Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір № 3066639 про надання споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За цим договором відповідач отримав позику у розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч ) грн. 00 коп. строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,57% (знижена процентна ставка) від суми кредиту за кожен день користування та 1,90% (стандартна процентна ставка) від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення позики (відповідні ставки зазначені в паспорті споживчого кредиту та п. 1.5.1. та 1.5.2. Договору). Договір та паспорт споживчого кредитування, підписані відповідачем. Відповідно до графіку платежів, який є Додатком № 1 до Договору відповідач зобов`язувався сплатити борг у повній сумі, а також суму нарахованих процентів у розмірі 2 565,00 грн у строк до 16.11.2020 року. Відповідачем 12.11.2020 року було сплачено відсотки за користування кредитом у розмірі 2 308,50 грн. У порядку визначеному п. 4.3 Договору без додаткового повідомлення відповідача про небажання пролонгувати договір та відсутності повного погашення боргових зобов`язань, така оплата була визначена як оферта пролонгації договору та була акцептована ТОВ «Авентус Україна», тобто договір був пролонгований до 12.12.2020 року зі сплатою стандартної процентної ставки у порядку п. 4.5. Договору. 24.11.2020 року відповідач вніс платіж на покриття відсотків у розмірі 3 420,00 грн., які були нараховані на цю дату. У порядку визначеному п. 4.3 Договору без додаткового повідомлення відповідача про небажання пролонгувати договір та відсутності повного погашення боргових зобов`язань, така оплата була визначена як оферта пролонгації договору та була акцептована ТОВ «Авентус Україна», тобто договір був пролонгований до 24.12.2020 року зі сплатою стандартної процентної ставки у порядку п. 4.5. Договору. 21.12.2020 року відповідач вніс платіж у сумі 7700,00 грн, з яких 7 695,00 грн було зараховано на покриття відсотків, та 5.00 грн у суму погашення основного боргу. У порядку визначеному п. 4.3 Договору без додаткового повідомлення відповідача про небажання пролонгувати договір та відсутності повного погашення боргових зобов`язань, така оплата була визначена як оферта пролонгації договору та була акцептована ТОВ «Авентус Україна», тобто договір був пролонгований до 20.01.2021 року зі сплатою стандартної процентної ставки у порядку п. 4.5. Договору Договір в подальшому не пролонгувався, оплата не проводилась. Станом на 20.01.2021 року відповідач борг у сумі 14 995,00 грн. та нараховані відсотки у сумі 7 407,53 не погасив, договір не пролонгував, тобто з 20.01.2021 року наявне прострочення за договором споживчого кредитування № 3066639 від 17.10.2020 року. Станом на останній день, за який належно нараховувати відсотки відповідно до договору 20.04.2021 року заборгованість відповідача перед ТОВ «Авентус Україна» складала 14 995,00 грн. суми основного боргу та 34188,60 грн. відсотків за користування кредитом на умовах договору. 31.05.2021 року ТОВ «Авентус Україна» направила відповідачу лист про необхідність погашення заборгованості, в якому було запропоновано сплатити хоча б тіло кредиту у сумі 14 995,00 грн, проте відповідач на лист не відповів і заборгованість не погасив. В подальшому 09.06.2021 року ТОВ «Авентус Україна» передала право вимоги за договором № 3066639 від 17.10.2020 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі Договором факторингу №1 від 06.09.2019р. Відповідно до діючого договору право вимоги, на якому ґрунтується цей позов, передане позивачу згідно реєстру прав вимоги № 12 від 09.06.2021 року за п. 40 відповідно передано право стягнення коштів. Крім того, у звіті про оцінку грошового збитку завданого ТОВ «Ум Факторинг» фізичною особою гр. [PERSON] , з урахуванням втраченої (упущеної) вигоди, індексу інфляції та 3 річних, внаслідок несплати коштів, отриманих у позику у ТОВ «Авентус Україна», згідно Договору про надання споживчого кредиту № 3066639 від 17.10.2020 р., зокрема зазначено, що у разі своєчасного повернення відповідачем споживчого кредиту та розміщення таких коштів на депозитному рахунку при стандартній ставці у цей період, позивач міг би отримати прибуток у розмірі 1 368,52 грн. Таким чином ця сума становить розмір (упущеної) вигоди, яка була спричинена порушенням права позивача на належне виконання зобов`язання відповідачем. Просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 28.04.2022 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 29.04.2025 року представником позивача подано додаткові пояснення у справі в яких вказує, що на банківську картку відповідача 17.10.2020 р. дійсно зарахована сума 15000,00 грн. Також зазначено повний номер банківської картки відповідача - [NUMBER] . 06.09.2019 р. року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» було укладено договір факторингу №1 та підписано витяг з реєстру прав вимоги № 1. Відповідно до цих документів до позивача перейшло право вимоги до відповідача. В подальшому також були укладені додаткові угоди про пролонгацію цього договору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив такі задоволити. Відповідач 28.11.2023 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України\~визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Судом встановлено, що 17.10.2020 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір №3066639 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальнику надається кредиту у розмірі 15\~000, 00 гривень. Відповідно до п. 1.2 Договору, Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.5.1. Договору, Позивач нараховує знижену процентну ставку за користування кредитом в розмірі 0,57% від суми кредиту за кожен день користування (без пролонгацій), якщо в строк Споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. Пункт 4.5. Договору визначає, що при акцептуванні Кредитором оферти Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в п.4.3 Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Пунктом 7.4. Договору та його підпунктами визначена відповідальність за порушення споживачем своїх зобов`язань щодо неповернення кредиту або несплати відсотків за користування кредитом, зокрема штрафи у розмірі 720,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 180,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. При цьому додатково визначено, що граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів), нарахованої за порушення споживачем зобов`язань за цим Договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної споживачем за цим Договором, і становить: 7 500,00 грн. Договір №3066639 про надання споживчого кредиту було підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М621256. Крім того, відповідачем 17.10.2020 року було підписано паспорт споживчого кредиту. Згідно довідки про розрахунки за Договором №3066639 про надання коштів у позику від 17.10.2020 року, [PERSON] було здійснено наступні платежі: 12.11.2020 року 2\~308,50 грн.; 24.11.2020 року 3\~420,00 грн.; 21.12.2020 року 7\~700,00 грн. 06.09.20219 року між ТзОВ «Ум Факторинг» та ТзОВ «Авентус Україна» було укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого ТОВ «УМ Факторинг» набуло статусу Нового кредитора, отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Авентус Україна». Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно вимог\~статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. У відповідності до частини першої\~статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини першої\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої\~статті 1050 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою\~статті 512 ЦК України\~встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статтями\~513,\~514 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом\~статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі\~статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша\~статті 1078 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті\~79,\~80 ЦПК України). Згідно приписів статті\~12, частин першої, п`ятої - сьомої статті\~81, частини першої статті\~89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно виписки за договором №б/н за період 17.10.2020 20.10.2020, [PERSON] 17.10.2020 року було зараховано на картку № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 15\~000,00 грн. Звертаючись до суду, ТОВ «УМ Факторинг» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, зокрема, кредитний договір, оформлений та підписаний його сторонами в установленому законом порядку; паспорт споживчого кредиту; графік платежів; договір відступлення прав вимоги (факторингу) за спірним кредитним договором новому кредитору ТОВ «УМ Факторинг». \~Згідно наданого представником позивача розрахунку вбачається, що заборгованість за кредитним договором становить 14\~995,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 34\~188, 60 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Кредитний договір та договір факторингу є дійсними, у судовому порядку їх сторонами не були оскаржені. Розмір заборгованості за кредитним договором відповідачем не спростований. Доказів щодо сплати коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав, тому вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 49183,60 грн. (заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом), підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення упущеної вигоди в розмірі 1368,52 грн., суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини першої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За частиною другою\~статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до\~статті 22 ЦК України\~у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Відповідно до частини четвертої\~статті 623 ЦК України\~при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Згідно з\~ст. 614 ЦК України\~кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Суд враховує, що позивачем не обґрунтовано та не доведено належними доказами сам факт наявності збитків у формі упущеної вигоди, в чому вони дістали свій прояв, безпосередній причинно-наслідковий зв`язок із діями (бездіяльністю) відповідача, вина відповідача. Звіт суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Київський ріелтор", наданий позивачем, про оцінку грошового збитку, зміст якого зведений до визначення розміру втраченої вигоди як можливого прибутку у зв`язку із середньостатистичною ставкою по депозитних вкладах в банках України, на думку суду, не є достатнім доказом наявності такого збитку саме у позивача та реального зв`язку із заборгованістю відповідача, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Крім того позивачем ставиться вимога про стягнення витрат на оцінку грошового збитку у розмірі 15000,00 грн. Позивачем було здійснено дії щодо оцінки грошового збитку, зокрема, замовлено таку оцінку у суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ "Київський Ріелтор" та відповідно отримано звіт про оцінку грошового збитку, завданого ТОВ "УМ Факторинг" фізичною особою [PERSON] з урахуванням втраченої (упущеної) вигоди внаслідок несплати коштів, отриманих у позику у ТОВ "Авентус Україна" згідно договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3066639 від 17.10.2020. Факт виконання оціночних робіт на замовлення позивача ТОВ "Київський Ріелтор" з подальшою їх оплатою в сумі 15 000 грн підтверджується як самим звітом, так і актом прийому-передачі виконаних робіт від 11.01.2022, а також платіжним дорученням від 06.01.2022 року № 20. \~\~З копії сертифікату № 899/20 суб`єкта оціночної діяльності, виданого 02.10.2020 ТОВ "Київський Ріелтор" строком дії з 02.10.2020 року до 02.10.2023 року вбачається, що серед переліку напрямків оцінки майна, щодо яких дозволена практична оціночна діяльність вказаного Товариства, відсутній такий напрямок, як оцінка грошового збитку з урахуванням втраченої (упущеної) вигоди. За таких умов, суд приходить до висновку про недоведеність частини судових витрат в сумі 15000 грн., як сплачених позивачем за проведення оцінки грошового збитку. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (97,29% від 2 481 грн 00 коп.) - в розмірі 2413 грн 76 коп. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.526, 527, 610-612, 627- 629,638 ЦК України,

Outcome: approved