Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. Ціну позову зазначила 136027 грн 00 коп, яка складається з заробітної плати за період з січня 2024 року по листопад 2024 року, а також остаточного розрахунку в місяці звільнення (грудні). Також просила стягнути моральну шкоду у сумі 50000 грн 00 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн 00 коп. 08.01.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник [PERSON] просила в позові відмовити, обґрунтовуючи важким фінансовим станом підприємства-відповідача. Позовна заява підсудна Індустріальному районному суду м.\~Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Недобитюк Н.В. для розгляду. Справа розглянута за правилами загального позовного провадження. Позивачка у судовому засіданні уточнила позовні вимоги, та через канцелярію суду подала письмову заяву з уточненнями від 17.03.2025. З урахуванням сплачених їй за листопад 2024 року 8378 грн 00 коп, просила стягнути з відповідача 127883 грн 00 коп. Ухвалою від 18.03.2025 закрите підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті. Представник відповідача у судові засідання не з`являвся. Проте, надав суду витребувану інформацію щодо заборгованості перед позивачкою. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» з 01.03.2023 по 17.12.2024, що підтверджується записами у трудовій книжці. Позивачка погодилась з розрахунками відповідача щодо заборгованості. Отже, судом встановлено, що відповідач при звільненні не провів остаточний розрахунок з працівником та заборгував суму - 127883 грн 00 коп, яка складаються з заборгованості по місяцям, а саме: -січень 2024 6598 грн 00 коп, -лютий 2024 13405 грн 00 коп, -березень 2024 9074 грн 00 коп, -квітень 2024 5273 грн 00 коп, -травень 2024 13951 грн 00 коп, -червень 2024 14965 грн 00 коп, -липень 2024 5991 грн 00 коп, -серпень 2024 12099 грн 00 коп, -вересень 2024 7242 грн 00 коп, -жовтень 2024 7804 грн 00 коп, -грудень 2024 31481 грн 00 коп. Таким чином, сторони дійшли згоди у тому, що сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем становить 127883 грн 00 коп (сто двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 00 копійок). Задовольняючи вимогу про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі - 127883 грн 00 коп (сто двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 00 копійок), суд виходив з наступного. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частинами 1, 2\~ст. 94 КЗпП України\~заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. За приписами частини 1\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Частиною 1\~статті 115 КЗпП України\~визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені Колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Оскільки встановлено, що при звільненні позивачки відповідач не провів остаточний розрахунок, то суд задовольняє позов в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 127883 грн 00 коп (січень 2024 6598 грн 00 коп, лютий 2024 13405 грн 00 коп, березень 2024 9074 грн 00 коп, квітень 2024 5273 грн 00 коп, травень 2024 13951 грн 00 коп, червень 2024 14965 грн 00 коп, липень 2024 5991 грн 00 коп, серпень 2024 12099 грн 00 коп, вересень 2024 7242 грн 00 коп, жовтень 2024 7804 грн 00 коп, грудень 2024 31481 грн 00 коп). Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то згідно\~статті 237-1 КЗпП\~ України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року № 10-1389/0/4-12 враховуючи, що\~КЗпП України\~не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а\~ст. 237-1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним. Виходячи із викладеного, при вирішенні питання, щодо розміру моральної шкоди, суд враховує характер порушень та дій вчинених власником, а також те, що порушення законних прав позивача призвели до його душевних страждань, які полягають у постійному страху залишитись без засобів до існування, а також стресі пов`язаному з необхідністю відновлювати свої права у судовому порядку, що очевидно позбавляє позивачку стану внутрішньої рівноваги та завдає почуття незахищеності перед необґрунтованими діями роботодавця. Завдана позивачці моральна шкода, відповідно вимагає від неї додаткових значних зусиль для організації свого життя та подолання стресу, почуття незахищеності і оцінюється судом в розмірі еквівалентному 5000 грн 00 коп (п`ять тисяч гривень 00 копійок). Водночас, суд вважає, що сума моральної шкоди, яка визначена позивачкою, є завищеною. Крім того, у порядку розподілу судових витрат позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн 00 коп (дев`ять тисяч гривень 00 копійок). Згідно з частиною 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 ст. 133 ЦПК України). Як встановлено частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст. 137 ЦПК України). В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 9000 грн 00 коп до матеріалів справи надано копії наступних документів: Договору № 15112406 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 15.11.2024 ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн», Акту приймання-передачі наданих послуг № 15112406 від 12.12.2024. Відповідно до зазначених документів позивачка отримувала юридичні послуги, пов`язані зі справою та сплачувала: 15.11.2024 500 грн 00 коп, 16.11.2024 2500 грн, 02.12.2024 3000 грн 00 коп, 25.12.2025 3000 грн 00 коп. У вартість робіт увійшли: усна консультація, підготовка позовної заяви, заяви про обгрунтування моральної шкоди. Суд вважає, що сума витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу співмірна зі складністю справи, обсягом наданих послуг (збір документів, підготовка позовної заяви та подання її до суду, надання усної консультації клієнту). Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн 00 коп (дев`ять тисяч гривень 00 копійок). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позивачем при поданні позову був сплачений судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно задоволеному розміру, а саме 121 грн 12 коп (сто\~двадцять одну\~гривню дванадцять\~копійок) (5000 х 1211,20 : 50000). Крім того, позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням вимог частини 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Outcome: partial