувати запис про проведену державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 29858111 від 22.12.2018р державного реєстратора Турківської районної державної адміністрації про держану реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10га кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 за адресою [ADDRESS] ; 4. Зобов`язати кадастрового реєстратора відділу у Турківському районі Головного Управління Держгеокадастру у Львівській області Яворську Ірину Михайлівну внести зміни у відомості Державного земельного кадастру в частині категорії земель, виду використання в межах певної категорії земель та коду цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 у відповідності до цільового призначення земельної ділянки площею 0,10га, визначеного рішенням УII- ої сесії II скликання Турківської міської ради від 26.04.1996р. з зазначенням такого «для ведення особистого селянського господарства». В обґрунтування позовних вимог зазначає, що право власності на спірну земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,10га в м.Турка набуто нею на підставі рішення сесії Турківської міської ради б/н від 26.04.1996р., відповідно до положень Декрету КМ України №15-92 від 26.12.1992р. «Про приватизацію земельних ділянок»(надалі Декрет). Згідно протоколу засідання сесії від 26.04.1996р. рішення про приватизацію землі громадянам міста приймалась списком, що є додатком до рішення. З невідомих причин додаток до рішення не містить адрес місць розташування переданих у власність 26.04.1996р. земельних ділянок. Натомість, адреса місця розташування переданої їй на підставі рішення б/н від 26.04.1996р. земельної ділянки уточнено рішенням сесії Турківської міської ради № 1260 від 11.01.2013р. із зазначенням такої: [ADDRESS] . Отже, вказаними рішеннями сесій міської ради підтверджується факт передачі Турківською міською радою їй у власність земельної ділянки площею 0,10га для ведення особистого підсобного(селянського) господарства по [ADDRESS] . Отже, на підставі рішення сесії Турківської міської ради б\\н від 26.04.1996р., в період дії ЗК України 1992р, Декрету та ЗУ «Про власність» вона правомірно набула право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого (підсобного) селянського господарства, розташовану в урочищі «Під кар`єром»(вулЛ.Українки) в мТурка. З врахуванням наведеного, за відсутності державного акта, набуте нею право власності на земельну ділянку підтверджується рішенням б\\н від 26.04.1996р. Вказує, що з метою реєстрації ділянки та прав на неї нею замовлена технічна документація з землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в урочищі «Під кар`єром»(вулЛ.Українки)в натурі на місцевості. Турківська міська рада відмовила узгоджувати межі вказаної ділянки посилаючись на судову заборону від 24.10.2016р(ухвала суду та лист Турківської м/р від 10.04.2018р. №486). Однак, 11.12.2018р., не зважаючи на судову заборону, належна їй земельна ділянка за адресою [ADDRESS] площею 0,10га була зареєстрована в Державному земельному кадастрі за заявою відповідача [PERSON] . Ділянці присвоєно кадастровий номер 4625510100:01:028:0670, вид цільового використання вказано «для будівництва та обслуговування житлового будинку». Відомості публічної кадастрової карти України в районі [ADDRESS] та план меж земельної ділянки вказують що суміжні земельні ділянки з кадастровими номерами 4625510100:01:028:0152, 4625510100:01:028:0109, 4625510100:01:028:0153, 4625510100:01:028:0268 передані у власність з аналогічним цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства». Державна реєстрація права власності [PERSON] на належну їй земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 площею 0,10га по [ADDRESS] здійснена неправомірно, запис про державну реєстрацію підлягає скасуванню. Запис № 29858111 від 22.12.2018р. про державну реєстрацію прав на земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 за заявою [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблений під час дії судової заборони вказаних дій на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45055869 від 15.01.2019р. 15:07:50, державним реєстратором Турківської районної державної адміністрації (інформаційна довідка №164277478 від 19.04.2019р.). Правовою підставою реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку по вулЛ.Українки вказано два рішення виконавчого комітету Турківської міської ради: № 256 від 09.07.1987р. «Про впорядкування назв вулиць і нумерації будинків»; №369 від 28.11.1996 року про передачу у власність [PERSON] ( [PERSON] ) земельної ділянки по [ADDRESS] ; Рішенням виконкому Турківської м/р № 256 «Про впорядкування назв вулиць і нумерації будинків» [ADDRESS] поділено на дві вулиці і присвоєння другій половині ім`я Л.Українки ще 09.07.1987р. Рішенням №369 від 28.11.1996р. (прийняте через 9 років після поділу вулиці) Турківська міська рада передала у власність [PERSON] для будівництва житлового будинку земельну ділянку саме на [ADDRESS] паспорт виданий [PERSON] 02.05.1997р. на земельну ділянку саме по [ADDRESS] . Листом № 200 від 04.03.2020р. Турківська міська рада підтвердила що не передавала у власність [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 по [ADDRESS] . Отже, [PERSON] не набула і не може набути права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] (кадастровий номер 4625510100:01:028:0670), оскільки Турківська міська рада ще в 1996 році передала цю ділянку їй у власність для ведення особистого підсобного господарства, передача та факт набуття прав підтверджується рішеннями сесії б/н від 26.04.1996р., №1260 від 11.01.2013р. Яворській( [PERSON] ) для будівництва житлового будинку передала ділянку по [ADDRESS] . Рішення Турківської міської ради №947 від 26.06.2012р. про надання дозволу [PERSON] на складання проекту землеустрою на земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, що міститься в технічній документації з землеустрою на земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 не створює жодних прав на вказану ділянку. Відсутність факту набутого [PERSON] права виключає його державну реєстрацію. Рішення і запис про державну реєстрацію прав на земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 суперечать Закону, порушують її права власника нерухомого майна, перешкоджають його законній державній реєстрації, тому запис № 29858111 від 22.12.2018р. про реєстрацію підлягає скасуванню. Виходячи з наведеного належним способом захисту порушеного права є скасування не рішення а запису про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670. Безпідставна реєстрація права власності [PERSON] на належну їй земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 по вулЛ.Українки позбавила її володіння вказаною земельною ділянкою, ділянка у володінні відповідача [PERSON] опинилась поза її волею, порушене право підлягає судовому захисту, ділянка підлягає поверненню власникові, тобто їй. Виходячи з обставин реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі підлягають виправленню відомості Державного земельного кадастру в частині категорії земель, виду використання в межах певної категорії земель та коду цільового призначення, земельної ділянки кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 у відповідності до цільового призначення визначеного рішенням Турківської міської ради від 26.04.1996р. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 07.09.2020 прийнято до розгляду дану цивільну справу, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, визначено відповідачам строк для подання відзиву. 14.09.2021 позивачка [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог (т.2, а.с.229,230), в якій зазначає, що у зв`язку із внесенням змін до ст..26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позовні вимоги викладає у наступній редакції, просить: 1. Витребувати з володіння [PERSON] в користь [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 площею 0,10га по [ADDRESS] ; 2. Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 площею 0,10га в м.Турка (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1742611246255, рішення про реєстрацію від 15.01.2019, індексний номер 45055869); 3. Визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 площею 0,10га по [ADDRESS] ; 4. Зобов`язати кадастрового реєстратора відділу у Турківському районі Головного Управління Держгеокадастру у Львівській області Ільницьку О.О. внести зміни у відомості Державного земельного кадастру в частині категорії земель, виду використання в межах певної категорії земель та коду цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 у відповідності до цільового призначення земельної ділянки площею 0,10га, визначеного рішенням УII- ої сесії II скликання Турківської міської ради від 26.04.1996р. з зазначенням такого «для ведення особистого селянського господарства». 03.11.2021 від ГУ Держгеокадастру у Львівській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (т.3, а.с.6-11), в якому відповідач заявлені вимоги позивача вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. Щодо позовної вимоги скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 4625510100:01:028:0670 площею 0,10 га, зазначає наступне. Згідно із чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про| Державний земельний кадастр», Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, не належить державна реєстрація та відповідно скасування державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, з чого можна зробити висновок, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області виступає неналежним відповідачем щодо вимоги Позивача про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4625510100:01:028:0670, площею 0,10 га. Щодо позовної вимоги про зобов`язання державного кадастрового реєстратора відділу у Турківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області внести зміни у відомості Державного земельного кадастру щодо цільового призначення земельної, ділянки з кадастровим номером 4625510100:01:028:0670 площею 0, 10га, розташованої на території [ADDRESS] , а саме для ведення особистого селянського господарства у відповідності до Класифікації видів цільового призначення земель, зазначає наступне. За інформацією наданою Відділом № 3 Управління у Самбірському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 4625510100:01:028:0670 внесено до Державного земельного кадастру 11.12.2018 на підставі технічної документації землеустрою щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та згідно рішення Турківської міської ради № 369 від 28.11.1996 р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність [PERSON] » площею земельної ділянки 0, 10 га, адреса земельної ділянки [ADDRESS] , речове право на нерухоме майно зареєстроване 22.12.2018 року. Так у ст. 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» зазначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно п. 5 Порядку № 1051 втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратор забороняється, крім випадків, встановлених Законом України "Про Державний земельний кадастр". Під втручанням у діяльність Державного кадастрового реєстратора розуміється прямо не передбачена законодавством дія будь-яких органів, посадових і службових, осіб, громадян чи їх об`єднань, яка стосується здійснення Державним кадастровим» реєстратором повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком. Відтак, втручання в діяльність державного кадастрового реєстратора, в тому числі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області заборонено. Поруч з цим, звертає увагу суду, що надання відомостей з Державного земельного кадастру у визначених ч. 1 ст. 38 цього Закону випадках може здійснюватися також адміністраторами центрів надання адміністративних послуг у порядку, встановленому Законом України "Про адміністративні послуги", або уповноваженими посадовими особами виконавчих органів місцевого самоврядування, які успішно пройшли стажування у сфері земельних відносин та відповідають кваліфікаційним вимогам, зазначеним у частині третій цієї статті. Відповідно до п. 1 наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 25.12.2014 № 435 «Про надання адміністративних послуг через центри надання адміністративних послуг» встановлено, що з 01.01.2015 виключно через центри надання адміністративних послуг, утворені при місцевих державних адміністраціях та органах місцевого самоврядування, територіальними органами Держземагентства України надаються такі послуги, зокрема, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про земельну ділянку. З огляду на наведене, просить у задоволенні позову [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відмовити у повному обсязі. Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 20.12.2022 (т.3, а.с.76,77) закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 03.10.2023 (т.3, а.с.224,225) заявлений відвід головуючому - судді Пошиваку Ю.П. задоволено, справу передано до канцелярії суду для вирішення питання про передачу справи іншому складу суду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2023 справа визначена для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 13.10.2023 (т.3, а.с.227,228) прийнято до провадження вищевказану цивільну справу, постановлено повторно провести підготовче провадження. 28.02.2024 представник позивача подала до суду клопотання про виключення державного кадастрового реєстратора Ільницьку О.О. з числа відповідачів у справі. Також 01.03.2024 представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог (т.4, а.с.36-39), в якій зазначає, що враховуючи, що Ільницька О.О. більше не здійснює функції державного кадастрового реєстратора, у справі вона є неналежним відповідачем. На підставі наведеного, позовні вимоги викладає у наступній редакції, просить: 1. Витребувати з володіння [PERSON] в користь [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 площею 0,10га по [ADDRESS] ; 2. Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 площею 0,10га в м.Турка (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1742611246255, рішення про реєстрацію, індексний номер 45055869 від 15.01.2019, 15:07:50); 3. Визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 площею 0,10га по [ADDRESS] ; 4. Зобов`язати Головне Управління Держгеокадастру у Львівській області внести зміни у відомості Державного земельного кадастру в частині категорії земель, виду використання в межах певної категорії земель та коду цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер 4625510100:01:028:0670 у відповідності до цільового призначення земельної ділянки площею 0,10га, визначеного рішенням УII- ої сесії II скликання Турківської міської ради від 26.04.1996р. з зазначенням такого «для ведення особистого селянського господарства». Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 07.03.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Мельницька Г.В. уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з вищенаведених підстав. Відповідачка [PERSON] \~та її\~представник \~адвокат Писко\~С.І.\~у судовому\~засіданні проти\~позову заперечили.\~В обґрунтування\~заперечень проти\~позову представник\~відповідача \~адвокат Писко\~С.І.\~покликається зокрема\~на те,\~що позивачем\~одночасно заявлено\~вимоги про\~витребування майна\~з чужого\~володіння (віндикаційний\~позов)\~та про\~визнання права\~власності на\~це майно\~за нею,\~що є внутрішньо суперечливим, а також зазначає, що позивачем не доведено порушення її прав. Представник відповідача - Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Стефаник І.В. у судовому засіданні проти позову заперечив, покликаючись зокрема на те, що Турківська міська рада Самбірського району Львівської області не є належним відповідачем за пред`явленими позовними вимогами. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у судове засідання не з`явився, був незалежним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з огляду на таке. Судом встановлено, що 26 квітня 1996 року рішенням сесії Турківської міської ради народних депутатів [PERSON] (позивачу у справі) передано безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельні ділянки загальною площею 0, 55 га, без визначення місця знаходження (адреси), згідно списку громадян м.Турки (додатком №1). Пунктом 3 цього рішення передбачено просити районну адміністрацію замовити виготовлення державних актів на право приватної власності на землю. Відповідно до пункту 4 вказаного рішення до виготовлення державних актів на право приватної власності на землю тимчасово всім громадянам видати це рішення (т.1, а.с. 7-9). У відповідності до рішення Турківської міської ради Львівської області № 1999 від 16 липня 2009 року надано дозвіл [PERSON] на інвентаризацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд у [ADDRESS] та ведення особистого селянського господарства в урочищі «Під кар`єром», зобов`язано [PERSON] замовити технічну документацію на інвентаризацію земельної ділянки у ліцензованій організації та представити на сесію міської ради (т.1, а.с.11). Як слідує із листа Турківської міської ради №590 від 26.04.2016 (т.1, а.с.15), згідно рішення Турківської міської ради від 26.04.1996 [PERSON] було передано у приватну власність земельні ділянки: 0,10га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 0,10га для ведення особистого підсобного господарства; 0,35га в постійне користування для ведення особистого селянського господарства. Згідно ст..22 від 18.12.1990 ЗКУ право власності або право постійного користування землею виникає після встановлення землевпорядною організацією меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) і одержання документу, що посвідчує це право. [PERSON] не виготовила Акт на право приватної власності та право постійного користування земельними ділянками. Згідно рішення виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області № 369 від 28 листопада 1996 року «Про передачу земельних ділянок в приватну власність» [PERSON] (відповідачу у справі) передано безкоштовно у приватну власність ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку) у розмірі 0,10 га по [ADDRESS] (т.1, а.с.16). Відповідно до рішення Турківської міської ради Львівської області № 947 від 26 червня 2012 року надано дозвіл [PERSON] на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку житлової та громадської забудови для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по [ADDRESS] орієнтовною площею 0, 10 га (т.1, а.с.17). На підставі рішення Турківської міської ради Львівської області № 947 від 26 червня 2012 ТОВ «Карпати Гео-Інвест» виготовило [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] (т.2, а.с.187-226). Рішенням Турківської міської Львівської області № 1260 від 11 січня 2013 року «Про розгляд ухвали суду по справі [PERSON] до Турківської міської ради та [PERSON] » визначено, що, рішення № 369 від 28 листопада 1996 року виконкому Турківської міської ради «Про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель [PERSON] площею 0,10 га по [ADDRESS] , рішення Турківської міської ради № 947 від 26 червня 2012 року «Про надання дозволу [PERSON] на розроблення документації землеустрою для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] , орієнтованою площею 0,10 га», рішення Турківської міської ради від 16 липня 2009 року № 199 «Про надання дозволу [PERSON] на інвентаризацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] та ведення особистого селянського господарства», рішення виконкому Турківської міської ради від 26 квітня 1996 року (без номера) «Про передачу безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельних ділянок загальною площею 0,55 га (0,20 га, 0,10 га, та 0,10 га)» стосуються однієї і тієї ж самої спірної земельної ділянки площею 0,10 га по [ADDRESS] (т.1, а.с.10). Відповідно до рішення виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 09 липня 1987 року № 256 «Про впорядкування назв вулиць і нумерацію будинків» вирішено, зокрема, [ADDRESS] поділити на дві вулиці і другій половині присвоєно назву Лесі Українки (т.1, а.с.130). Як слідує із листа виконавчого комітету Турківської міської ради №282 від 02.03.2016, у 1980-ті роки землі м.Турка входили в колгосп ім..Б.Хмельницького, крім земель, що входили в Генеральний план міста розроблений і затверджений у 1964році площею 166,1га. З 1992року землі колгоспу Б.Хмельницького перейшли у користування Турківській міській раді, яка згідно своїх рішень передавала жителям м.Турка дані земельні ділянки в постійне користування та приватну власність для ведення підсобного господарства, обслуговування житлових та господарських будівель. Громадянам під забудову житлових будинків та господарських будівель та споруд виділялись земельні ділянки із земель резерву, індивідуально згідно рішень Турківської міської ради (т.1, а.с.131). Згідно листа Виконавчого комітету Турківської міської ради № 513 від 08.04.2016 року, земельно-облікові книги за 1992-1996роки у Турківській міській раді не велися (т.1, а.с.124). Згідно листа Виконавчого комітету Турківської міської ради № 523 від 13.04.2016 року, у міській раді відсутні земельно-облікові документи за 1996 рік (т.1, а.с.125). У 2012 році позивач [PERSON] звернулась з позовом до адміністративного суду відносно скасування вказаних вище рішень виконкому Турківської міської ради Львівської області № 369 від 28.11.1996 року та рішення Турківської міської ради Львівської області № 947 від 26.06.2012 року. Постановою Турківського районного суду Львівської області від 10 квітня 2013 року у справі №1325/854/2012 позовні вимоги [PERSON] задоволено та рішення виконкому Турківської міської ради Львівської області № 369 від 28.11.1996 року «Про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд [PERSON] площею 0,10 га по [ADDRESS] » та рішення Турківської міської ради Львівської області № 947 від 26.06.2012 року «Про надання дозволу [PERSON] на розроблення документації землеустрою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] орієнтовною площею 0,10 га» визнано протиправними та скасовано(т.1, а.с.52-54). Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року постанову Турківського районного суду Львівської області від 10.04.2013 скасовано та у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 лютого 2016 року постанову Турківського районного суду Львівської області від 10 квітня 2013 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року скасовано, провадження у справі закрито, з підстав наявності спору про право, який має вирішуватися за правилами цивільного судочинства (т.1, а.с.208-210). У 2016 році позивач [PERSON] звернулася до Турківського районного суду Львівської області\~ з цивільним позовом, в якому просила визнати недійсним та скасувати вищевказані рішення виконкому Турківської міської ради Львівської області № 369 від 28.11.1996 року та рішення Турківської міської ради Львівської області № 947 від 26.06.2012 року. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 13 квітня\~2016 року у справі №458/179/16-ц у позові [PERSON] відмовлено. Скасовано накладену заборону Турківській міській раді Львівської області та відділу Держгеокадастру у Турківському районі Львівської області вчиняти будь-які дії по передачі [PERSON] у приватну власність спірної земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої по\~ [ADDRESS] . Скасовано накладену заборону Турківській міській раді вчиняти будь-які дії по володінню, користуванню та розпорядженню земельною ділянкою по [ADDRESS] , у тому числі затвердженню (погодженню) проекту землеустрою чи технічної документації на земельну ділянку по [ADDRESS] та органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у відповідності до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у тому числі реєстраційній службі Турківського районного управління юстиції та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на земельну ділянку по [ADDRESS] (т.1, а.с.96-102). Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07 лютого 2017 року вищевказане рішення Турківського районного суду Львівської області від 13 квітня\~2016 року залишено без змін (т.1, а.с.103-106). Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 458/179/16-ц касаційну скаргу залишено без задоволення. Рішення Турківського районного суду Львівської області від 13 квітня\~2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07\~лютого 2017 року залишено без змін (т.1, а.с.211-216). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.04.2019 відомо, що 22.12.2018 за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 4625510100:01:028:0670. Державний реєстратор Кубан О.І. Турківська РДА Львівської області. Підстава виникнення права власності: рішення Турківської міської ради народних депутатів №256 від 09.07.1987; рішення Турківської міської ради народних депутатів №369 від 28.11.1996; витяг з Державного земельного кадастру від 11.12.2018. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1742611246255. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45055869 від 15.01.2019 15:07:50 (т.1, а.с.165). Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-4609465722019 від 18.04.2019 відомо, що земельна ділянка площею 0,1га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 4625510100:01:028:0670, в державному земельному кадастрі зареєстрована 11.12.2018 Відділом у Турківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (т.1, а.с.202-204). Згідно даних технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.117-136), виготовленої ФОП [PERSON] на замовлення позивача [PERSON] , вбачається перетин ділянки з ділянкою 4625510100:01:028:0670, площа співпадає на 100% (повне співпадіння). Вищевказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією рішення Турківської міської ради народних депутатів від 26 квітня 1996 року (т.1, а.с. 7-9); копією рішення Турківської міської ради Львівської області № 1999 від 16 липня 2009 року (т.1, а.с.11), копією листа Турківської міської ради №590 від 26.04.2016 (т.1, а.с.15); копією рішення виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області № 369 від 28 листопада 1996 року (т.1, а.с.16); копією рішення Турківської міської ради Львівської області № 947 від 26 червня 2012 року (т.1, а.с.17); копією технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] (т.2, а.с.187-226); копією рішення Турківської міської Львівської області №1260 від 11 січня 2013 року (т.1, а.с.10); копією рішення виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 09 липня 1987 року № 256 (т.1, а.с.130); копією листа виконавчого комітету Турківської міської ради №282 від 02.03.2016 (т.1, а.с.131); копією листа Виконавчого комітету Турківської міської ради № 513 від 08.04.2016 року (т.1, а.с.124); копією листа Виконавчого комітету Турківської міської ради № 523 від 13.04.2016 року(т.1, а.с.125); копією постанови Турківського районного суду Львівської області від 10 квітня 2013 року у справі №1325/854/2012 (т.1, а.с.52-54); копією ухвали Вищого адміністративного суду України від 02 лютого 2016 року (т.1, а.с.208-210); копією рішення Турківського районного суду Львівської області від 13 квітня\~2016 року у справі №458/179/16-ц (т.1, а.с.96-102); копією ухвали Апеляційного суду Львівської області від 07 лютого 2017 року (т.1, а.с.103-106); копією постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 458/179/16-ц (т.1, а.с.211-216); Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.04.2019 (т.1, а.с.165); копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-4609465722019 від 18.04.2019 (т.1, а.с.202-204), копією технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] (т.2 а.с.117-136). Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він був депутатом міської ради, головою комісії по будівництву, брав участь під час голосування на сесії міської ради 11.01.2013 за рішення №1260 щодо розгляду ухвали Турківського районного суду від 17.12.2012. Зазначає, що надані [PERSON] документи на спірну земельну ділянку, зокрема, будівельний паспорт, мали певні порушення. Стверджує, що земельна ділянка, якою користується позивач [PERSON] та земельна ділянка, що перебуває у власності [PERSON] , є однією і тією ж самою спірною земельною ділянкою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що нею як державним кадастровим реєстратором здійснювалася реєстрація спірної земельної ділянки в державному земельному кадастрі 11.12.2018, вносились відповідні відомості про земельну ділянку до реєстру, присвоювався кадастровий номер земельної ділянки. Стверджує, що під час реєстрації їй були надані, на її думку, всі необхідні для цього документи, підстави для відмови у реєстрації були відсутні. Відомостей про судову заборону щодо спірної земельної ділянки, та про наявність на розгляді у суді даної цивільної справи, на той час у неї не було. На час реєстрації спірна земельна ділянка ще не мала присвоєного кадастрового номеру, за яким можна було б відстежити заборону (обтяження) щодо такої. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 22.12.2018 до неї як до державного реєстратора звернулася [PERSON] для реєстрація права власності на спірну земельну ділянку. Стверджує, що під час реєстрації їй були надані, на її думку, всі необхідні для цього документи, підстави для відмови у реєстрації були відсутні. Відомостей про судову заборону щодо спірної земельної ділянки, та про наявність на розгляді у суді даної цивільної справи, на той час у неї не було. Під час реєстрації перевіряла на наявність заборон (обтяжень) щодо спірної земельної ділянки, зокрема, по кадастровому номеру земельної ділянки, заборон не виявлено. Правовідносини, наявні між сторонами, мають наступне правове регулювання. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Стаття 41 Конституції України\~наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно із частиною 1\~статті 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України\~передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно по закону, а згідно статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1\~статті 16 ЦК України). Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст..387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст..392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст..393 ЦК України правовий акт\~органу державної\~влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування,\~який не\~відповідає законові\~і порушує\~права власника,\~за позовом\~власника майна\~визнається судом\~незаконним та\~скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно із частиною першою статті 21 ЦК України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Стаття 152 ЗК України визначає способи захисту прав на земельні ділянки та при цьому встановлює, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади або органом місцевого самоврядування, договору відчуження (правочину)встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт, правочин суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт, правочин порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18 року .При цьому підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 914/73/18, від 14.01.2020 у справі № 910/21404/17. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом\~\~у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/1279/17, від 20 березня 2018 року у справі № 910/1016/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 914/1521/17, від 24 січня 2024 року у справі № 601/790/22, від 14 лютого 2024 року у справі № 686/26076/21. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Частинами другою, третьою статті 3 ЗК України, 1990 року, передбачено, що розпоряджаються землею ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 6 ЗК України, 1990 року, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Згідно частини третьої статті 6 ЗК України, 1990 року, передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного\~\~ статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Відповідно до статті 22 ЗК України, 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. За правилами частини першої статті 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно частини третьої статті 126 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає, що позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка, яка надана у власність [PERSON] , є саме тією земельною ділянкою, яка 26 квітня 1996 року була безкоштовно передана їй рішенням сесії Турківської міської ради Львівської області у приватну власність та постійне користування. Так, зі змісту рішення сесії Турківської міської ради від 26 квітня 1996 року про передачу безкоштовно у приватну власність та постійне користування позивачці земельної ділянки загальною площею 0,55 га та списку до рішення\~не вбачається доказів відносно розміру, місця знаходження та розташування даної земельної ділянки. Також судом враховується, що у позивача [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи щодо права власності чи користування спірною земельною ділянкою, передбачені статтею 126 ЗК України, що не дозволяє визначити місцезнаходження та межі земельної ділянки, яку передано позивачу. Щодо доводів сторони позивача про застосування до даних правовідносин\~Декрету КМ України №15-92 від 26.12.1992р. «Про приватизацію земельних ділянок», то суд зазначає, що пунктом 3 зазначеного\~Декрету, на підставі якого прийнято рішення Турківської міської ради б/н від 26.04.1996р., передбачено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки передані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних документів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Однак позивач не надала суду таких документів на спірну земельну ділянку та згідно листа Виконавчого комітету Турківської міської ради № 523 від 13.04.2016 року, у міській раді відсутні земельно-облікові документи за 1996 рік. Рішення Турківської міської Львівської області №1260 від 11 січня 2013 року не є правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності у позивача на спірну земельну ділянку. Щодо доводів позивачки про те, що вона тривалий час фактично користується спірною земельною ділянкою, то суд такі відхиляє, оскільки таке\~фактичне користування позивачкою земельною ділянкою не може бути визнано тотожним правовому статусу права власності чи належного землекористування. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2021 року в справі № 450/2666/16-ц (провадження № 61-5701св21) зроблено висновок, що тривале фактичне користування земельною ділянкою, яка не передавалась особі у встановленому законом порядку, не надає жодних переваг при вирішенні питання про передачу цієї земельної ділянки у власність. Суд зазначає, на що також звертав увагу Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 458/179/16-ц, що позивач не позбавлена права на виготовлення технічної документації, дозвіл на виготовлення якої наданий\~рішенням Турківської міської ради Львівської області № 1999 від 16 липня 2009 року, та звернення до компетентних органів для вирішення питання щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка була\~безкоштовно передана їй у приватну власність\~рішенням VII-ої сесії ІІ-го скликання Турківської міської ради народних депутатів від 26 квітня 1996 року. Щодо доводів сторони позивача про порушення вимог законодавства при передачі спірної земельної ділянки у власність відповідача [PERSON] , зокрема про невідповідність місця розташування (назви вулиці) земельної ділянки відносно рішення міської ради про передачу такої у власність відповідача, про невідповідність цільового призначення земельної ділянки генеральному плану забудови міста, про невідповідність вимогам законодавства технічної документації із землеустрою та будівельного паспорта відповідачки на спірну земельну ділянку, про незаконність дій державних реєстраторів при реєстрації в державному земельному кадастрі та державному реєстрі прав на нерухоме майно за відповідачкою [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, то суд такі доводи не бере до уваги, оскільки, як зазначалось вище, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, у свою чергу позивачка не довела належними, допустимими та достатніми доказами наявність у неї законних прав на спірну земельну ділянку, відтак не довела порушення своїх прав відповідачами. Суд зазначає, що у ситуації, коли позивач не довів права на позов у матеріально-правому сенсі, суд не вправі робити висновок по суті позовних вимог про правомірність або неправомірність дій відповідача, чинність або дійсність укладеного правочину тощо. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 серпня 2021 року у справі № 751/7374/17 (провадження № 61-26072св18), від 09 червня 2021 року у справі № 607/13749/16-ц (провадження№ 61-22409св19). При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.\~Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17. Відповідно до постанови Верховного Суду від 4 жовтня 2023 року у справі № 507/1130/20 відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові, встановивши відсутність порушеного права позивача, судам не слід здійснювати оцінку обраного позивачем способу захисту відсутнього у нього порушеного права (інтересу) та правову оцінку по суті спору. Інші доводи позивача не спростовують вищевказаних обставин. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність порушеного права позивачки, яке підлягає захисту, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Слід також зазначити, що відповідачем у даній справі позивачем також вказано Відділ надання адміністративних послуг та державної реєстрації Турківської міської ради (ЄДРПОУ 04056026), який не є окремою юридичною особою, а є структурним підрозділом Турківської міської ради (ЄДРПОУ 04056026), а, отже, не наділений цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі. Щодо клопотання позивача про постановлення судом окремої ухвали, у зв`язку із тим, що незважаючи на застосовані ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 24.10.2016 заходи забезпечення позову, спірна земельна ділянка була зареєстрована в державному земельному кадастрі та державному реєстрі прав на нерухоме майно за [PERSON] , то суд зазначає наступне. Відповідно до вимог частини 1\~статті 262 ЦПК України\~суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. За наявності цих двох правових підстав у сукупності суд має право постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню виявлених порушень. Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для постановлення окремої ухвали немає. Згідно з частиною 5\~статті 262 ЦПК України\~в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що "постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки і їхній діяльності під час вирішення спору". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року у справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що "при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком". Аналогічний правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 755/15473/20. Суд звертає увагу, що відповідно до\~статті 262 ЦПК України\~не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для постановлення окремої ухвали. Тобто, окрема ухвала є способом реагування суду на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунені ним самостійно при вирішенні цивільного спору з використанням передбачених цивільним процесуальним законом засобів. При цьому, такі порушення мають негативно впливати на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи. Вирішення питання про постановлення окремої ухвали віднесено на розсуд суду та здійснюється ним з урахуванням, зокрема, значущості та/або системного характеру допущених порушень, а також нагального характеру необхідності їх усунення для дієвого відновлення прав особи. Так, ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 24.10.2016року вжито заходи забезпечення даного позову, зокрема, шляхом накладення арешту на земельну ділянку по [ADDRESS] . В подальшому, ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 20.05.2019року вжито заходи забезпечення даного позову, зокрема, шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 4625510100:01:028:0670, і такі заходи забезпечення позову діють по даний час. Суд вважає, що позивачем у заявленому клопотанні, не наведено достатніх підстав та аргументів для постановлення окремої ухвали, а обставини, вказані в клопотанні щодо правомірності чи неправомірності дій державного реєстратора прав власності та державного кадастрового реєстратора під час реєстрації спірної земельної ділянки, не є предметом розгляду цієї цивільної справи. Тому суд не вбачає достатніх підстав для постановлення окремої ухвали в даній справі. Відповідно до вимог ч.9,10 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 24.10.2016року та ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 20.05.2019року, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, слід скасувати.\~У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed