Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 09 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір №101657150. Підписанням договору відповідач погодився з усіма його умовами. Свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користуванням ними відповідач не виконує. 16 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, зокрема до відповідача за кредитним договором №101657150 від 09 грудня 2021 року. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 62\~700,00 грн та судовий збір. 26 березня 2025 року представник позивача надав додаткові пояснення, згідно з якими вважає позовні вимоги обгрунтованими. Зазначає, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Оскільки відповідачем не спростовано презумпцію правомірності договору, всі права, набуті сторонами цього договору, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню. Зазначає, що не володіє оригіналами первинних документів на підтвердження отримання відповідачем коштів, оскільки не є первісним кредитором. Доступ до виписок по картці, на яку перераховано кошти, позивач також не має, оскільки така інформація є банківською таємницею. Відповідач як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, зазначений у договорі, або доказів того, що картковий рахунок йому не належать. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до них. Кредитний договір та договір факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані і в силу приписів ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірність правочину. Зазначає, що на підставі договору факторингу позивач одержав від первісного кредитора право вимоги до відповідача, що підтверджується договором факторингу та витягом з реєстру боржників. Крім того, надає копію платіжної інструкції оплатності відступлення права вимоги. Вважає, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідача. Також посилається на те, що неотримання відповідачем повідомлення про відступлення права вимоги не позбавляє боржника обов`язку погашення заборгованості. У разі сплати заборгованості на рахунок первісного кредитора вони були б перераховані на рахунок позивача. Проте відповідач не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача. Крім того, з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач надав відзив, згідно з яким позовні вимоги не визнає. Зазначає, що 10 березня 2022 року він мобілізований до Збройних Сил України, а тому при нарахуванні заборгованості необхідно враховувати положення п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з якими військовослужбовцям штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Також посилається на те, що позивачем не доведено видачу відповідачу кредитних коштів. Розрахунок заборгованості та витяг з реєстру прав вимоги є недостатніми для підтвердження видачі кредиту та наявності заборгованості, оскільки не є первинними документами. Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів не може бути належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру, а також укладення кредитного договору. Додатки до договору факторингу без банківської виписки з особового рахунка позичальника жодним чином не підтверджують, яку суму коштів відповідач отримав за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була ним сплачена та яка частина не була сплачена щодо кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Проте в матеріалах справи відсутня виписка по картковому рахунку. Таким чином, вважає, що позивачем не підтверджено перерахування відповідачу грошових коштів та їхній розмір. Крім того, посилається на те, що договір факторингу є імперативно оплатним. Проте у матеріалах справи не міститься копії договору факторингу повному обсязі, у тому числі докази оплати договору факторингу. Відсутність доказів на підтвердження факту переходу права вимоги до фактора за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості. Також зазначає, що витяг з реєстру боржників до договору факторингу не містить підпису сторін, що підтверджували б дійсність переходу права вимоги за кредитним договором. Крім того, позивач не надав докази того, що після укладення договору факторингу були виконані вимоги ст. 1082 ЦК України та відповідач отримав письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги позивачу і в цьому повідомленні була визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт відступлення права грошової вимоги до відповідача. Також зазначає, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника здійснювати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; зменшити проценти за користування кредитними коштами. Крім того, відповідач надав додаткові пояснення, відповідно до яких позивач має подати всі докази разом із позовною заявою. Докази, надані після цього терміну, не можуть бути долучені до матеріалів справи. Процесуальні дії у справі. 12 лютого 2025 року позовна заява надійшла до суду. 13 лютого 2025 року з метою визначення підсудності суддя скористався даними Єдиного державного демографічного реєстру. 17 лютого 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження\~у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 28 лютого 2025 року відповідач скористався правом надання відзиву на позов. 17 березня 2025 року відповідач подав до суду додаткові пояснення. 26 березня 2025 року представник позивача подав до суду додаткові пояснення. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Інших заяв/клопотань від сторін не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом. 09 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №101657150. Відповідно до умов договору кредитодавець надав відповідачу кредит у сумі 20\~000,00 грн строком на 30 днів, тип процентної ставки фіксована, проценти за користування кредитом 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування; стандартна (базова) процентна ставка 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування; комісія за надання кредиту 2\~000,00 грн одноразово. Відповідно до п.2.1 кредит надається шляхом переказу на картковий рахунок. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Як видно із паспорту споживчого кредиту процентна ставка застосовується у межах строку кредитування, стандартна (базова) процентна ставка у випадку продовження строку кредитування. Відповідно до довідки платіжного доручення 36340457 від 09 грудня 2021 року на картку №516875*46 отримувача [PERSON] ТОВ «Мілоан» перерахувало 20\~000,00 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки не виконала, чим порушила умови договору. 16 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (клієнт) укладено договір факторингу №16072024, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (комісія за надання кредиту і проценти за користування кредитом), неустойкою (штраф, пеня) та/або процентами за порушення грошового зобов`язання. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (п. 1.1. договору факторингу). 16 липня 2024 року сторонами договору факторингу підписано акт прийому-передачі інформації згідно з реєстром боржників в електронному вигляді за вищезазначеним договором факторингу. Згідно з витягом до реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №101657150. Сума заборгованості на момент відступлення права вимоги 62\~700,00 грн, що складається з: сума заборгованості за основним договором 20\~000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 40\~700,00 грн, сума заборгованості за комісією 2\~000,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 366 позивач 19 липня 2024 року перерахував ТОВ «Мілоан» оплату за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року. Як видно із відомостей про щоденні нарахування, 09 грудня 2021 року відповідачу надано у користування кредитні кошти в сумі 20\~000,00 грн та нараховано комісію за надання кредиту 2\~000,00 грн. У період з 10 грудня 2021 року по 08 січня 2022 року включно відповідачу щоденно нараховувалися проценти за користування кредитом у розмірі 1,25 % від суми кредиту (250,00 грн), у період з 09 січня 2022 року по 07 лютого 2022 року включно 5 % в день (1000,00 грн), у період з 08 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року включно розмір нарахувань щоденно становив 200,00 грн. 04 березня 2022 року відбулося сторно (анулювання) процентів в сумі 200,00 грн. Таким чином, за період нарахування процентів їх розмір становить 40\~700,00 грн, з 24 лютого 2022 року нарахування процентів не відбувалося. Після відступлення права вимоги сума заборгованості залишилася незмінною. 10 березня 2022 року [PERSON] призваний у Збройні Сили України. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини з відступлення права грошової вимоги фактору, належного виконання зобов`язань за договором кредиту та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань і наслідків, які виникають при неналежній відмові. Норми права, які застосовує суд. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормами\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно\~зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Нормою ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно\~зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Законом України\~«Про споживче\~кредитування» від 15\~листопада 2016\~року \~№1734-VIII законодавець залишив за банком можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості,\~розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець\~на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1\~цієї статті\~Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги»\~визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Нормою ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається\~шляхом пропозиції однієї сторони\~укласти договір\~(оферти)\~і прийняття\~пропозиції (акцепту)\~другою стороною. Згідно ст.640\~ЦК України\~договір є\~укладеним з\~моменту одержання особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~договір,\~відповіді про\~прийняття цієї пропозиції. Відповідно до\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно\~ст.514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з положеннями ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Стаття 1082 ЦК України\~передбачає, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до статті 598\~ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно зі статтею 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , після підписання якого між сторонами договору виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання повернути кредитору кошти відповідно до умов договору і сплатити відсотки за користування ними та комісію. Оскільки відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним і комісії за надання кредиту, виникла заборгованість. Також суд зауважує, що на день розгляду справи в суді заборгованість повністю не погашена, розмір такої заборгованості відповідачем не спростований і відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Власний розрахунок заборгованості не надав. Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на відсутність в матеріалах справи первинних документів. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У відповідності до п. п. 1.2 п.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції (платіжні доручення, касові та меморіальні ордери, рахунок-фактура, накладні, чеки, квитанції тощо). Згідно з п.п.14 п.3 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2008 року, первинний документ документ, який містить відомості про операцію. Відповідно до п.46 Положення відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті. Згідно з п.62 цього ж Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. У відповідності до п.63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить відповідні реквізити. Відповідно до п.35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, первинні бухгалтерські документи, формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок. На спростування тверджень позивача не надав виписку з клієнтського рахунку, яка може слугувати первинним документом та містити відомості про рух коштів на рахунку відповідача. Доводи про недоведеність факту переказу відповідачу кредитних коштів, які викладені відповідачем у відзиві, не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються письмовими доказами у справі платіжним дорученням № 36340457 від 09 грудня 2021 року. Доказів зворотного відповідачем не надано. Крім того, суд не погоджується з твердженнями відповідача про незаконність нарахування йому процентів за кредитним договором як військовослужбовцю, оскільки [PERSON] мобілізований 10 березня 2022 року, а з 24 лютого 2022 року первісним кредитором не здійснювалося нарахування процентів, після відступлення права вимоги сума заборгованості лишилася незмінною. Щодо доводів відповідача про те, що умова кредитного договору про обов`язок позичальника сплатити комісію є нікчемною, суд дійшов таких висновків. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 зазначеного Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема комісії кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує\~оплатність та\~безоплатність надання\~інформації про\~кредит залежно\~від періодичності\~звернення споживача\~із запитом\~щодо надання\~такої інформації та не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Умовою договору №101657150 від 09 грудня 2021 року передбачена оплатність такої послуги, як надання кредиту, яка не залежать від періодичності звернення позичальника з передбаченими ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» вимогами надання безоплатних послуг. Крім того, оплата такої послуги здійснюється одноразово, тобто відсутня періодичність таких платежів. Таким чином,\~первісний кредитор\~мав право\~встановити у\~кредитному договорі\~комісію за\~надання кредиту,\~а умова кредитного договору року в частині нарахування такої комісії не є нікчемною а отже, розглядається з точки зору права як така, що юридично мала місце і створила правові наслідки для сторін правочину. Тому за відсутності рішення суду про визнання правочину чи його окремих частин недійсними діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), тобто всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені зобов`язання, в тому числі обов`язок позичальника сплачувати комісію, підлягають виконанню. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право вимоги за якими переходять до нового кредитора. З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами. До позову додано акт прийому-передачі згідно з реєстром боржників за договором факторингу та витяг з реєстру боржників, де божником зазначено відповідача. Витяг містить ідентифікуючі ознаки кредитного договору, суму та складові заборгованості, що відступається. Посилання відповідача на непідтвердження оплатності договору факторингу суд не бере до уваги, оскільки предметом розгляду не є оспорювання договору факторингу. Крім того, згідно з умовами договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (п. 1.1. договору факторингу). Судом встановлено, що 16 липня 2024 року фактором та клієнтом підписано такий акт, 19 липня 2024 року позивачем здійснено оплату за договором факторингу. Щодо посилання відповідача на те, що позивач мав надати всі докази разом з позовом, суд зазначає таке. Згідно з ч.3 ст.179 ЦПК України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені\~частинами третьою - п`ятою\~статті 178 цього Кодексу. Пунктом 1\~частини 5\~статті 178\~ЦПК України\~передбачено,\~що до\~відзиву додаються: докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Таким чином, до додаткових пояснень позивача, які за своєю суттю є відповіддю на відзив, позивач має право додавати необхідні докази. Отже, позивачем підтверджено перехід до нього права вимоги до відповідача. Крім того, суд зазначає, що договір факторингу на вимогу сторін чи зацікавлених осіб не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена\~статтею 204 ЦК України, не спростована. Доводи відповідача про неповідомлення про відступлення права вимоги суд відхиляє, оскільки за положеннями статей 516,517\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, заміна кредитора у зобов`язанні не припиняє самого зобов`язання та не впливає на дійсність основного правочину. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 вересня 2015 року по справі №6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Доказів погашення заборгованості первісному кредитору відповідачем не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Судом встановлено, що відповідач належним чином був повідомлений про кредитні умови, нарахування відсотків, комісії, тобто одержав повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про наданий кредит. Крім того, він не заперечує факт підписання кредитного договору. Укладаючи кредитний договір, відповідач як споживач фінансових послуг був належним чином проінформований про всі детальні умови кредитного договору та його сукупну вартість із зазначенням всіх обов`язкових умов, ознайомився із запропонованими фінансовою установою умовами та своїм підписом надав згоду зі всіма умовами кредитного договору. Питання про визнання кредитного договору недійним відповідачем не порушувалося, договір факторингу, який не визнаний у встановленому законом порядку недійсним, не є предметом розгляду у цій справі. Відповідач не надав належних доказів на підтвердження невиконання первісним кредитором обов`язку з перерахування кредитних коштів, виконання в повному обсязі умов кредитного договору ані первісному, ані новому кредитору, доказів на спростування розрахунку заборгованості за кредитним договором та свій розрахунок. Отже обставини, на які відповідач посилається як на підстави своїх заперечень проти позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.\~ Натомість судом встановлено порушення відповідачем обов`язку з повернення кредитних коштів та сплати процентів за його користування і комісії за надання кредиту, відступлення позивачу права вимоги до відповідача. На підставі викладеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки права позивача порушені неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо розподілу судових витрат. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved