Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що вона є власником частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори. Іншим співвласником квартири є [PERSON] згідно договору довічного утримання від 29.12.2004 року, укладеним між даною особою та [PERSON] . Позивач зауважує на виникненні спору в частині реалізації нею прав як співвласника квартири, звертає увагу на неодноразові виклики поліції для врегулювання такого питання. Посилаючись на положення ст.ст. 317, 319, 321 ЦК Україин, що визначають обсяг права власності, принципи його неопорушності, позивач просить зобов`язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] шляхом вселення. Ухвалою суду від 20.01.2025 року по справі відкрите спрощене позовне провадження. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення відносно заявлених позивачем вимог. Сторона зауважує, що позивач фактично не проживає у спірній квартирі, витрати на обслуговування будинку, зокрема по сплаті комунальних послуг, несе відповідач. Відповідач вказує на положення ст.ст. 71, 72 ЖК України та стверджує про втрату позивачем права на користування квартирою внаслідок відсутності без поважних причин понад десять років. При цьому, на думку учасника, у виниклому спорі необхідним до застосування є положення ч.2 ст. 405 ЦК України, згідно з якими член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач акцентує увагу на тому, що справа за аналогічним позовом вже розглядалась судом і формальна зміна кола учасників не змінює предмету спору. З огляду на викладене, учасник просить залишити позов без розгляду. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали наведені вимоги. Відповідач [PERSON] у поясненнях заперечував право власності позивача на частку у майні, зауважив на фальсифікації заповіту, складеного на ім`я позивача. Судом встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] є власником частини [ADDRESS] . Співвласниками інших частин є: [PERSON] в розмірі частини, відповідач [PERSON] в розмірі частини. Між позивачем та відповідачами виник спір за сферою реалізації права власності, відповідачем [PERSON] як співвласником квартири заперечується право позивача на користування житлом. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Згідно п.3 ч.1 ст .255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. На час розгляду справи судом не отримано даних про існування підстав для залишення позову без розгляду або закриття провадження по справі відповідно до ст.ст. 255, 257 ЦПК України. Вирішуючи питання грунтовності заявлених вимог суд виходить з таких міркувань. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на вказані позивачем утруднення в доступі до квартири, частина у праві власності на який зареєстрована за позивачем, суд приходить до висновку про порушення прав особи як власника майна, необхідності їх поновлення шляхом вселення у квартиру. Суд звертає увагу, що питання втрати права на користування житлом, зокрема на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України, не можуть вирішуватись відносно власника (співвласника) майна, період відсутності особи за спірним помешканням не має правового значення. Слід додати, що відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У відповідності до ч.1 ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Отже, відповідач [PERSON] як співвласник майна не позбавлений можливості вирішувати питання встановлення порядку користування спільним майном, у тому числі, у судовому порядку, пред`являти вимоги про відшкодування частини витрат, понесених самостійно на утримання спільного майна. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] як співвласника, із яким виник спір, на користь позивача судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved