Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

У липні 2024 позивач в інтересах якого діє адвокат Борейко Н.О., звернувся до суду з позовом до Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Починаючи з червня 2010 і дотепер він постійно проживав на території Республіки Польща, періодично приїздив в Україну відвідати матір за її життя. Останній раз виїхав до Польщі 02.02.2019, про що свідчать відповідні відмітки у закордонному паспорті. Після смерті матері позивач не звертався із заявою про прийняття спадщини, оскільки на момент її смерті з нею постійно проживав його брат [PERSON] , який опікувався нею. Про наявність заповіту на його користь позивач не був обізнаний та повідомлений, а мати за життя йому цього не говорила. В травні 2024 позивач отримав примірник позовної заяви [PERSON] , який є його племінником, про визнання права власності на спадкове майно, зі змісту якої йому стало відомо про наявність складеного матір`ю заповіту на його користь. Враховуючи наявність останньої волі матері, позивач 23.05.2024 направив засобами пошти до Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області заяву про прийняття спадщини за заповітом. Однак отримав від нотаріуса лист, в якому було роз`яснено, що ним не була прийнята спадщина у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини та рекомендовано звернутись до суду. Посилаючись на вимоги ст.ст.1218, 1217,1220, 1272 ЦК України, вважає, що необізнаність спадкоємця, який тривалий час проживає закордоном, про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, відсутність у позивача спільного побуту із спадкодавцем, та окремого проживання з нею, тривалого проживання за кордоном, необізнаність про наявність заповіту та бажання виконати останню волю померлої матері, просить визначити йому додатковий строк у 2 місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 04.07.2024 позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 19.09.2024 до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимого щодо предмету спору залучено [PERSON] . Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, згідно якої позов просив розглядати за його відсутності, щодо прийняття рішення покладався на розсуд суду. Також на запит суду надано пояснення, що відповідно до норм законодавства нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. В матеріалах спадкової справи №263/2023, заведеної Володимирською державною нотаріальною конторою Волинської області 29.09.2023 після померлої [INFO] [PERSON] відсутні відомості щодо місця проживання або роботи спадкоємців. Повідомлення в пресі було неможливим оскільки періодичність виходу газети «Слово Правди» один раз в тиждень, щочетверга, а шестимісячний строк для прийняття спадщини закінчився 02.10.2023. Згідно підпункту 2.3 п.2 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 за №296/5 у разі наявності заповіту, нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Спадкоємцями [PERSON] не було надано заповіт, отже він не міститься у спадковій справі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та його представник адвокат Смоляр Є.І., в судовому засіданні повністю заперечували проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що позивач тривалий час проживає в Польщі, останній раз приїжджав у 2019 році, місце його реєстрації невідоме, з моменту відкриття спадщини не виявляв наміру звертатися до нотаріуса щодо прийняття спадщини, в той час як третя особа [PERSON] , як онук подав заяву для прийняття спадщини. Також позивач є спадкоємцем першої черги, який був обізнаний про смерть спадкодавця та відкриття спадщини, а тому згідно з практикою ВС мав звернутися до нотаріуса у встановлений строк з моменту відкриття спадщини. Щодо зауважень дій нотаріуса, то це право його право щодо публікації оголошення, в свою чергу позивач не бажав приймати спадщину за законом. Крім того, зауважили, що останній раз позивач в,уїжджав в Україну 14.01.2019 а виїхав 02.02.2019, при цьому заповіт було складено 01.02.2019. Враховуючи наведені обставини на їх думку наявні всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з,вився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь яких заяв про поважність своєї неявки на розгляд справи не повідомив. Суд, заслухавши позиції учасників справи, дослідивши письмові матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.76ЦПКУкраїни, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступні фактичні обставини. [INFO] померла [PERSON] . Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стан у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Зарічанською сільською радою Володимир-Волинського району Волинської області 01.03.1980. Довідкою президента м.Щецин Республіка Польща від 27.06.2024 підтверджено відомості, що [PERSON] з 2011 року тимчасово перебуває в м.Щецин Республіка Польща, періодично виїжджає. За відомостями паспорта громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] остання віза 02.02.2019. За копією заповіту від 01.02.2019 посвідченого державним нотаріусом Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області Билень Н.П., [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майн з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилося та взагалі все те, на що вона буде мати право за законом чи за заповітом заповідає своєму синові [PERSON] , [INFO] . 03.06.2024 на усне звернення щодо видачі свідоцтва на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] нотаріус Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області повідомив позивача [PERSON] , що ним не була прийнята спадщина у встановлений законом спосіб, так як ним не подано у встановлений законом строк з дня відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В спадковій справі №263/2023 до майна, померлої [PERSON] , наявні: заява [PERSON] , яка надійшла 29 вересня 2023 щодо прийняття спадщини після смерті його баби [PERSON] , а також заява [PERSON] , яка надійшла 28 травня 2024 щодо прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що позивачу одразу було відомо про смерть матері, отже про відкриття спадщини, однак будь яких заяв з моменту відкриття спадщини він не подавав, направив заяву нотаріусу після того як дізнався про заповіт, отримавши позов про право власності на спадкове майно. Має намір володіти спадковим майном і не відмовляється від нього. Також зазначила, що після відкриття спадщини нотаріусом не було повідомлено позивача як спадкоємця про наявність заповіту. Відповідно до норм законодавства нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. В матеріалах спадкової справи №263/2023, заведеної Володимирською державною нотаріальною конторою Волинської області 29.09.2023 після померлої [INFO] [PERSON] відсутні відомості щодо місця проживання або роботи спадкоємців. Повідомлення в пресі було неможливим оскільки періодичність виходу газети «Слово Правди» один раз в тиждень, щочетверга, а шестимісячний строк для прийняття спадщини закінчився 02.10.2023. Згідно підпункту 2.3 п.2 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 за №296/5 у разі наявності заповіту, нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до статей\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі\~статтею 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України\~встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша\~статті 1268 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1269, частина перша\~статті 1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга\~статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18,від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19. В Постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зауважила, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з незнанням спадкоємця про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Позивач у цій справі є спадкоємцем майна своєї померлої матері за заповітом та за законом як спадкоємець першої черги. Тож навіть у разі незнання про наявність заповіту позивач повинен був учинити активні дії для прийняття спадщини подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України шестимісячний строк. Велика Палата ВС констатувала, що факт усвідомлення позивачем його права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги спадкування поряд із незнанням про наявність заповіту, складеного на його ім`я, за умови невчинення ним жодних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить як про порушення принципу свободи заповіту, так і про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк. Отже, ВП ВС дійшла висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк із часу відкриття спадщини. Враховуючи наведені вимоги закону та усталену практику ВС, потрібно зазначити, що [PERSON] є не лише спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] (про смерть матері був обізнаний одразу 31.03.2023), а також, незалежно від наявності заповіту є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом. В судовому засідання доведено і підтверджено його представником адвокатом Борейко Н.О., що [PERSON] , знаючи про смерть матері, не вчиняв жодний дій по прийняттю спадщини, оскільки не бажав приймати спадщину по закону, та тільки 28 травня 2024 звернувся до нотаріуса. Отже, суд, установивши, що підстави, на які посилається позивач, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини не вбачає підстав для задоволення позову та визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed