Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 306139495 від 27.06.2021 року у розмірі 32 506 гривень 92 копійки, судовий збір у розмірі 2422 гривень 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27.06.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За умовами якого кредитором надано позичальнику кредит у розмірі кредитного ліміту на суму 16 200 гривень строком на 126 днів, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредитний договір підписано позичальником електронним підписом за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV56D2M, який введено відповідачем 27.06.2021 року о 11:04:11 у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 січня 2025 року провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст. 274--279 ЦПК України, з повідомленням (викликом) сторін. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, відповідачу був наданий строк для подання відзиву, заперечень, зустрічного позову, клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином у порядку ст.ст. 128, 131 ЦПК України. Представник позивача просив розглядати справу без його участі та в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення по цій справі. Відповідачу [PERSON] рекомендованим листом за зареєстрованим місцем його проживання було надіслано поштою копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, позов з додатками та повістку про виклик у судове засідання, однак до судового засідання відповідач не з`явився, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи або про слухання справи за його відсутності до суду не подавав, правом на подання відзиву не скористався. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду немає даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином, і відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив на позов, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи, та за згодою позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вказаний позов підлягає задоволенню з огляду на таке. 27.06.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 306139495 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до п. 1.1 договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі кредитного ліміту на суму 16 200 гривень на умовах строковості, зворотності, платності. Позичальник, у свою чергу, зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування відповідно до умов договору, додатків до нього та Правил надання грошових коштів у позику. Договором передбачено нарахування процентів за користування кредитом за двома ставками, які застосовуються залежно від періоду користування коштами. Так, дисконтна процентна ставка відповідно до пункту 1.4 договору нараховується у розмірі 251,85% річних, що становить 0,69% на день від суми кредиту, протягом перших 42 днів користування кредитом. Базова процентна ставка відповідно до пункту 1.5 договору застосовується з 43-го дня користування кредитом і становить 474,50% річних, що еквівалентно 1,30% на день від суми кредиту, яка фактично перебуває в користуванні позичальника. Відповідно до пункту 1.9 договору проценти нараховуються за кожен день користування коштами, починаючи з 43-го дня, залежно від суми кредиту, що залишається непогашеною. Згідно з пунктом 1.2 договору, строк користування кредитом становить 126 днів від дати отримання коштів позичальником. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Укладення договору було неможливим без попереднього ознайомлення відповідача з умовами надання та обслуговування кредиту. Після підписання договору кредитодавець надіслав на електронну адресу відповідача примірник електронного договору у форматі, що унеможливлює зміну його змісту. Для підписання вказаного договору на телефон відповідача 27.06.2021 року о 11:03:26 був надісланий одноразовий ідентифікатор MNV56D2M, який в подальшому було використано та введено у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натисканням кнопки «Так» 27.06.2021 о 11:04:11. Крім того, відповідач 27.06.2021 року ознайомився та підписав паспорт споживчого кредиту до кредитного договору, де також визначено умови кредитування. Відповідно до заявки на отримання грошових коштів у кредит від 27.06.2021, кредитні кошти мали бути перераховані відповідачу на картковий рахунок 4441-11XX-XXXX-5074. Відповідно до листа № 1-2017 від 07.06.2024 вбачається, що відповідно до договору № 06042021/УФТР про надання послуг від 06.04.2021 АТ «Комерційний банк «ГЛОБУС» перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 16 200 гривень. В свою чергу, відповідач належним чином умови договору не виконував і має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК ЕЙС» у сумі 32 506 гривень 92 копійки, з яких: 16 200 гривень заборгованість по кредиту, 16 306 гривень 92 копійки заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. У зв`язку із неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 32 506 гривень 92 копійки, яка складається з: 16 200 гривень заборгованість по кредиту; 16 306 гривень 92 копійки заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Відповідно до положень ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. Право вимоги за кредитним договором від 27.06.2021 року за № 306139495 в подальшому було послідовно передано через договори факторингу: від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» (02.11.2021), від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» (31.07.2023), і від ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» до позивача (07.11.2024). Так, 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року, що підтверджується договором факторингу № 28/1118-01. 28.11.2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 року між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. У цій додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 року. 31.12.2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 року. 31.12.2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 року. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03.08.2021 року та № 3 від 30.12.2022 року якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 року включно, усі інші умови залишилися без змін. 07.11.2024 року ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія ЕЙС» уклали договір факторингу 0711/24/Е від 04.08.2023 року, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, що підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу 0711/24/Е від 04.08.2023 року. Отже, від ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 32 506 гривень 92 копійки. ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» не здійснювало нарахувань за кредитним договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із досліджених письмових доказів встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої обов`язки за кредитним договором № 306139495 про надання споживчого кредиту від 27.06.2021 року, в той час як відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та, згідно з матеріалами справи, має заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія ЕЙС» у загальному розмірі 32 506 гривень 92 копійки. Враховуючи викладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин на час розгляду справи відповідачем не надано, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 32 506 гривень 92 копійки. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з положеннями ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача. Судом встановлено, що за звернення до суду з даним позовом позивачем, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», сплачено судовий збір у розмірі 2422 гривень 40 копійок. Також представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 6000 гривень. 08.11.2024 року між позивачем та адвокатським бюро «Тараненко та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 08/11/24-01. Відповідно до змін, внесених вищезгаданою додатковою угодою, після належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг. 08.11.2024 року між позивачем та адвокатським бюро «Тараненко та партнери» підписано акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 08/11/24-01 від 08.11.2024 року, в якому зазначена вартість наданих послуг з надання правничої допомоги 6000 гривень, з посиланням на протокол погодження вартості послуг до вказаного договору з кількістю годин та найменуванням наданих адвокатських послуг. Об`єднаною палатою Верховного Суду в своїй постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19 зроблено такий висновок: розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Питання застосування частини 8 ст. 141 ЦПК України щодо доведеності розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу також неодноразово було предметом дослідження у Верховному Суді, в тому числі відповідно до згаданих вище постанов, а також відповідно до постанов від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20), від 5 березня 2021 року (справа № 200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа № 520/12065/19), у яких сформульовано правовий висновок, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Таке правозастосування випливає з нової процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу, імплементованої у ЦПК України з 15 грудня 2017 року. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 15 квітня 2021 року по справі № 160/6899/20. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень.

Outcome: approved