Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

27 січня 2025 року позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Веремій Т.М., звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі ФОП [PERSON] ), в якій просить, стягнути з відповідача грошові кошти (аванс) в розмірі 90000 грн, моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] 27 квітня 2024 року уклала Договір на виготовлення пам`ятника з фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі Договір-1). На виконання умов Договору-1 [PERSON] перерахувала авансовий платіж в сумі 90000 грн. Згідно з пунктом 2.3 Договору-1 виконавець зобов`язується виконати роботу протягом 60 робочих днів з правом дострокового виконання. А виготовлення складних виробів у строк до 90 робочих днів, тобто\~ Договором-1 обумовлено, що строк виконання робіт при виготовленні складного замовлення становив до 31 серпня 2024 року. Також, за умовами Договору-1 (п.2.4) виклик замовника на приймання робіт здійснюється не пізніше ніж за 3 дні до зазначеного терміну. Однак, позивач [PERSON] не отримала виклик замовника на приймання виробу, тобто відповідач не виконала умови Договору-1 і не передала у визначені Договором-1 строки до 31 серпня 2024 року - майно, яке згідно Договору-1 передбачалося передати замовнику. Оскільки умови Договору-1 не були виконані у строки, позивач направила на адресу відповідача\~ заяву про розірвання Договору-1 від 28 вересня 2024 року. На заяву позивача про розірвання Договору-1, ФОП [PERSON] надала відповідь від 04 листопада 2024 року, в якій запропонувала позивачу [PERSON] підписати акт прийому-передачі виконаних робіт на суму 77900 грн без фактичного прийняття таких робіт та оплатити рахунки-фактури від 04 листопада 2024 року на загальну суму 7620 грн, а також сплатити компенсацію згідно з п.3.1.2 Договору-1 в сумі 18000 грн. Також, відповідно до п.1.3 Договору-1 передбачено, що одночасно з підписанням Договору-1 сторонами підписується і опис характеристики виробу, який міститься в макеті комплектації, однак відповідач не надала позивачу на узгодження та підписання макет комплектації з описом характеристики виробу, що є істотною умовою Договору-1, адже без узгодження сторонами макету виробу та його основних характеристик виконання Договору-1 стає не можливим, а договір по суті втрачає сенс та правовий зміст. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Позивач пояснює, що її душевні страждання полягають в тому, що вона вже тривалий час відчуває занепокоєння, стрес, розчарування, тривогу через тривалу невизначеність у виготовленні пам`ятнику її покійному чоловіку, який замовила у квітні 2024 року. Оскільки сподівалася поставити пам`ятник загиблому чоловіку на рік після його поховання. Моральні переживання пов`язані з відчуттям несправедливості, відчуває приниження через те, як до неї поставилися, оскільки відповідач перестала взагалі контактувати з позивачем після того як позивач направила на її адресу повідомлення про розірвання Договору-1. Відповідач на телефонні дзвінки не відповідає. 28 січня 2025 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу на адресу місцезнаходження, рекомендованим листом з повідомленням.\~ (а.с.57) Станом на 25 квітня 2025 року відзив на позов та заперечення від відповідача ФОП [PERSON] до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із фотокопії договору на виготовлення пам`ятника укладеного 27 квітня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що загальна вартість виробу становить 180000 грн, у день підписання цього Договору замовник сплачує виконавцю не менше 70 відсотків від загальної договірної ціни, решта сплачується, через 3 дні після повідомлення замовника про готовність виробу (п.2.2); виконавець зобов`язується виконати роботу протягом 60 робочих днів з правом дострокового виконання (п.2.3), виготовлення складних виробів 90 робочих днів. Відповідно до п. 5.1 ч. 5 Договору-1 за порушення термінів виготовлення виконавець несе відповідальність встановлену законодавством про захист прав споживачів. (а.с.12-14) Як вбачається із фотокопії квитанції до прибуткового касового ордера від 27 квітня 2024 року, ФОП [PERSON] прийняла від [PERSON] передоплату за виготовлення пам`ятника з граніту в сумі 90000 грн. (а.с.15) Із фотокопії заяви про розірвання договору, вбачається, що [PERSON] звернулась з цією заявою до ФОП [PERSON] про розірвання Договору про надання послуг з виготовлення пам`ятнику з граніту. (а.с.16) Відповідно до фотокопії відповіді на заяву про розірвання договору в односторонньому порядку від 04.11.2024 ФОП [PERSON] до [PERSON] , було роз`яснено, що Договір-1 може бути розірваний в односторонньому порядку на підставі ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та п.3.1.2. Договору-1. За нормами якого замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитись від договору підряду, виплативши підряднику плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки завдані розірванням договору згідно із Актом виконаних робіт 77900 грн, згідно рахунків - 2000 грн та 5620 грн, згідно п.3.1.2 Договору-1 18000 грн. А тому, розірвання Договору-1 можливе лише після оплати вже виконаних\~ робіт і компенсації завданих збитків відповідно до Акта виконаних робіт та виставленого рахунку. (а.с.17-20) Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1, 3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Як вбачається зі ст. 526, 530, 629 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст. 846 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. Згідно з абз.1 ч.1 ст.866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанції або інший документ, що підтверджує укладення договору. Пунктом 2 ч.1 ст.872 ЦК України передбачено право замовника, зокрема вимагати розірвання договору побутового підряду та відшкодування збитків, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до\~ ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Як вбачається з наданих позивачем доказів, [PERSON] виконала умови п. 2.2 Договру-1 щодо оплати 70 відсотків від загальної вартості договірної ціни та 27 квітня 2024 року сплатила суму в розмірі 90000 грн. Строк виконання роботи був обумовлений сторонами в 60 робочих днів, а при виготовлення складних виробів 90 робочих днів, тобто крайній строк виготовлення виробу 28 серпня 2024 року. Проте [PERSON] не дочекалась виклику виконавця ФОП [PERSON] на прийняття роботи з виготовлення обумовленого виробу в зазначений строк. Отже, позивач виконав умови Договору-1, а відповідач всупереч умовам п.2.3 та 2.2.1 Договору-1 не здійснив виготовлення та установку виробу. Враховуючи вказане вище, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно одержав від позивача кошти в сумі 90000 гривень 00 копійок, не виконавши умови Договору-1, таким чином позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме до стягнення із ФОП [PERSON] підлягають кошти (авансовий внесок) в розмірі 90000 грн на користь [PERSON] . За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно із ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.3, 4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII (далі Закон №1023-XII). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону №1023-XII чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів. Пункт 5 частини першої статті 4 Закону №1023-XII передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; Відповідно до ч. 1 ст. 10\~ Закону №1023-ХІІ споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За змістом ч.2 ст.22 Закону №1023-XII при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Врахувавши обставини цієї справи, переживання позивача, пов`язані з не виготовленням в строк пам`ятника її загиблому чоловіку-військовослужбовцю, оскільки мала сподівання на вшанування його пам`яті на річницю його загибелі. Позивач відчуває сором перед рідними та близькими за це, відчуває занепокоєння, несправедливість щодо себе, розчарування. Враховуючи вказане вище, предмет спору, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягає до задоволення в повному обсязі, тобто до стягнення підлягає сума в розмірі 10000 грн, що не суперечить засадам розумності, виваженості та справедливості. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. За ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі №751/3840/15-ц. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно зі ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 за №5076-VI судові витрати на професійну правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Згідно із п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Однак, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі №910/15944/17). Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За матеріалами справи вбачається, що 19 листопада 2024 року між позивачем [PERSON] та Адвокатським бюро «Веремій та Партнери» укладено Договір про надання правової допомоги. (а.с.27-30) Згідно з Актом наданих послуг від 19.11.2024 загальна вартість правової допомоги за виконану роботу складає 15000 грн. (а.с.31) Враховуючи вищевикладене, складність справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, а також беручи до уваги що позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, проте суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, а саме в розмірі 10000 грн, оскільки справа розглядалась у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами справи ( у письмовому провадженні), що не передбачає проведення судових засідань. Отже, не підлягає до задоволення сума в розмірі 5000 грн (акт наданих послуг від 19.11.2024) п.6. (а.с.31) Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі, а саме повернення грошових коштів (авансу) в розмірі 90000 грн, моральна шкода в розмірі 10000 грн, частково до задоволення підлягає стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, а саме в розмірі 10000 грн. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із квитанції №0.0.4132175206.2 від 15.01.2025 вбачається, що [PERSON] сплачено судовий збір за подачу позов в розмірі 1211 гривень 20 копійок. (а.с.1) З врахуванням вищезазначеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved