Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

27.01.2025 ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] кредитну заборгованість у загальному розмірі 161996,52 грн, а також судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір №3262830, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 10500,00 грн, зі сплатою процентів, що нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом, строком на 30 днів. 01.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір №102413895, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 20000,00 грн, зі сплатою процентів, що нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом, строком на 27 днів. 26.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №26-01/2022-83, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором споживчого кредиту №3262830. 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором споживчого кредиту №102413895. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договорами споживчого кредиту №3262830 та №102413895. Станом на день звернення до суду заборгованість [PERSON] за вказаними договорами складає 161996,52 грн, з яких 29975,00 грн заборгованість за основним боргом, 128971,52 грн заборгованість за процентами, 3050,00 грн заборгованість за комісією. Позивач вказує, що станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05.02.2025 відкрите провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлений учасникам процесуальний строк для подання письмових заяв по суті справи. 21.02.2025 представником відповідача, адвокатом Підодвірним Т.І. з використанням системи «Електронний суд» подано відзив, з якого вбачається, що відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Заперечення ґрунтуються на тому, що первісним кредитором при укладенні кредитних договорів не дотримано вимоги щодо обов`язкової письмової, в тому числі електронної форми кредитного договору, не надано доказів, що відповідач реєструвалася в електронно-комунікаційній системі кредитодавця, отримувала пропозицію укласти договір, акцептувала в будь-який із передбачених Законом України «Про електронну комерцію» спосіб оферту позикодавця, отримувала одноразовий ідентифікатор, яким підписувала договір, а також копію договору, як того вимагають положення Закону України «Про споживче кредитування». Факт отримання позичальником грошових коштів не доведений, оскільки в справі відсутні будь-які документи, що були оформлені з дотриманням вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Наявні в матеріалах справи копії кредитних договорів не містять відміток про їх підписання сторонами правочину, а також відомостей про реквізити рахунку, на який здійснювався переказ грошових коштів, платіжне доручення та довідка, використані позивачем на підтвердження перерахування суми кредиту, не підтверджують належним чином отримання грошових коштів відповідачем в справі, оскільки не містять відмітки банку про прийняття відповідних платежів у роботу чи їх проведення, відсутні відомості про належність [PERSON] відповідного рахунку. Проценти за договорами нараховані неправомірно та поза строком кредитування, при цьому відомості про те, що сторонами досягнуто домовленості про продовження користування кредитом відсутні. Відзив містить заяву представника відповідача про те, що зазначена до стягнення сума витрат позивача на професійну правничу допомогу не співмірна ціні позову, значенню справи для сторін, складності справи та часові, витраченому представником на виконання відповідних робіт. 25.02.2025 в межах процесуального строку, встановленого судом, представником позивача через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, згідно з якою кредитні договори первісного кредитора із відповідачем в справі укладені відповідно до ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», в порядку, передбаченому для укладення договорів приєднання, підписані електронним цифровим підписом у формі одноразового ідентифікатора, який в свою чергу був направлений на номер телефону, який [PERSON] вказувала як власний фінансовий номер, а грошові кошти були нараховані на картковий рахунок, вказаний відповідачкою та який був верифікований при наданні ТОВ «Мілоан» згоди на укладення договору. Крім того, відповідачем не заперечується правдивість особистих даних, вказаних при оформленні заявки на отримання кредиту. За таких обставин первісний кредитор та відповідачка виконали послідовність дій, необхідну для укладення договору, внаслідок чого укладений кредитний договір в електронній формі, що відповідає вимогам чинного законодавства щодо обов`язкової письмової форми договору, а також усталеній судовій практиці, де діє презумпція правомірності правочину. Відповідні договори [PERSON] не оспорювалися, навпаки, остання після отримання грошей в кредит погасила частину основного боргу, а це свідчить про визнання нею фактів укладення договору, погодження з його умовами, отримання коштів у позику та існування заборгованості. Наведений позивачем розрахунок заборгованості повністю відповідає умовам договору, відповідач, яка заперечує проти наявності заборгованості, порядку її нарахування, власного розрахунку не наводить. Відповідь на відзив містить клопотання представника позивача про зменшення витрат відповідача на професійну правничу допомогу, оскільки спір, що є предметом розгляду в даній справі, виник внаслідок протиправної поведінку відповідача, що виражається в тривалому ухиленні від виконання договірних зобов`язань. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі на підставах, зазначених у позовній заяві та додатках. Відповідач, її представник, у судові засідання повторно не прибули з невідомих причин, про розгляд справи були повідомлені належним чином, будь-яких клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Судом встановлено, що 11.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений договір про споживчий кредит №3262830, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.2 1.6 договору сума кредиту 10500,00 грн, строк кредитування 30 днів з 11.10.2021; термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 10.11.2021; комісія за надання кредиту 1050,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 3937,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п 2.3.1.2 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Додатком №1 до договору про споживчий кредит є графік платежів за договором про споживчий кредит та додатком №2 до вказаного договору є паспорт споживчого кредиту. Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «Мілоан», даною довідкою підтверджується, що клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір №3262830 від 11.10.2021, ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником підписано за допомогою одноразового ідентифікатора L71661. Як вбачається з довідки ТОВ «ФК «Елаєнс», яка видана ТОВ «Мілоан», 11.10.2021 на підставі договору №3262830 платіж у розмірі 10500,00 грн перерахований на картку № [NUMBER] . Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №3262830 від 11.10.2021, заборгованість [PERSON] складає: 136650,00 грн та включає в себе заборгованість за основним зобов`язанням 9975,00 грн, заборгованість за процентами 48221,52 грн, заборгованість за комісією 1050,00 грн. 01.11.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений договір про споживчий кредит №102413895, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.2 1.6 договору сума кредиту 20000,00 грн, строк кредитування 27 днів з 01.11.2021; термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 28.11.2021; комісія за надання кредиту 2000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 6750,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Решта умов договору, додатки до нього, повторюють умови кредитного договору №3262830 від 11.10.2021. Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «Мілоан», даною довідкою підтверджується, що клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір №102413895 від 01.11.2021, ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником підписано за допомогою одноразового ідентифікатора F43591. Відповідно до платіжного доручення №34541874, 01.11.2021 за дорученням ТОВ «Мілоан» здійснено переказ грошових коштів у сумі 20000,00 грн на карту № [NUMBER] , отримувач [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини перша та друга статті 640 ЦК України). Частиною другою статті 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. З огляду на зазначені норми права не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, якщо дії свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Вказаний висновок сформульований КЦС ВС у постанові від 21.07.2021 в справі №139/409/19. Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок (ч. 1, 4 ст. 538 ЦК України). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Коллект Центр» доведено факт укладення між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] , кредитних договорів. На виконання ухвали суду від 10.03.2025 АТ «Таскомбанк» надано відомості про те, що на ім`я [PERSON] оформлено віртуальну картку № [NUMBER] , вказаний номер телефону, що є фінансовим по відношенню до рахунку та який співпадає із номером, наведеним у довідках про ідентифікацію, створених ТОВ «Мілоан» при укладенні кредитних договорів №3262830 та №102413895. Відповідно до виписки про рух коштів за рахунком, операції по якому здійснюються із використанням картки № [NUMBER] за період із 11.10.2021 до 11.11.2021, вбачається зарахування коштів 11.10.2021 платіж на суму 10500,00 грн, 01.11.2021 платіж на суму 20000,00 грн. Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже надана банком виписка за картковим рахунком позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2021 в справі №278/2177/15-ц: виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Вказаним вище підтверджується, що первісний кредитор належним чином виконав зобов`язання за договорами №3262830 та №102413895, видавши в порядку та в строк, передбачені ними, кредит у користування позичальниці. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. 26.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором споживчого кредиту №3262830. Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, за цим договором клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 83672331,46 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. Згідно п. 2.4 зазначеного Договору, за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається. Відповідно до п. 2.5 вказаного договору, фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі. Згідно п. 6.1.4 договору, право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання - передавання Реєстру Боржників (Додаток №), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Як вбачається з платіжного доручення №324190002 від 27.01.2022, ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало на рахунок ТОВ «Мілоан» суму 4097773,59 грн на виконання умов договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022. Згідно Реєстру Боржників, який є Додатком №3 до Договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3262830 від 11.10.2021. Крім того, 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №10-02/2022-50, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором споживчого кредиту №102413895. Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, за цим договором клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 50173520,95 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. Згідно п. 2.4 зазначеного Договору, за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається. Відповідно до п. 2.5 вказаного договору, фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі. Згідно п. 6.1.4 договору, право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання - передавання Реєстру Боржників (Додаток №), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Як вбачається з платіжного доручення №0330100000 від 11.02.2022, ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало на рахунок ТОВ «Мілоан» суму 2043656,38 грн на виконання умов договору факторингу №10-02/2022-50 від 10.02.2022. Згідно Реєстру Боржників, який є Додатком №3 до Договору факторингу №10-02/2022-50 від 10.02.2022, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №102413895 від 01.11.2021. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» («первісний кредитор») та ТОВ «Коллект Центр» («новий кредитор») укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатку №1 та №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором. Згідно з п. 5.2 договору, права вимоги вважаються відступленими первісним кредитором та прийнятими (набутими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників. Згідно Реєстру боржників від 10.01.2023 до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3262830 від 11.10.2021 та №102413895 від 11.10.2021. При цьому, доказів погашення відповідачем [PERSON] заборгованості як позивачу ТОВ «Коллект Центр», так і попереднім кредиторам, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Як вбачається із відомостей про щоденні нарахування, а також розрахунків заборгованостей, нарахування процентів за договором №3262830 від 11.10.2021 проведене в період із 12.10.2021 до 16.01.2022, при цьому за період до 10.11.2021, що відповідає 30-денному строку користування кредитом, застосовано відповідно до п. 1.5.2 договору, процентну ставку 1,25% на день, надалі, за період з 11.11.2021 до 17.11.2021 застосовано відповідно до п. 1.5.2 договору, процентну ставку 1,25% на день, оскільки відбулася оплата комісії за пролонгацію відповідно до п. 2.3.1.1 договору, надалі, протягом 60 днів, з 18.11.2021 до 16.01.2022, нарахування проведене із урахуванням базової процентної ставки, передбаченої п. 1.6 та 2.3.1.2 договору. Нарахування процентів за договором №102413895 від 01.11.2021 проведене в період із 02.11.2021 до 27.01.2022, при цьому за період до 28.11.2021, що відповідає 27-денному строку користування кредитом, застосовано відповідно до п. 1.5.2 договору, процентну ставку 1,25% на день, надалі, за період з 29.11.2021 до 27.01.2022 нарахування проведене із урахуванням базової процентної ставки, передбаченої п. 1.6 та 2.3.1.2 договору. Наведений позивачем розрахунок відсотків суд вважає правомірним, оскільки такий виконаний арифметично вірно, виходячи із суми основного боргу та не суперечить умовам укладених договорів. Щодо стягнення суми комісії, то така передбачена умовами укладених договорів, справляється одноразово за визначену послугу видачу кредиту позичальнику, відтак не суперечить законодавству про захист прав споживачів та підлягає стягненню із відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб, у зв`язку із державною реєстрацією шлюбу 12.04.2024, [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на « [PERSON] ». Вказане додатково підтверджується даними реєстру територіальної громади, наданими на запит суду Управлінням «Центр надання адміністративних послуг» ВК СМР. Відповідно ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються - у разі задоволення позову - на відповідача. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 25000,00 грн, суд зазначає наступне. На підтвердження понесення позивачем судових витрат до суду надано: - договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладений між ТОВ «Коллект Центр» як клієнтом та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» як виконавцем, відповідно до якого виконавець бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором; - перелік та вартість послуг, що надаються адвокатським об`єднанням; - заявку ТОВ «Коллект Центр» про надання юридичної допомоги, на суму 25000,00 грн; - витяг з Акта №4 про надання юридичної допомоги, від 27.12.2024 по стягненню заборгованості з [PERSON] (усна консультація з вивченням документів - 4000 грн, письмова консультація 3000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 18000 грн). Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.08.2019 в справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved