Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

[PERSON] 14.01.2025 року звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з заявою про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою, заінтересовані особи: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). В обґрунтування заяви зазначив, що є рідним племінником [PERSON] , який є співвласником 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] . В 1990 році дядько [PERSON] покинув місце свого проживання: [ADDRESS] , поїхавши на пошуки роботи та по теперішній час місце його знаходження нікому невідоме, будь-який зв*язок з ним втрачений. З тих пір ніхто з сусідів та знайомих його також не бачив. Інших родичів у нього не має. На час свого зникнення [PERSON] проживав за однією адресою зі своїми родичами-матір*ю заявника [PERSON] , 1959 року народження, яка померла [INFO] та після якої заявник прийняв спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 серпня 2023 року, виданого державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. Оскільки місце перебування [PERSON] невідоме виникла невизначеність, яка перешкоджає вільно розпоряджатися своєю власністю, в тому числі зареєструвати місце проживання дружини, яку можливо усунути лише шляхом визнання безвісно відсутнім останнього. 15.12.2023 року отримав листа з відділення поліції №3 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про те, що проведеною перевіркою за Інформаційно-комунікаційною системою «Інформаційний портал Національної поліції України» відомості про [PERSON] не виявлені. Більш ніж 30 років нічого не знає про свого дядька та його розшук не приніс ніякого результату. Виходячи з викладеного, просить визнати [PERSON] , 1964 року народження, громадянина України, останнє відоме зареєстроване місце проживання- житловий будинок [ADDRESS] -безвісно відсутнім. Початком безвісної відсутності [PERSON] , 1964 року народження, громадянина України, останнє відоме зареєстроване місце проживання житловий будинок [ADDRESS] , вважати 01.01.1991 року. Ухвалою суду від 27.01.2025 року прийнято заяву до розгляду і відкрито провадження за правилами окремого провадження та витребувано докази. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи: Другої Дніпровської державної нотаріальної кнтори в судове засідання не з*явився. 13.03.2025 року на адресу суду надійшла заява від державного нотаріуса Матвієнко В. про розгляд справи у відсутність представника Другої ДДНК відповідно до діючого законодавства. Представник заінтересованої особи: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з*явився. 03.03.2025 року та 14.03.2025 року на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи у відсутність їхнього представника. 23.04.2025 року на адресу суду надійшла заява від заявника [PERSON] в якій просить закінчити розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши заявника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.293 ЦПК України окреме провадження-це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне. Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов*язується з наступним вирішенням спору про право. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи,-залишає заяву без розгляду, що передбачено ч.4 ст.315 ЦПК України. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з*ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз*яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов*язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб*єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов*язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб*єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих, чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов*язується із наступним вирішенням спору про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що « у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов*язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб*єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Важливе значення має вимога про обов*язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Судом встановлено, що [PERSON] є рідним племінником [PERSON] , що підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтвом про народження його матері [PERSON] , свідоцтвом та реєстрацію шлюбу між батьками заявника- [PERSON] та [PERSON] та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст..ст.126, 133, 135 СК України щодо [PERSON] . [PERSON] є власником 5/6 часток житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2023 року. Проживає та значиться зареєстрованим в зазначеному будинку з 28.03.2008 року. [PERSON] є власником 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.02.1990 року. Згідно даних реєстру територіальної громади місті Дніпра та картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб, інформація щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , 1964 року народження відсутня. Як встановлено в судовому засіданні, за місцем свого останнього проживання: [ADDRESS] , [PERSON] не з*являється з 1990 року, інформація щодо місця його перебування відсутня. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях свідків, допитаних в судовому засіданні: [PERSON] та [PERSON] та підтверджується Актом №9 Голови квартального комітету від 16.01.2024 року. Згідно повідомлення Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Пенсійного фонду України від 18.02.2025 року за даними інформаційних систем Пенсійного фонду України станом на лютий 2025 року [PERSON] , як одержувач пенсії та інших соціальних виплат на обліку не перебуває. Згідно повідомлення Міністерства соціальної політики України станом на 12.02.2025 року інформація про [PERSON] , [INFO] в ЄIБД ВПО відсутня. За наявними даними Державної міграційної служби України місце проживання [PERSON] , [INFO] , не встановлено. Згідно повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України [PERSON] , [INFO] , в період з 08.11.2017 по 11.02.2025 року в Базі даних не виявлено. Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць-перше січня наступного року. Приймаючи до уваги викладене, а також відсутність відомостей щодо місця перебування [PERSON] за місцем його постійного проживання з 1990 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та наявність правових підстав для її задоволення.

Outcome: approved