Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

[PERSON] у липні 2024 року звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що у 2018 році вона та відповідач проживали разом без реєстрації шлюбу протягом 7 місяців. Під час спільного проживання, [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Після припинення спільного проживання дочка залишилася проживати з нею. З того часу відповідач жодного разу не бачив дитину. Дитина не бачила батька та навіть не зможе його впізнати. Вона та її нинішній чоловік забезпечують дитину всім необхідним, дбають про її здоров`я та розвиток. З моменту припинення відносин відповідач не цікавиться своєю донькою, не займається її вихованням, не проявляє ніякої заінтересованості у подальшій долі дитини, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про її фізичний та духовний стан розвитку, навчанням, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним оглядом, лікуванням, взагалі не спілкується, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою та її нинішнім чоловіком. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 24.07.2024 було передано дану цивільну справу за підсудністю до Охтирського міськрайонного суду Сумської області. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.11.2024 було передано дану цивільну справу за підсудністю до Тростянецького районного суду Сумської області. Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 11.12.2024 прийнято справу до свого провадження та розпочато розгляд справи спочатку. Ухвалою суду від 19.02.2025 закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка позов підтримала пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити позов, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання повторно не з`явився та не повідомив про причини неявки і не подав відзив. Представниця третьої особи у судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що позивачка проживає на території громади з дитиною. Батько дитини не приймає участі у її вихованні. Вона неодноразово була вдома у позивачки, спілкувалася з дитиною, яка повідомила, що батько не спілкується з нею та не допомагає матеріально. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із такого. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] у с. Гребениківка Тростянецького району Сумської області (а.с. 7, 9). Згідно Витягів з реєстру Ічнянської територіальної громади від 19.07.2024 позивачка разом із донькою [PERSON] значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 8). Відповідно до акту обстеження від 21.05.2024 у будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована та проживає [PERSON] , [INFO] , яка є власницею будинку, а також проживають у даній будівлі: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 15.10.2024 за № 462 було затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновкудитина проживає разом із матір`ю, забезпечена усім необхідним для проживання, навчання та розвитку. Умови проживання задовільні, у будинку наявні зручності та побутова технічка. Мати забезпечує базові потреби дитини. З біологічним батьком дитини мати та дитина не спілкуються з жовтня 2018 року. Місце перебування [PERSON] не відоме. Мати малолітньої [PERSON] підтвердила, що батько дитини не приймає участі у вихованні, утриманні, навчанні та розвитку дитини (а.с. 53). Опитана в судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що батько з нею не спілкується та не надає коштів. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи установлені судом обставини про те, що відповідач не бере участі у вихованні доньки, не піклується про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування, як складову частину виховання, що свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Судом не установлено обставин про те, що відповідачу будь-хто чинить перешкоди у належному виконанні батьківських обов`язків, що вказує на свідоме ухилення ним від виконання батьківських обов`язків. Така поведінка [PERSON] є незмінною тривалий час. Суд розцінює поведінку відповідача як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає найкращим інтересам дитини, узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами і не суперечить закону. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав. Відтак, позов підлягає задоволенню повністю. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. Оскільки позовні вимоги судом задоволені повністю, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved