Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

29.01.2025 до Літинського районного суду Вінницької області звернулася позивачка із вказаним позовом мотивуючи його тим, що між нею та [PERSON] 22.10.2011 року був зареєстрований шлюб, який розірвано 03.02.2015 року за рішенням суду. Під час шлюбу [INFO] народився син - [PERSON] . Фактичне спільне життя припинилося з моменту народження сина через конфлікти. Від 2014 року [PERSON] не підтримує зв`язок із сином, не цікавиться його успіхами, не виконує батьківських обов`язків, і жодного разу не відвідував дитину. Всі обов`язки з виховання і утримання дитини виконує позивачка та зазначає, що [PERSON] фактично самоусунувся від батьківства. За наведених підстав просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ладан А.І. до судового засідання не з`явились. Адвокатом Ладан А.І. (уповноважена представляти інтереси позивачки на підставі ордеру серії СЕ № 1096475 від 20.01.2025 (а.с. 55) надіслано через підсистему «Електронний суд» заяву, відповідно до якої остання просить розгляд справи проводити у відсутність позивачки та її представника. Позовну заяву підтримують в повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 113). Відповідач [PERSON] у судове засідання вкотре не з`явився, хоча відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України був повідомлений належним чином про місце дату та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 79), а також шляхом надсилання повідомлення за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 36, 73-74). Також про обізнаність [PERSON] про проведення процедури позбавлення його батьківства, підтверджує і та обставина, що відповідно до заяви від 08.04.2015 останній зазначає, що є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , надає згоду на його усиновлення [PERSON] (а.с. 107). Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області до судового засідання не з`явились, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлялись заздалегідь та належним чином. Про причини неявки суд не попередили, будь-який клопотань станом на час розгляду справи, до суду не подали (а.с. 84). У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи позицію сторони позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, довідкою Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області за № 312 від 06.12.2024 (а.с. 93), зазначається про те, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] . Разом з нею зареєстровані: [PERSON] , 1991 року народження - чоловік; [PERSON] , 2013 року народження - син; [PERSON] , 2015 року народження - син; [PERSON] , 2021 року народження - син; [PERSON] , 1959 року народження - свекор; [PERSON] , 1961 року народження - свекруха. Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 95). Свідоцтвом про шлюб від 25.03.2015 (а.с. 96) пояснюється зміна прізвища позивачки на « [PERSON] ». Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.02.2015 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 97-98). Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов проживання за №311 від 06.12.2024 (а.с. 100) встановлено, що [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] дійсно беруть участь у вихованні сина [PERSON] , 2013 року народження. Біологічний батько [PERSON] , 1988 року народження більше 5-ти років на території села не з`являвся та не бере участі у вихованні і утриманні малолітнього сина [PERSON] .. Згідно характеристики Опорного закладу «Шебутинецький ліцей Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області» за №263 від 06.12.2024 зазначається, що [PERSON] навчається в 5 класі даного закладу, ставиться з відповідальністю до навчання, відвідує регулярно. Має навчальні досягнення достатнього рівня, уважний, допомагає однокласникам, виконує домашні завдання. [PERSON] рисами характеру учня є скромність, чесність, вірність своєму слову, зовнішній вигляд завжди охайний, користується повагою серед однокласників, доручення класного керівника виконує на совість. За період навчання [PERSON] в ліцеї мати, [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, відвідує освітній заклад, цікавиться успішністю, рідний з батько [PERSON] не бере участі у вихованні сина з 2015 року (а.с. 101). Згідно витягу з амбулаторної карти виданої КНП «Сокирянський центр первинно медико-санітарної допомоги Чернівецької області» зазначається, що [PERSON] [INFO] на обліку «Д» у сімейного лікаря не перебуває. За результатами останнього медичного огляду - здоровий, щеплення пройдені згідно календаря імунопрофілактики, за медичною допомогою до дільничного педіатра звертався у супроводі тільки матері (а.с. 102). Актом обстеження матеріально - побутових умов проживання від 20.12.2024 (а.с. 103)встановлено, що умови проживання [PERSON] та її дітей у тому числі [PERSON] , [INFO] , задовільні, в будинку чисто та прибрано, для дитини створені місця навчання та відпочинку, забезпечені всім необхідним. Зі слів заявниці встановлено, що батько не бере участі в житті дитини. Зі слів дитини з`ясовано, що він його ніколи не бачив та не спілкувався з ним. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] вбачається, з 2015 року її брат [PERSON] та [PERSON] офіційно у шлюбі, однак проживають з 2014 року. До зустрічі з братом, [PERSON] була заміжня з [PERSON] , у них є син - [PERSON] [INFO] . З появою сина, через різні сімейні - побутові відносини, вони розійшлися в 2014 році, шлюб розірваний. Окрім того зазначає, що [PERSON] виховується її братом і невісткою з десятимісячного віку. Рідний батько неповнолітнього [PERSON] , не цікавиться його життям, не приймає участі у його вихованні, навчанні, фінансовому забезпеченні. Малолітній [PERSON] рідного батька зовсім не знає, і ні разу за 11 років з ним не бачився та не спілкувався (а.с. 104). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] встановлено, що її колишнім чоловіком є [PERSON] , з яким у 2011 році був зареєстрований шлюб і від спільного проживання народився син - [PERSON] .. Коли їхні відносини з [PERSON] були припинені і вони розійшлися, шлюб був офіційно припинений з 2014 року. Дитині виповнилося десять місяців, коли вона зустріла [PERSON] з яким в подальшому почала проживати і виховувати сина, в 2015 році з [PERSON] офіційно зареєстрували шлюб. Вихованням, навчанням, фінансовим забезпеченням [PERSON] займається вона та її чоловік - [PERSON] . Після закінчення їх відносин [PERSON] рідного сина не бачив, не спілкувався, і не приймав участі у вихованні, будь-яких дій щоб познайомитися з сином не приймав (а.с. 105). Малолітня дитина [PERSON] у письмових поясненнях зазначив, що він проживає разом з матір`ю [PERSON] , вітчимом [PERSON] , та рідними братами. Зазначив, що його рідним батьком є [PERSON] житель Вінницької області. Про батька йому відомо зі слів матері, оскільки він його ні разу за своє життя не бачив, не спілкувався з ним. Його вихованням займається лише матір, коли йому було десять місяців матір зустріла [PERSON] з яким по теперішній час проживає разом. Його вихованням, навчанням, фінансовим забезпеченням займається матір та вітчим (а.с. 106). Згідно посвідченої 08.04.2015 заяви приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т.П. за № 743(а.с. 107), вбачається, що [PERSON] батько малолітнього [PERSON] , надає згоду на усиновлення гр. [PERSON] , окрім того дає згоду на зміну прізвища та по-батькові. Рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради за № 317 від 24.12.2024, як органом опіки та піклування з метою соціального захисту малолітнього [PERSON] та його права на повноцінний розвиток, створення належних умов для психологічної адаптації, виховання та розумового розвитку прийнято рішення про надання висновку, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] но відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 108). Висновком за № 317 від 24.12.2024 (а.с. 109-111) визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] но відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв`язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі«Олссон проти Швеції» від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року в справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року в справі №306/7/20, від 07 грудня 2022 року в справі №562/2695/20, від 11 січня 2023 року в справі №461/7447/17, від 06 вересня 2023 року в справі №545/560/21. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (п. 58). За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19 лютого 2025 року в справі №147/277/24. Крім того, у вказаній постанові Суд виснував, що біологічний батько добровільно пішов з життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває протягом близько п`яти років. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між батьком та донькою. Біологічний батько послідовно заявляє про те, що позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини, а він не має наміру приймати участі у вихованні дитини. Водночас дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї з новим чоловіком матері, почувається комфортно у ній. Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав, з огляду на його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 50 Керівних принципів Комітету Міністрів Ради Європи щодо судочинства, дружнього дитині, до всіх процесуальних дій, у яких беруть участь діти, має застосовуватись принцип невідкладності задля отримання швидкої відповіді і якнайкращого захисту інтересів дитини, з повагою принципу верховенства права. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] повністю ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені представником позивача на підтвердження вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону, відповідають інтересам позивача та неповнолітньої дитини. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved