Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін: позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом (а.с. 1-4), в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок садибного типу (літ. А), з господарськими будівлями та спорудами: стайня (літ. Б), стодола (літ. В), вбиральня (літ. Г), огорожа (№1, 3), ворота (№2), криниця (№4), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , внаслідок чого відкрилась спадщина за заповітом. Він є єдиним спадкоємцем за заповітом, оскільки немає інших спадкоємців за заповітом чи за законом, також не має і осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині. Зазначає, що він хоча і не був зареєстрований за однією адресою з померлою [PERSON] , однак фактично проживав з нею, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Про наявність заповіту йому стало відомо недавно, так як він випадково його знайшов у будинку померлої. Також зазначає, що за життя, померла [PERSON] належним чином не оформила право власності на свій житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Підтвердженням того, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав померлій підтверджується записом в погосподарській книзі. Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, йому було відмовлено через те, що ним пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини та через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Андрійович Я.Ф. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач [PERSON] додатково пояснив, що померла [PERSON] була його тіткою по лінії матері. Він з нею постійно проживав, оскільки вона була особою з інвалідністю та потербувала сторонньої допомоги. Представник відповідача - Долинської міської ради Креховецький І.М. у судове засідання не з`явився. 21.03.2025 на електронну пошту суду надіслав клопотання (а.с. 32), про розгляд справи без його участі. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 26 лютого 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Представник відповідача - Долинської міської ради Креховецький І.М. на електронну пошту суду 21.03.2025 надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. 25 березня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9)). Відповідно до виписки з погосподарської книги №110 від 16.10.2023 (а.с. 10), померлій [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За життя, 06.12.2018, [PERSON] склала заповіт (а.с. 22), яким все своє майно заповіла позивачу [PERSON] . Відповідно до акта обстеження від 18.12.2018, складеного комісією в складі депутата сільської ради Григорського В.В., члена виконкому Перекіцей С.І. та сусідів: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 20), позивач [PERSON] фактично проживав та вів спільне господарство разом із померлою [PERSON] , до дня смерті останньої. Згідно із довідкою сільського голови Солуківської сільської ради №1561 від 13.12.2018 (а.с. 21), позивач [PERSON] здійснив поховання [PERSON] за власні кошти. Звернувшись до приватного нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , позивачу [PERSON] було відмовлено у зв`язку із тим, що ним пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини та через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 23). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є батьком позивача [PERSON] . Останній постійно проживав з померлою [PERSON] в її будинку та здійснював за нею догляд. Про заповіт їм стало відомо вже після смерті [PERSON] . Отже, судом встановлено, що померла [INFO] [PERSON] , за життя, склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу [PERSON] . Останній проживав з нею за однією адресою на час відкриття спадщини. Звернувшись до нотаріуса, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв`язку із тим, що ним пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини та через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, між сторонами виник спір з приводу визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . ІV. Оцінка суду: суд, заслухавши пояснення сторони позивача, покази свідка, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, приходить такого висновку. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Саме суди є останньою правовою інстанцією в державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, \~спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, \~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Також, ст. 1272 ЦК України передбачено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, встановлено право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Водночас, ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь - яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні правові висновки щодо застосування ч. 3 ст. 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2020, справа № 355/832/17 (провадження № 61-27212 св 19), від 21.10.2020, справа № 569/15147/17 (провадження № 61-39308 св 18), від 02.04.2021, справа № 191/1808/19 (провадження № 61-6290 св 20), від 28.04.2021, справа № 204/2707/19 (провадження № 61-15380 св 20), від 19.05.2021, справа № 937/10434/19 (провадження № 61-3620 св 21), від 19.04.2023, справа № 2-516/2007 (провадження № 61-11834 св 22). Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] вважає, що оскільки він є єдиним спадкоємцем за заповітом, постійно проживав разом із спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину. Беручи до уваги, що приватним нотаріусом було йому відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно через пропущення строку для прийняття спадщини та через відсутність правовстановлюючих документів, належним способом захисту у даних правовідносинах є саме пред`явлення позову про визнання права власності, а не про поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України необхідним є встановлення місця проживання спадкодавиці [PERSON] і спадкоємця - позивача [PERSON] . Статтею 29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення ст. 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частина 3 статті 1268 Цивільного кодексу України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме за адресою: [ADDRESS] , а тому вважається таким, що прийняв спадщину і враховуючи те, що спадкодавиця [PERSON] за життя належним чином не оформила своє право власності на належне їй будинковолодіння, у зв`язку із чим позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, позивачем обрано належний спосіб захисту своїх прав, а тому даний позов є підставним та є таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. 55 Конституції України, ст. 29, 1217, 1233, 1268, 1270, 1272 ЦК України, ст. 2, 10, 13, 81 ЦПК України, та

Outcome: approved