Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Товариство з\~ обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2038433714 від 15.12.2021 року в сумі 32440,06 грн. (в т.ч.: 29330,52 грн. заборгованість за кредитом, 6,88 грн заборгованість по відсоткам, 3102,66 грн - комісія), а також понесених витрат у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 3028,00 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 9200,00 грн. На виконання вимог частини шостої ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановив зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача та виконав свій процесуальний обов`язок, надіславши на цю адресу копію ухвали про відкриття провадження по справі, а також позовну заяву з додатками. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 15 грудня 2021 року між акціонерним товариством «ОТП БАНК» (надалі - Кредитодавець) правонаступником прав та обов`язків якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (договір\~факторингу №21/06/24\~від 21.06.2024,\~реєстр боржників\~№1\~від 21.06.2024\~(а.с.\~15-22)\~та [PERSON] \~(надалі\~-\~Позичальник)\~ \~було укладено\~кредитний договір\~ №2038433714\~від \~15.12.2021\~року (надалі\~-\~Договір),\~ згідно\~з яким\~ Кредитодавець\~ надав\~відповідачу \~кредит \~у сумі\~34473,96\~грн на\~споживчі потреби\~ придбання\~товару у\~Продавця 1\~(ТОВ\~АЛЛО)\~строком до\~ 15.04.2023,\~з фіксованою\~процентною ставкою\~у розмірі\~0,01%\~річних. Сторони погодили, що комісійна винагорода за видачу кредиту становить 1869,91 грн та сплачується Позичальником самостійно одноразово у день укладення Договору на рахунок погашення боргових зобов`язань або за рахунок частини кредиту. В матеріалах справи містяться копії підписаних сторонами: анкети-заяви на отримання кредиту/опитувальний лист, Договору, паспорту споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), орієнтовного графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту (а.с.5-10). Відповідно до виписки по особовим рахункам з 15.12.2021 року по 21.06.2024 року встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за Договором (а.с.25-26). Таким чином, суд приходить до висновку, що належними доказами по справі доведено факт виконання Кредитодавцем своїх зобов`язань за Договором, водночас, відповідач допустив порушення умов Договору та грошові кошти у визначений строк не повернув. По відношенню до вищевказаних фактичних обставин справи, суд наводить наступні норми права та мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобов`язання за Договором, відповідачем не виконані. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заборгованість Позичальника станом на 21.06.2024 (розрахунок заборгованості, а.с. 27, виписка по особовим рахункам, а.с. 25-26) складає суму 32440,06 грн (в т.ч.: 29330,52 грн. заборгованість за кредитом, 6,88 грн заборгованість по відсоткам, 3102,66 грн - комісія) підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування даних витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу, уповноважений представник позивача надав суду разом з позовною заявою: договір №03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 укладений між позивачем та адвокатом Литвиненко О.І., акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9438/10 від 18.09.2020, платіжну інструкцію №4954 від 01.10.2024. Так, вартість послуги щодо первинної консультації замовнику у справі за 0,5 год. складає 1000,00 грн., правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського Суду з прав людини за 2 год. 4000,00 грн., підготовка та подання позовної заяви за 2,1 год. 4200,00 грн, а всього 9200,00 грн. Зазначені послуги були надані адвокатом Литвиненко О.І. позивачу, що підтверджується платіжною інструкцією №4954 від 01.10.2024 (а.с. 31). Поряд з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року (справа №922/1964/21) зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18. Враховуючи складність справи та принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу визначений стороною позивача у сумі 9200,00 грн, є завищеним, зважаючи, зокрема, на ціну позову та незначну кількість підготовлених процесуальних документів. Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Близькі за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі №301/2534/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору по справі у сумі 3028,00 грн. (а.с. 4) підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved