Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] (далі - позивач) адвокат Шморгун О.П. звернувся з позовом до Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй на день смерті майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Будучи спадкоємцем після смерті матері, позивач у встановлений законодавством строк звернулася до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Косинського Сергія Олександровича із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, 09.07.2024 отримала листа за № 129/01-16 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно - житловий будинок, рекомендовано звернутися до суду за визнанням права власності на спадкове майно. За свого життя матір позивача не оформила необхідні правовстановлюючі документи на зазначений вище житловий будинок з надвірними будівлями. Позивач, як спадкоємець першої черги, у встановлений строк звернулася до приватного нотаріуса, проте не може реалізувати своє право на спадкування у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно - житловий будинок. З огляду на зазначене, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У позовній заяві представник позивача просить суд визнати за позивачем в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 26.02.2025 року позовну заяву залишено без руху. На виконання вказаної ухвали 06.03.2025 представником позивача було подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою судді від 07.03.2025 відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилася, представником позивача адвокатом Шморгуном О.П. подано заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують в повній мірі та просять їх задовольнити. Представник відповідача, Хорошівської селищної ради, в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, зазначив що позов визнає. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.09.2023 (а.сп.10). Позивач є дочкою [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження від 16.11.1987, копія свідоцтва про шлюб від 14.11.2007 щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 8-9). Згідно копії довідки виконавчого комітету Хорошівської селищної ради від 21.10.2024, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом із [PERSON] на день її смерті були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - родинні зв`язки відсутні; [PERSON] , [INFO] , - син; [PERSON] , [INFO] , - онук; [PERSON] , [INFO] , - онук; [PERSON] , [INFO] , - онука (а.сп.19). Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 77590034 від 09.07.2024 встановлено заведення спадкової справи після смерті [PERSON] (а.сп.17-18). Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , як спадкоємиця першої черги за законом після смерті матері, є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину (а.сп.16,20). Згідно копії листа приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Косинського С.О. від 09.07.2024 за №129/01-16 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.сп.16). З матеріалів справи слідує, що 21.10.2016 рішенням Топорищенської сільської ради було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] загальною площею 0,6600 га на території [ADDRESS] , з яких 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), 0,4100 га для ведення особистого селянського господарства (а.сп.21). Відповідно до довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №297 від 29.04.2024, згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи №200 станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно, що знаходиться в [ADDRESS] не зареєстровано (а.сп.14). Згідно довідки виконавчого комітету Хорошівської селищної ради від 07.01.2025, [PERSON] була головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , згідно запису погосподарської книги № 1 за 2021-2025 роки, особового рахунку № [NUMBER] Топорищенського старостинського округу. Крім того, згідно самої облікової картки об`кта погосподарського обліку 00491 вказано, що відповідний будинок знаходиться по [ADDRESS] , зазначеною головою домогосподарства [PERSON] (а.сп.15, 68-71). Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , виготовлено на ім`я позивача. Згідно з технічним паспортом вказаний будинок було споруджено в 1966 році ( а.сп.11-13), загальна площа будинку складає 47,8 кв.м., з неї житлова 11,9 кв.м. Як слідує із звіту про оцінку майна №240304/07-Л вартість житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 47,8 кв.м., житловою площею 11,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 30353 гривень ( а.сп.46-56). Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону України права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві Юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину, проте, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , позивач не може оформити свої спадкові права. У свою чергу, вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав померлій [PERSON] , про що свідчать докази виділення земельної ділянки під забудову, відомості з погосподарського обліку, інформація селищної ради, а також технічна документація на нерухомість. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця. На підставі викладеного,

Outcome: approved