Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Авраменко А.В., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Червоногригорівської селищної територіальної громади в особі Червоногригорівської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обгрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що [INFO] померла рідна баба (по материнській лінії) [PERSON] - [PERSON] (рос. мовою: [PERSON] ), [INFO] , про що 11 квітня 1984 року Червоногригорівською селищною радою Нікопольського району Дніпропетровської області в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 29 та видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . На день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку (літ.«В»), загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м.; сараю (літ.«Г»); сараю (літ.«Д»); погреба (літ.«Е»); вбиральні (літ.«Ж»); гаражу (літ.«З»); сараю (літ.«И»); спорудження (№ 1-4, І), який розташований за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка під вищезазначеним житловим будинком не сформована, не приватизована та право власності на неї не зареєстровано, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 405814334 від 28.11.2024 року. За своє життя померла належним їй майном розпорядилася та 12 лютого 1974 року склала заповіт, згідно якого усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б не складалось заповідає своєму онуку [PERSON] . 19 вересня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апалькова Є.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, де, на підставі зазначеної заяви було здійснено реєстрацію спадкової справи, номер у Спадковому реєстрі: 73003635, номер у нотаріуса: 325/2024, що підтверджується Витягом № 78417609 від 19.09.2024 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Того ж дня приватний нотаріус надав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії із зазначенням наступного: «Відповідно до статті 548 Цивільного кодексу Української РСР у редакції 1963 року, [PERSON] необхідно було прийняти спадщину. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР у редакції 1963 року «Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини». [PERSON] не подав документи, які підтверджують, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Заява про прийняття спадщини протягом шести місяців ним не подавалась. Згідно з пунктом 4.2. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: «Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин». [PERSON] не надав документи, що підтверджують родинний зв`язок між ним та [PERSON] . Згідно з даних державного реєстру актів цивільного стану громадян, не можливо встановити родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку із зазначеним вище приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апальков Є.В. відмовив у видачі свідоцтва про право власності на ім`я [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Тому, на підставі викладеного, представник позивача змушений звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку (літ.«В»), загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м.; сараю (літ.«Г»); сараю (літ.«Д»); погреба (літ.«Е»); вбиральні (літ.«Ж»); гаражу (літ.«З»); сараю (літ.«И»); спорудження (№ 1-4, І), який розташований за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті його рідної баби [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягав та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.79). Представник відповідача про розгляд справи був повідомлений належним чином, однак, своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, при цьому, на адресу суду надійшла заява, в якій просять розгляд справи проводити за їх відсутності та ухвалити рішення, у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.75). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, [INFO] померла бабуся позивача по материнській лінії [PERSON] , яка на час смерті була зареєстрована та фактично мешкала за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку (літ.«В»), загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м.; сараю (літ.«Г»); сараю (літ.«Д»); погреба (літ.«Е»); вбиральні (літ.«Ж»); гаражу (літ.«З»); сараю (літ.«И»); спорудження (№ 1-4, І), який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.1974 року, виданого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Пахомовською Ж.М. на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку, за реєстровим № 2-109 та свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя, від 23.01.1974 року, виданого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Пахомовською Ж.М., на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку, за реєстровим № 2-110. Право власності на будинок зареєстровано в реєстрі Нікопольського міського бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області за записом у реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 42 від 08 лютого 1974 року. При цьому, у відповідності до поданих документів, земельна ділянка під вищезазначеним житловим будинком не сформована, не приватизована та право власності на неї не зареєстровано, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 405814334 від 28.11.2024 року (а.с.28-30). Померла належним їй майном розпорядилася та 12 лютого 1974 року склала заповіт, згідно якого усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б не складалось, заповідала [PERSON] (а.с.16). Так, у відповідності до матеріалів справи, позивач своїм правом щодо спадкового майна скористався та 19 вересня 2024 року звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апалькова Є.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та, на підставі зазначеної заяви, нотаріусом було здійснено реєстрацію спадкової справи, номер у Спадковому реєстрі: 73003635, номер у нотаріуса: 325/2024, що підтверджується Витягом № 78417609 від 19.09.2024 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.72). Однак, 19 вересня 2024 року у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено з тієї причини, що позивачем не доведено факт, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Окрім цього, в постанові містилася думка, що заява про прийняття спадщини протягом шести місяців не подавалась, а також щодо того, що доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин, хоча, [PERSON] не надав документи, що підтверджують родинний зв`язок між ним та [PERSON] (а.с.84). Суд розглянувши заявлені вимоги, а також враховуючи подані документи, вважає за необхідне зазначити про те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] , тобто, під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, а тому положення саме цього Кодексу підлягають застосування при вирішенні питання про спадкування житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Таким чином, ЦК УРСР передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У свою чергу під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Як вбачається з матеріалів справи, на день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але, у відповідності до поданих довідок, встановлено, що позивач, починаючи з 1973 року, проживав разом з померлою. Окрім цього, позивач долучив технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що він виготовлений 01.02.2024 року Комунальним підприємством «Нікопольське РБТІ» ДОР». У характеристиці об`єкту нерухомого майна зазначено рік спорудження, зокрема, житлового будинку (літ.В) - 1978 рік, сараю (літ.«Д») - 1984 рік, сараю (літ.«И») - 1985 рік, гаражу (літ.«З») - 1985 рік, тобто, позивач проживав у зазначеному житловому будинку до та після смерті своєї баби і, відповідно, здійснював підтримання житлового будинку і присадибної земельної ділянки у належному стані. В 1978 року, за життя [PERSON] , було побудовано житловий будинок (літ.В), замість зруйнованого (літ.А). Оскільки будинок було побудовано до 05.08.1992 року, він не підлягає введенню в експлуатацію, що підтверджується довідкою № 153 від 03.05.2024 року, виданою КП «Нікопольське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», що дає суду підстави вважати, що з моменту будівництва житлового будинку в 1978 році і до дня своєї смерті [PERSON] проживала в цьому будинку. Також, належним та допустимим доказом того, що позивач здійснював та здійснює утримання будинку в належному стані, зокрема, сплачував та сплачує комунальні та інші обов`язкові платежі, підтверджується наступними документами: квитанцією № 222 за інвентаризаційні роботи Нікопольського міжміського БТІ за адресою: [ADDRESS] ; повідомленням (квитанцією) за формою № ПД-4 від 07.07.2001 про сплату позивачем податку за землю за адресою: [ADDRESS] ; актом про зняття побутового газового лічильника від 24.03.2005 року за адресою: [ADDRESS] ; актом приймання газового лічильника від 21.04.2005 року за адресою: [ADDRESS] ; рахунком № [NUMBER] від 16.11.2020 року від АТ «Дніпропетровськгаз» Нікопольське відділення про нараховану плату за листопад 2020 року за послуги з розподілу (доставки) природного газу, у якому зазначено адресу, за якою здійснюється нарахування, а саме: « [ADDRESS] » та позивача як платника; платежем (квитанцією) № 1015371657 від 03.12.2020 року за особовим рахунок № [NUMBER] з призначенням платежу: «Розподіл газу Дніпропетровська обл. (крім м.Дніпро, м.Кривий Ріг, Криворізький р/н). Тобто, з урахуванням поданих доказів, а також викладених обставин, суд вважає, що позивачем доведено той факт, що останній після смерті [PERSON] , упродовж шестимісячного строку, передбаченого статтею 549 ЦК УРСР, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Окрім цього, однією з підстав видачі постанови нотаріуса щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії були обставини щодо не доведення родинних відносин. У суду, з урахуванням поданих документів, не викликає сумніву той факт, що позивач померлій доводиться онуком, оскільки матір`ю позивача є [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та яка [PERSON] доводиться донькою. Згідно ч.1 та ч.2 ст.524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно до вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. (ч.4.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року). Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також той факт, що [PERSON] в позасудовому порядку позбавлений можливості скористатись своїми спадковими правами та судом ті всі обставини, які були підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, встановлені та сумніву не викликають, оскільки підтверджені відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи, позивач вважається таким, що спадщину прийняв фактично. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вищевказані обставини для позивача створюють незручності та позбавлення останнього права на спадкове майно, що дає суду підстави для прийняття рішення про визнання позовних вимог є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved