Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

27.02.2025 позивач ТОВ\~«ЮНІТ КАПІТАЛ»в особі представника - адвоката Тараненка А.І. звернувся до суду через систему «Електронний суд» із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 31.12.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №7430244, відповідно якого відповідачу надано кредит в сумі 11400 гривень на строк 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,88% в день (знижена процентна ставка застосовується у випадку коли споживач до 30.01.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі, не менше першого платежу або здійснить часткове дострокове повернення кредиту) та 2,20 % в день у межах строку кредитування, в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності до умов договору. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши [PERSON] кредитні кошти в сумі 11400 грн. через компанію ТОВ "Пейтек", що підтверджується інформацією ТОВ «Пейтек», проте відповідачка своїх зобов`язань належним чином не виконала, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором на загальну суму: 40003,60 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10990,00 грн., заборгованість за процентами від суми позики 29013,60 грн. 23.10.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу №23.10/24-Ф, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 40003,60 грн. 20.01.2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ\~«ЮНІТ КАПІТАЛ»було укладено договір факторингу №20/01/2025-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 40003,60 грн. 06.03.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв цей позов до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання на 31.03.2025, а також за клопотанням позивача витребував у АТ КБ «Приватбанк» докази - інформацію про емітування на ім`я відповідачки платіжної картки (маска- карти) № [NUMBER] , про зарахування коштів в сумі 11400,00 грн. на зазначений рахунок та щодо наявності номера телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] тощо (а.с. 109-112). 26.03.2025 від АТ КБ «Приватбанк» на адресу суду надійшла інформація щодо рахунків [PERSON] , зокрема зазначено, що на її ім`я емітовано карту № [NUMBER] , також надано виписку по вказаному рахунку за період з 31.12.2023 по 04.01.2024 яка містить зарахування на суму 11400,00 грн., фінансовий номер телефону, який знаходиться в анкетних даних [PERSON] [NUMBER] (а.с. 126-127). В судові засідання 31.03.2025 та 16.04.2025 представник позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ»не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно (а.с.116-119, 133, 134). У прохальній частині позовної заяви позивач ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» просив розглянути цю справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с.8 на звороті). Відповідачка [PERSON] в судові засідання 31.03.2025 та 16.04.2025 не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належно і завчасно згідно з вимогами чинного законодавства (а.с.120-123, 131, 132, 135). Жодних заяв чи клопотань від відповідачки на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачка [PERSON] не подавала. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачка [PERSON] в судове засідання двічі не з`явилася, будучи належно повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, водночас, позивач не заперечував щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для її заочного розгляду. Ухвалою суду від 16.04.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд цієї цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, висновує таке. Суд установив, що 31.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №7430244 про надання споживчого кредиту (Кредитний договір) (а.с. 10-18). Кредитний договір укладено відповідно до правил надання коштів у позику, зокрема на умовах фінансового кредиту, встановлених ТОВ «Авентус Україна» та оприлюднених у вільному доступі на сайті https://creditplus.ua/documents (а.с. 25 34) Відповідачка самостійно обрала час для ознайомлення з цими правилами, після чого добровільно, без примусу чи тиску, висловила бажання отримати кошти. Для цього вона зареєструвалася на сайті, пройшла процедуру ідентифікації та верифікації й надала свої персональні ідентифікаційні дані. \~ \~ \~ \~Відповідно Розділу 7 Правил, Відповідачка самостійно обрала бажані умови кредитування, зокрема суму й строк та розпочала реєстрацію на веб-сайті Товариства. Під час першого етапу реєстрації на веб-сайті шляхом проставлення відповідної відмітки вона підтвердила надання згоди на обробку персональних даних, вказала особисті засоби зв`язку, створила пароль доступу до Особистого кабінету. Після проходження першого етапу реєстрації Товариство направило клієнту вказаними засобами зв`язку код (одноразовий ідентифікатор), який вона ввела на сайті Товариства. За результатами цього сформувалося електронне повідомлення Товариству. У разі правильного введення коду Товариство створило обліковий запис клієнта в інформаційній системі. Одночасно Відповідачка підтвердила, що одноразовий ідентифікатор є її електронним підписом та використовується нею як аналог власноручного підпису. Після входу до особистого кабінету відповідачка продовжила реєстрацію, заповнивши поля електронної анкети для отримання кредиту. Перед подачею заявки вона ще раз підтвердила бажані умови кредитування (суму, строк). Після прийняття позитивного рішення Товариство зробило відповідачці в її Особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі електронного кредитного договору, яка містила всі істотні умови. \~ \~ \~ \~Про підтвердження своєї повної обізнаності та згоди з усіма істотними умовами кредитного договору та ознайомлення з правилами прийняття пропозиції (оферти) свідчить натиснута відповідачкою кнопка «погоджуюсь» у Особистому кабінеті. Після цього Товариство направило відповідачці засобами зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду, який вона ввела, тим самим підтвердивши підписання кредитного договору згідно із Законом України «Про електронну комерцію». Датою укладення кредитного договору є дата одержання Товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Дата та час отримання повідомлення зафіксовані у кредитному договорі в розділі «Реквізити та підписи сторін» . Електронний підпис одноразовий ідентифікатор C4434 введено 31.12.2023 14:36:37, зокрема дана інформація підтверджується Розділом 10 Кредитного договору та додатком №1 до нього. Введення відповідачкою одноразового ідентифікатора відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та прирівнюється до підписання Договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Відповідно до частини 12 статті 11 Закону «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/ або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору Товариство мало зобов`язання надати Відповідачці грошові кошти, а Відповідачка зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 11400,00 гривень. Тип кредиту кредит. Строк дії кредиту 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом кожні 30 днів (п. 1.4). Розмір відсотків 0,88% в день (знижена процентна ставка застосовується у випадку коли споживач до 30.01.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі, не менше першого платежу або здійснить часткове дострокове повернення кредиту) та 2,20 % в день у межах строку кредитування (пункти 1.5.1, 1.5.2), в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності до умов договору. 31.12.2023 Товариство ініціювало переказ коштів за Кредитним договором шляхом безготівкового зарахування через компанію ТОВ «ПЕЙТЕК» на платіжну картку (маска- карти) № 4149-49ХХ-ХХХХ-9418, що свідчить про прийняття Відповідачкою пропозиції кредитодавця ТОВ «АВЕНТУС Україна». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання щодо надання грошових коштів виконав в повному обсязі, що підтверджується листом №12102/24-Е від 27.11.2024 з відміткою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та повідомленням від платіжної системи, яка здійснювала перерахування коштів - ТОВ «ПЕЙТЕК» (а.с. 43-44, 45). Таким чином, позивачем долучено всі наявні докази, що підтверджують зобов`язання Відповідача за кредитним договором та факт перерахування коштів на картковий рахунок боржника. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором №7430244 від 31.12.2023, становить 40003,60 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10990,00 грн., заборгованість за процентами від суми позики 29013,60 грн. Дана сума підтверджується Розрахунком заборгованості (а.с. 35-42). 23.10.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (Фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) укладено договір факторингу №23.10/24-Ф (а.с.63-67), згідно умов якого (п.1.1.) фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги. Згідно з п.1.2. Договору факторингу, перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників з дати відступлення прав вимоги клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру та набуває всіх прав за ним. Тобто, предметом Договору факторингу №23.10/24-Ф від 23.10.2024, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах боржників. Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 72) та реєстру боржників (а.с. 73-74), ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 40003,60 грн. Тобто, право вимоги за кредитним договором №7430244 від 31.12.2023 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» 23.10.2024. 20.01.2025 року між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (Фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (Клієнт) укладено договір факторингу №20/01/2025-01 (а.с. 75-78), згідно умов якого (п.1.1.) фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав. Згідно з п.1.3. Договору факторингу, перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі прав вимоги. Тобто, предметом Договору факторингу №20/01/2025-01, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах боржників. Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 80) та реєстру боржників (а.с. 81-82), ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 40003,60 грн. Тобто, право вимоги за кредитним договором №7430244 від 31.12.2023 перейшло до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» 10.02.2025. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514\~ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно зі статтею 516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, за Договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі № 756/668/15-ц (провадження № 61-153св18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18). Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідачка не виконала свого зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. Так, загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Договором про надання споживчого кредиту №7430244 від 31.12.2023, становить 40003,60 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10990,00 грн., заборгованість за процентами від суми позики 29013,60 грн. Дана сума підтверджується Розрахунком заборгованості (а.с. 35-42). Звертаючись до суду з вищевказаними вимогами, позивач просить сягнути з відповідачки вказану заборгованість, яка виникла у відповідача внаслідок порушення умов Договору. Згідно з частиною першою статті 15\~ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або\~законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. На підставі ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77\~ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 статті 81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки відповідачка, як встановлено матеріалами справи отримала кредит, вказані кошти не повернула, позивач правомірно вимагає їх повернення, шляхом стягнення з відповідача за рішенням суду, тому вимоги позивача в цій частині є такими, що підлягають задоволенню. Так, вказану заборгованість відповідачка має у зв`язку із неповерненням обумовленої суми у встановлений договором строк. В свою чергу, з боку відповідачки не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст.\~81\~ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо наявної заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до ч. 4 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання та має заборгованість перед позивачем у розмірі 10990,00\~грн.\~- заборгованість за тілом кредиту, яку просить стягнути позивач, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, то такі вимоги позивача в цій частині є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно стягнення з відповідача суми боргу за несплаченими відсотками в розмірі 29013,60 грн., то такі вимоги позивача також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки умовами Кредитного договору передбачені відсотки за користування кредитними коштами, їх розмір, з якими погодилась відповідач підписуючи кредитний договір. Водночас, з боку відповідача не надходило до суду жодних заперечень стосовно нарахованих відсотків та відповідного їхнього розміру. Отже, суд звертає увагу, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір, умовами якого передбачено та встановлено відсотки за користування кредитними коштами, з чим погодилася відповідач підписуючи вказаний договір (з усіма його умовами). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень». Тому, даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що на користь позивача належить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом у загальному розмірі 40003,60 гривень. Статтею 77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №7430244 від 31.12.2023 є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Окрім цього, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно із ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч. 1 ст.\~137\~ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому сам факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи (постанова ВС від 28.09.2021 року у справі № 160/12268/19). Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 11.01.2023 року у справі № 479/475/21, провадження № 61-6583св22 дійшов наступного висновку. Так, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved