Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

03 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю\~«Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Свої вимоги мотивує тим, що 14.09.2023 між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] було укладено договір № 00-9549541, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 5000 грн. На виконання умов договору ТОВ «Качай Гроші» свої зобов`язання виконало належним чином, надавши [PERSON] кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами договору, проте остання своїх зобов`язань належним чином не виконала, грошові кошти не повернула, проценту за користування коштами не сплатила, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 166255 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 11375 грн., заборгованість за комісіями 250 грн. 10.04.2024 між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу №1-10042024, за яким до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі до відповідача за договором №00-9549541. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідач свого зобов`язання належним чином не виконував, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 00-9549541 від 14.09.2023 у розмірі 16625 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн. Ухвалою від 19.12.2024 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 02.01.2025 відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що обставини щодо надання кредиту та відступлення права вимоги за договором кредитної лінії, неведені в обґрунтування позову, не доведено. У разі задоволення позову просить розстрочити рішення суду про стягнення заборгованості шляхом внесення щомісячного платежу у розмірі 1385,41 грн. протягом 12 місяців, посилаючись на скрутне матеріальне становище. В стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу просить відмовити у повному обсязі. 08.01.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому, посилаючись на доведеність позовних вимог просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення суду. Ухвалою від 17.02.2025 за клопотанням представника позивача витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, чи видавалась АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] платіжна картка № [NUMBER] ; виписку по рахунку [PERSON] за номером картки № [NUMBER] за період з 14.09.2023 по 14.10.2023; ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] (прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта. Адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо); інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 14.09.2023 по 14.10.2023. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Змієвська Т.П,. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Клопотання щодо надання розстрочки виконання рішення суду просила вирішити на розсуд суду. Представник відповідача, адвокат Калініна-Заєць Ю.М. у судовому засіданні суду пояснила, що відповідачка визнає позовні вимоги частково в частині стягнення заборгованості за кредитом. Факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів відповідачка не заперечує. У зв`язку з важким матеріальним станом позивачка вимушена була брати кредитні кошти у різних фінансових установах, внаслідок чого на даний час має заборгованість. Просить врахувати матеріальне становище відповідачки, яка на теперішній час не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність рухомого та нерухомого майна, та розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців. Також просить відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що справа не є складною та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн. є завищеними. Вислухав пояснення представників сторін, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 14 вересня 2023 року між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-9594541, який був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора G5393. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Качай гроші» в електронній формі. За умовами даного договору ТОВ «Качай гроші» зобов`язався надати [PERSON] кредитний ліміт у розмірі в сумі 5000 гривень на строк 120 днів (строк повернення кредиту - до 12.01.2024) зі сплатою за користування грошовими коштами у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування грошовими коштами в період з 1 по 20 день включно, а починаючи з 21 дня - у розмірі 2,50% від суми кредиту за кожен день, та сплатою одноразової комісії за надання кредиту в сумі 250 гривень, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності до умов договору (а.с. 13-16). Також, 14.09.2023 [PERSON] за допомогою вказаного одноразового ідентифікатора підписала паспорт споживчого кредиту, в якому визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань кредитодавця, та графік платежів як невід`ємної частини договору кредитної лінії №00-9594541, відповідно до якої сума кредиту 5000 грн., строк кредитування 120 календарних днів, комісія за надання кредиту 250 грн., загальні витрати за кредитом 15250 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 20250 грн. (а.с.18-20). Укладення вказаного кредитного договору відповідачкою не заперечується. Виконання кредитором ТОВ «Качай гроші» обов`язку щодо надання позичальнику грошових коштів у розмірі 5000 грн. на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , вказаний у кредитному договорі, підтверджено листом АТ КБ «ПриватБанк» від 10.03.2025, в якому зазначено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , а також випискою по картковому рахунку [PERSON] за період з 14.09.202 по 14.10.2023 року, відповідно до якої 14.09.2023 зараховано переказ на картку у розмірі 5000 грн. (а.с.135-136). Отримання коштів у зазначеній сумі на картковий рахунок відповідачем не заперечується. Згідно розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії № 00-9594541 від 14.09.2023 станом на 13.11.2024 заборгованість [PERSON] складає 16 625 грн., із яких 5000 грн. тіло кредиту, 11375 грн. відсотки, 250 грн. - комісія (а.с. 28). Відповідно до договору факторингу № 1-10042024 від 10.04.2024, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Качай гроші», ТОВ «Качай гроші» передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. (а.с.29-31). Згідно копії акту прийому-передачі від 10.04.2024 реєстру боржників в електронному вигляді до договору факторингу №1-10042024 від 10.04.2024, ТОВ «Факторинг Партнерс» (далі іменоване Фактор) та ТОВ «Качай гроші» (далі іменоване Клієнт) уклали даний акт про те, що у виконанні п.8.3.2.-8.3.3 договору факторингу №1-10042024 від 10 квітня 2024 року, Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників в електронному вигляді Клієнта від 10.04.2024, складеного за формою згідно із Додатком №1-1 до Договору. (а.с.32). Відповідно до п.2.2. договору факторингу №1-10042024 від 10 квітня 2024 року з дати відступлення прав вимоги Клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а Фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру та набуває всіх прав за ним. Згідно копії реєстру боржників та витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-10042024 від 10 квітня 2024 року,\~вбачається,\~що до\~нового кредитора\~ ТОВ\~«Факторинг Партнерс»\~перейшло право\~вимоги до\~відповідача [PERSON] \~за кредитним\~договором №00-9549541\~від 14.09.2023\~в розмірі\~16625\~грн,\~з яких:\~5000\~грн.\~ сума\~заборгованості за\~основним зобов`язанням\~ 5000\~грн.,\~11375\~грн.\~ сума\~заборгованості за\~нарахованими процентами;\~250\~грн.\~ сума\~заборгованості за\~комісією (а.с.32 звор.стор.-34, 35). З копії платіжної інструкції №422780049 від 12.04.2024 слідує, що ТОВ «Качай гроші» отримало від ТОВ «Факторинг Партнерс» 1168064,68 гривень як оплату за договором факторингу №1-10042024 від 10 квітня 2024 року. (а.с.31 звор.стор.). ТОВ «Факторинг Партнерс» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність з надання фінансових послуг (а.с.6-11). Доказів повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитними грошима в повному обсязі матеріали справи не містять. Встановлені фактичні обставини в справі свідчать про те, що [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування кредитом у повному розмірі не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша\~статті 2 ЦПК України). За змістом статей\~626,628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні\~або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона\~підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цого Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до пункту 1 частини першої статті\~512, статті\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у\~статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг\~це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Статтею 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступлення права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Отже, положеннями статей\~512, 1077 ЦК України\~проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. За змістом\~статті 1079 ЦК України\~сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору про відступлення права вимоги, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право на вимоги яких переходять до нового кредитора. З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] 14 вересня 2023 року договору кредитної лінії № 00-9549541 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, факт отримання відповідачем грошових коштів, факт набуття позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги та існування заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту. З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.28) вбачається, що внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 16625 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний, допустимий і достовірний доказ, відповідачем спростований не був. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позичальник [PERSON] належним чином виконувала кредитні зобов`язання як щодо первісного кредитора, так і стосовно нового кредитора. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитної лінії № 00-9549541 від 14.09.2023 на загальну суму 16625,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 5 000 грн., заборгованості за нарахованими процентами 11375 грн. та заборгованості за комісією 250 грн. Отже, позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредитної лінії № 00-9549541 від 14.09.2023 підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо заявленого представником відповідача клопотання про розстрочення виконання рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1\~ст.267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1\~ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Згідно ч. 3\~ст.435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до ч. 4\~ст.435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Згідно ч. 5\~ст.435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10\~ постанови від 26.12.2003 №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення. Дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. У постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 796/43/2018 зазначено, що підставою для застосування\~ст.435 ЦПК України і ст.33 Закону України «Про виконавче провадження»\~є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними та такими, що не залежать від волі сторін. Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку. Відповідно до ч. 1\~ст.81 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач, заявляючи клопотання про розстрочення виконання рішення, не вказує на обставин, які мають характер особливих або виняткових, оскільки обставини, на які посилається заявник, такого характеру не носять, а тому і не можуть бути прийняті судом до уваги для надання розстрочення виконання рішення суду. Також відповідачем не надано суду жодного документу, який підтверджує обставини що утруднюють виконання рішення суду. Складне матеріальне становище не може вважатися винятковою обставиною, що ускладнює виконання рішення суду, і не є достатньою підставою для розстрочення виконання рішення суду. Поряд з тим, рішення суду по даній справі, на момент його ухвалення не набрало законної сили, виконавчий лист не видавався, що також свідчить про передчасність заявленого клопотання про розстрочення виконання рішення суду. Суд звертає увагу, що норми чинного законодавства допускають розстрочення виконання рішення лише у виняткових випадках. Безпідставне розстрочення виконання рішення суду підриває правовий принцип своєчасного та повного виконання судового рішення у цивільній справі, що являється складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. З огляду на зазначене, на даний час відсутні правові підстави для розстрочення виконання рішення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Судовий збір, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розподіляючи витрати, які відповідач поніс на професійну правничу допомогу, суд дійшов до висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, що підтверджують склад та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати критерію розумності таких витрат. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» витрат на правничу допомогу у розмірі 9000 грн разом з позовною заявою подано копії наступних документів: копія договору про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Асистанс», прайс лист АТ «Лігал Ассістанс», затверджений рішенням Загальних зборів №01-11/023 від 01.11.2023; заявку на надання юридичної допомоги №30 від 11.11.2024; витяг з акту №1 про надання юридичної допомоги від 08.11.2024, в якому міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги на загальну суму 9000 грн. Виходячи з вимог законодавства, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду позивачем надано відповідні документи, які свідчать про понесення відповідачем витрат на правничу допомогу адвокату у розмірі 9000 грн. Отже, зазначені витрати документально підтверджені та доведені. Разом з тим, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу за переконанням суду є завищеним з огляду на те, що предмет позову про стягнення заборгованості не є складним, не потребує складних правових досліджень, вивчення великого обсягу фактичних даних та аналізу первинних документів, а фактично виконані адвокатом відповідача роботи (надані послуги) не є складними за обсягом та витраченим часом. Тому, враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Також з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн., сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved