Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

У липні 2024 року позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк», в особі представника Ненахова О.О., звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 18 листопада 2021 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було підписано заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2534933-044. Відповідно до п. 1.11. кредитного договору банк зобов`язався надати кредит шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п.1.2.2. даного розділу з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України, на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі у сумі 218224,00 грн. Позичальником було порушено умови кредитного договору № 2534933-044 від 18.11.2021. Як наслідок, станом на 11.06.2024 у відповідача наявна заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 327240,15 грн, що складається з: 229717,24 грн - заборгованість по тілу кредиту; 33,11 грн - заборгованість по процентам; 97489,80 грн - заборгованість по комісії. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2534933-044 від 11.06.2024 у сумі 327240,15 грн та судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.07.2024 відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, до судового розгляду по суті. У серпні 2024 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що 18.11.2021 року між відповідачем та банком укладено Заяву-Договір про надання споживчого кредиту №2534933-044 на суму 218224 грн, строком кредитування 60 місяців. До лютого 2022 року відповідачем належним чином, у визначені Договором строки та розмірах сплачувались щомісячні платежі за кредитом. Однак, з початком військової агресії російської федерації в Україні, в зв`язку із військовими діями на території Києва і Київської області, відповідач кілька місяців не зміг вчасно та у розмірі, визначених Договором, сплатити щомісячні платежі. Таким чином, не дивлячись на те, що виникли форс-мажорні обставини, банк, не врахував положення пункту 5.8. Договору про надання споживчого кредиту № 2534933-044. Також зазначає, що переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), у Договорі про споживчий кредит від 18.11.2021 року не зазначено. На підставі викладеного, просить відмовити в задоволення позову в повному обсязі. У серпні 2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин юридична /фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. Відповідач не звертався до позивача з заявою про настання форс-мажорних обставин та не надав сертифікат про наявність форс-мажорних обставин, що засвідчується Торгово-промисловою палатою України. В судовому засіданні відповідач зазначив, що позов не визнає, при ухваленні судового рішення просить врахувати відзив на позов. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; у позовній заяві просили розгляд справи проводити без участі представника позивача. Суд, розглянувши подані позивачем документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 листопада 2021 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було підписано заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2534933-044. Відповідно до п. 1.1. розділу 1 «Замовлення банківських послуг» Кредитного договору Позичальник просив надати споживчий кредит на рефінансування заборгованості в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: п. п. 1.2.2. Загальна сума кредиту: 218224,00 грн; п. п. 1.2.6. Строк кредиту: 60 місяців; п. п. 1.2.9. Проценти за користування кредитом: 0,01 % річних; п. п. 1.4. Комісія за обслуговування кредиту: 2,5 % щомісячно. Відповідно до п. 1.11. Кредитного договору Банк зобов`язався надати кредит шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п. 1.2.2. даного Розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України, на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі у сумі 218224,00 грн, на поточний рахунок № [NUMBER] в АТ «Таскомбанк». Відповідно до п.1.12. кредитного договору цією Заявою-договором позичальник доручає банку перерахувати кредитні кошти для погашення заборгованості в АТ «Банк кредит Дніпро», ЄДРПОУ 14352406, згідно заяви-договору № 22039000523027 від 23.07.2021 у сумі 165000,00 грн, з поточного рахунку № [NUMBER] , відкритого в АТ «Таскомбанк» на рахунок № [NUMBER] в АТ «Банк кредит Дніпро». Відповідно до п.1.13. кредитного договору цією Заявою-договором позичальник доручає банку перерахувати кредитні кошти для погашення заборгованості в АТ «Мегабанк», Харків, ЄДРПОУ 09804119, згідно заяви-договору №2-604-855-2-21-Г від 11.02.2021 у сумі 53224,00 грн, з поточного рахунку № [NUMBER] , відкритого в АТ «Таскомбанк» на рахунок № [NUMBER] в АТ «Мегабанк», Харків. Відповідно до п. 2.5. Кредитного договору позичальник зобов`язався повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться у Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. 3.1.4. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюються у сумах та в терміни, шо передбачені графіком платежів, розрахунком сікупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, шо передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору. Згідно з п. 2.2. Кредитного договору відповідач підтверджує, що на момент укладання Заяви-Договору попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами та правилами надання споживчого кредиту в тому числі з вартістю споживчого кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про загальну вартість споживчого кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та загальними витратами за споживчим кредитом, а також з будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією, надання якої передбачене нормативними документами Національного банку України, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими цілком згоден. Відповідно до п. 3.3.2, Кредитного договору банк має право при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за Кредитом та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених цією Заявою-договором вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів, та стягнути заборгованість в примусовому порядку. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в договорі, що підтверджується відповідними меморіальними ордерами. Отже позивач, свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, у відповідача станом на 11.06.2024 наявна заборгованість у сумі 327240,15 грн, що складається з: 229717,24 грн - заборгованість по тілу кредиту; 33,11 грн - заборгованість по процентам, 97489,80 грн - заборгованість по комісії. 26.01.2024 року позивач надіслав відповідачеві повідомлення-вимогу №171372/70.2.2, в якому визначив, що повернення кредиту та сплата процентів повинні бути здійснені відповідачем протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дна направлення банком вказаного повідомлення відповідачеві. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). За приписами статті 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 509 цього Кодексу зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За приписом частини 2 статті 1050 ЦК України прострочення позичальником повернення чергової частини позики (кредиту) кореспондує праву позикодавця (кредитодавця) вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту), що залишилася, та сплати процентів. Позивачем в п. 1.4 розділу 1 договору про надання кредиту № 2534933-044 встановлено обов`язок відповідача сплатити комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,5%. Комісією за обслуговування кредиту є: надання інформацію по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунках позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Проте не встановлена конкретна ціна кожної послуги. Відповідно до графіка щомісячних платежів, зазначена сукупна вартість комісії з розрахунком на кожен місяць. Тобто банк встановив плату за надання інформації, яка згідно Закону надається безоплатно. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит) Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19, умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Так, у заяві-договорі № 2534933-044 від 18.11.2021 встановлено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, однак банком не вказано які саме послуги надаються позичальнику. Посилання позивача на те, що підписавши кредитний договір, відповідач погодився на всі його умови, є необгрунтованими, оскільки, як зазначено вище, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 97489,80 грн - заборгованості по комісії за обслуговування кредиту слід відмовити. Також у своєму відзиві відповідач посилається на форс-мажорну обставину, а саме введення воєнного стану, як на неможливість вчасно виконати договірне зобов`язання. Згідно з частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. При цьому закон звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Отже, визначення форс-мажору передбачає, що сам по собі воєнний стан не може бути автоматично форс-мажором, для визнання його таким обов`язково, щоб він безпосередньо спричинив неможливість виконати те чи інше договірне зобов`язання. Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором. Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не звертався до позивача з заявою про настання форс-мажорних обставин та не надав сертифікат про наявність форс-мажорних обставин, що засвідчується Торгово-промисловою палатою України. Як слідує з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Однак, позичальник свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, з огляду на що у нього утворилася заборгованість по тілу кредиту у розмірі 229717,24 грн та заборгованість по процентам у розмірі 33,11 грн, що підтверджується відповідним Розрахунком заборгованості по кредитному договору та Виписками. Відповідач свого розрахунку заборгованості за кредитом, як і підтвердження відсутності у нього заборгованості, чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру його заборгованості не надав. Згідно з приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № 2534933-044 від 18.11.2021 у сумі 229750,35 грн, що складається з: заборгованості по тілу кредиту - 229717,24 грн; заборгованості по процентам - 33,11 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 229750,35 грн. (229750,35 / 327240,15 грн. х 4908,60 грн. = 3446,25 грн.).

Outcome: partial