Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

21.01.2024 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» в особі представника\~адвоката Титаренка В.В. до [PERSON] про стягнення заборгованості, згідно прохальної частини якої просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 010/1915/82/784096 (кредитний договір №1) від 13.01.2020 року у розмірі 51307,97 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1400,00 грн. та судових витрат у сумі 3028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.01.2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено Заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/1915/82/784096, відповідно до якого банк відкрив картковий рахунок відповідачу та встановив поточний ліміт, розмір якого на дату початку кредитування становив 55000,00 грн., з максимальним лімітом в межах якого встановлюється поточний ліміт, який відповідно до умов кредитного договору становить 500000,00 грн., а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Строк кредиту становить 48 місяців, починаючи з 13.01.2020 року, з кінцевим терміном повного погашення кредиту до 13.01.2024 року; встановлена фіксована процентна ставка 48,0% річних. Посилався, що факт надання банком [PERSON] кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору від 13.01.2020 року підтверджується випискою по рахунку, що підтверджує початок користування кредитом. Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитними договорами, надавши останньому кредити в сумі та на умовах, передбачених кредитними договорами. Всупереч умовам кредитних договорів, відповідач припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, а саме припинив здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом згідно умовами кредитних договорів. 20.12.2022 між АТ «Райффайзен банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» був укладений договір про відступлення прав вимоги №114/2-57-F, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен банк» передає (відступає) за плату, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20.12.2022 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» набуло право вимоги за рядом кредитних договорів, у тому числі, за кредитним договором № 010/1915/82/784096 від 13.01.2020, укладеним між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк». Сума заборгованості за кредитним договором № 010/1915/82/784096 від 13.01.2020 становить 50825,18 грн. 44 коп. з яких: 49459 грн. 29 коп.\~сума заборгованості за дозволеним овердрафтом, 1365 грн. 89 коп.\~сума заборгованості за відсотками. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останнім не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок нового кредитора. 12.07.2024 позивач направив відповідачу Досудову вимогу про виконання грошових зобов`язань, проте станом на подання позову вказані досудові вимоги відповідачем не виконані, в зв`язку з чим позивач звертається до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, прохав суд розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує, про що зазначив у письмовій заяві. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подав. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Частиною 8 ст. 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 1 статті 5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що 13.01.2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено Заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/1915/82/784096, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 55000,00 грн, а клієнт зобов`язався повернути банку кредит та сплачувати проценти за його користування. Відповідно до умов договору, кредит надається з метою придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб; строк кредиту становить 48 місяців, починаючи з 13.01.2020 року по 13.01.2024 року, з кінцевим терміном повного погашення кредиту (з урахуванням пролонгації договору) до 13.01.2024 року; встановлена фіксована процентна ставка 48,0% річних. Зі змісту зазначеного договору вбачається, що відповідач підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг. В договорі визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань та інші. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси, що підтверджується виписками по рахункам [PERSON] . З вказаних виписок вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Верховний Суд в постанові від 02.12.2020 року по справі № 161/5267/20 зазначив, що згідно виписки по картковим рахункам позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо їх повернення. Верховний Суд вважає за необхідне вказати, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Таким чином наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача за виданим кредитом. Факт отримання кредиту за договором № 010/1915/82/784096 також підтверджується розпискою про отримання картки № [NUMBER] 13.01.2020 року, про що відповідач поставив свій підпис. Відповідач, всупереч умовам кредитних договорів, припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, а саме, припинив здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом згідно з умовами кредитних договорів. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 010/1915/82/784096 від 13.01.2020 року позичальника [PERSON] , складеного АТ «Райффайзен Банк», станом на 16.06.2023 рік заборгованість становить 50825,18 грн., з яких: заборгованість за дозволеним овердрафтом\~49459,29 грн.; заборгованість за відсотками\~136589 грн. 20.12.2022 між АТ «Райффайзен Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (Новий кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-57-F, у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Права вимоги переходять до Нового кредитора в повному обсязі, безвідривно та без можливості зворотного викупу. Загальна вартість Портфеля заборгованості у розмірі 3149285,56 грн. сплачена ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» на користь АТ «Райффайзен Банк» за платіжною інструкцією № 802 від 15.06.2023. Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20.12.2022 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» набуло право вимоги за рядом кредитних договорів, у тому числі, за кредитним договором № 010/1915/82/784096 від 13.01.2020, укладеним між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк». Згідно з Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб\~підприємців та громадських формувань, копією Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», код ЄДРПОУ 39508708 зареєстроване у Реєстрі 25.11.2014, основний вид економічної діяльності: надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення). 12.07.2024 позивач ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» направив [PERSON] досудову вимогу від 12.07.2024 № 1-109200 про сплату заборгованості за кредитним договором №010/1915/82/784096 від 13.01.2020 про сплату заборгованості у розмірі 50825,18 грн., які станом на дату пред`явлення до суду позову відповідачем не виконані. У відповідності до частини 1статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1статті 1049 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України). Частиною 1статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до часини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15. Відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, не надав будь-яких доказів в розумінні положень статті 76-81 ЦПК України на спростування обставин, на які посилається позивач, доказів про сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором позивачу або первісному кредитору матеріали справи не містять а тому, з врахуванням наданих позивачем доказів, суд вважає доведеними посилання позивача на існування заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором у сумі, зазначеній у розрахунку заборгованості. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 1400,00 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу надані наступні докази: копію договору № 14/06/2023 від 14.06.2023 про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» та адвокатом Титаренком Владиславом Володимировичем; копію Додатку №1 від 14.06.2023 до Договору про надання правової допомоги № 14/06/2023 від 14.06.2023, де сторонами визначено обсяг правової допомоги за підготовку та подачу до суду пакету документів щодо стягнення боргу з боржника та вартість, гонорар на загальну суму 1400,00 грн; копію Замовлення №852 від 04.11.2024 року, відповідно до яких клієнт ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» передає Адвокату Титаренку В.В. в роботу матеріали по справі за кредитним договором № 010/1915/82/784096 стосовно [PERSON] ; копія Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 07.11.2024 року до Замовлення № 852 до Договору про надання правової допомоги №14/06/2023 від 14.06.2023, в якій загальна вартість робіт (послуг) складає 1400,00 грн; копію платіжної інструкції № 2618 від 08.11.2024 про сплату ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» адвокату Титаренку В.В. 1400,00 грн. за послуги з правничої допомоги за Замовленням № 852 до договору №14/06/2023 від 14.06.2023. Суд визнає надані стороною позивача докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу належними, допустимими, достовірними і достатніми. Відповідно до частини 4, 5 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем не заявлено. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень статті 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та у зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, покладає на відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн та на правничу допомогу у розмірі 1400,00 грн.

Outcome: approved