Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» та просить суд виключити борг з її особового рахунку № [NUMBER] за послугу з постачання теплової енергії Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» за період з 01.10.2013 по 30.11.2021 в сумі 27\~404,46 грн. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що вона є власником квартири по [ADDRESS] та нею було отримано повідомлення відповідача про наявність боргу по її особовому рахунку в сумі 18\~972,72 грн. Рішенням суду від 13.06.2022 у справі № 214/1682/22 позовну заяву АТ «Криворізька теплоцентраль» задоволено частково, стягнуто заборгованість за послугу теплопостачання за період з березня 2018 року по листопад 2021 року, яка нею в межах виконавчого провадження повністю сплачена. Таким чином вважає, що з 01.10.2013 по теперішній час у неї не могла утворитись заборгованість в сумі 18\~972,782 грн., про яку їй повідомляє відповідач, з огляду на вказане рішення суду, а тому оскільки АТ «Криворізька теплоцентраль» не може виконати рішення суду від 13.06.2022 № 214/1682/22 в частині списання з її особового рахунку боргу попереднього власника за послугу, якою вона не користувалась, просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 19 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач [PERSON] звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає (а.с. 75-76). Представник відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» Шевченко Ю.С. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, проти вимог заперечує. В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що позивач [PERSON] будучи зареєстрованою за вказаною адресою з 23.03.2018 та володіючи часткою на праві власності у квартирі [ADDRESS] , із вимогою про виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості звернулась лише 01.08.2024, а отже позивачем пропущено строк позовної давності. Доводи позивача про те, що вона не користувалась послугами у період з 01.10.2013 по 30.11.2021 спростовуються відомостями щодо її реєстрації за адресою виникнення боргу з 23.03.2018 по теперішній час. При цьому частка квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 20.07.2018, а решта частки, яка була належна [PERSON] , перейшла у власність позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.05.2021 , а отже приймаючи спадщину після смерті [PERSON] , зареєстрованого раніше за адресою виникнення боргу, позивачка прийняла на себе всі борги, пов`язані з такою квартирою, які були у спадкодавця на момент відкриття спадщини. Особовий рахунок відкривається за адресою, а не за особою і є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства. Відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже існуючого особового рахунку, який відкритий на попереднього власника. Зміни в рахунок вносяться на підставі обґрунтованих звернень споживачів. При цьому чинним законодавством не визначено механізму списання боргів за отримані житлово-комунальні послуги і лише у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахування плати за помслуги теплопостачання належному споживачу, останній має право оскаржити в судовому порядку такі дії. Зазначено, що предметом судового розгляду у справі № 214/1682/22 було стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] і ніяким чином не стосувалось списання з особового рахунку боргів попередніх власників. Тому просить відмовити у задоволенні вимог. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку. Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 20 липня 2018 року, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності були власниками квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6 копія свідоцтва) та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.05.2021 [PERSON] отримала у спадщину належну за життя [PERSON] частку нерухомого майна, що нею не оспорюється в судовому засіданні. На виконання ухвали суду від 18 лютого 2025 року, Виконавчим комітетом Саксаганської районної у місті ради надано відповідь (а.с. 103-104), відповідно до якої згідно журналу видачі ордерів на житлові приміщення, який розпочато з 01 лютого 1991 року, ордер на квартиру за адресою: [ADDRESS] , у період з 01 лютого 1991 року по теперішній час не видавався. На підставі рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради від 21 лютого 2018 року № 49 «Про зміну договору найму житлових приміщень» змінено договір найму житлового приміщення за вказаною адресою та укладено з [PERSON] окремий договір найму житлового приміщення за цією адресою. На момент прийняття вказаного рішення, за вказаною адресою був зареєстрований лише [PERSON] . Зазначено про передання вказаної квартири у приватну спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] по частці кожному квартири на підставі поданої заяви від 21 червня 2018 року та пакета документів до неї, згідно рішення виконкому від 18 липня 2018 року № 307 «Про здійснення приватизації державного житлового фонду». Додатково зазначено, що відповідно до інформації з реєстру територіальної громади міста Кривого Рогу, станом на 05 липня 2018 року зареєстрованими та вказаною адресою значилися [PERSON] з 22 листопада 1985 року та [PERSON] з 23 березня 2018 року. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124\~Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки, положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за послуги теплопостачання споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку. Подібні висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13 та Верховним Судом у постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 209/4456/16-ц, від 27 серпня 2020 року у справі № 207/2990/18. При цьому, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Відповідно до положень статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб, який не суперечить закону. Отже, з урахуванням наведених обставин, позивач обрано ефективний спосіб захисту порушеного права, відповідно до положень наведеної норми (статті 5 ЦПКУ), який, у випадку доведення нею порушення її прав, підлягає відновленню, шляхом зобов`язавши відповідачів виключити з особових рахунків відповідні суми заборгованості попереднього власника квартири. Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079 св 21) та від 15 березня 2023 року у справі № 176/552/22 (провадження № 61-12657 св 22). Відповідно до статей 66, 67, 162\~ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Згідно пункту 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який вступив в дію 01 травня 2019 року, індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Так, Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 року у справі № 176/552/22 (провадження № 61-12657 св 22) виснував, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20 (провадження № 61-13033 св 20). Разом з тим, у даному випадку мають місце спадкові правовідносини. Так, відповідно до вимог статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1282\~ЦК України передбачено, що спадкоємець відповідає за\~боргами спадкодавця в межах реальної вартості успадкованого ним майна. Отже, заборгованість [PERSON] , як попереднього користувача (з 22.11.1985) та власника (з 20.07.2018) квартири за адресою: [ADDRESS] , входить до складу спадщини та йогої спадкоємці відповідають за цими боргами в межах реальної вартості успадкованого ними майна. Як вбачається з матеріалів справи, саме позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , який з 22 листопада 1985 року був зареєстрований у вказаному приміщенні, а отже із вказаної дати був користувачем послуг АТ «Криворізька теплоцентраль» та з 20 липня 2018 року став власником частки квартири, а тому на позивача покладено обов`язок відповідати за боргами спадкодавця [PERSON] . Відповідно до вимог статті 1281\~ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Оскільки у позивача [PERSON] , як власника частки квартири за адресою: [ADDRESS] , набутої як спадщина, виник обов`язок щодо сплати заборгованості за надання послуги з централізованого опалення спадкодавця [PERSON] , який з 1985 року був користувачем послуг відповідача (в силу реєстрації місця проживання та фактичного користування послугами, що не спростовано позивачем), у зв`язку з чим не має законних підстав для виключення з особового рахунку позивача суми заборгованості попереднього власника, що виникла до отримання квартири у спадок, а саме за період до травня 2021 року. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог. Стосовно заяви сторони відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, то виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 по справі №\~369/6892/15-ц (14-96цс18). Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позивач, як споживач послуг, згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, він компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed