Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про звільнення майна з під арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що він мав намір продати квартиру, то звернувся до нотаріуса та йому було повідомлено про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на частину квартири, реєстраційний номер обтяження: 38208007, зареєстрований 03.10.2006 року, реєстратором Уманською міською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови б/н від 16.08.2001, Уманський МВ УМВС, к\\с № 1700100219, об`єкт обтяження: квартира 1/4 частина, адреса [ADDRESS] , архівний запис № 252724187 від 21.08.2001 року. Вказаний арешт не дозволяє йому в повній мірі реалізувати свої права щодо нерухомого майна власником якого він є. Уманське РУП ГУНП в Черкаській області у листі повідомило, що к/с № 1700100219 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 215 КК України 17.04.2001 була спрямована до Уманського міськрайонного суду для розгляду по суті. У відповідності до постанови місцевого суду м. Умань від 31.09.2001 року по справі №1-327- 2001 р. звільнено [PERSON] , 1972 року народження від кримінальної відповідальності, провадження у справі закрито, питання про зняття арештів вказаною постановою не вирішено. У відповідності до довідки ДВС щодо нього не відкриті будь-які виконавчі провадження, також вказана інформація підтверджується довідкою з Єдиного реєстру боржників від 03.03.2025. Оскільки вказане кримінальне провадження закрито постановою місцевого суду м. Умань від 31.09.2001 у справі № 1-327-2001р., його звільнено від кримінальної відповідальності та щодо нього відсутні будь-які виконавчі провадження, а також інші підстави для обмеження його прав щодо володіння користування і розпорядження нерухомим майном, тому він просив скасувати арешт накладений на частину квартири [ADDRESS] , що належить йому на праві приватної власності. Ухвалою судді у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. 01.04.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому вказують, що згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 21.08.2001 Уманська міська державна нотаріальна контора на підставі поданих документів для державної реєстрації, а саме постанови, серія та номер б/н, видана 16.08.2001, видавник: Уманський МВ УМВС к/с № 1700100219 внесено запис про державну реєстрацію обтяження: арешт нерухомого майна, суб`єкт обтяження: [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 3820807, характеристика обтяження: архівний запис № 252724-187 від 21.08.2001. Арешт накладено на майно [PERSON] , а саме на частину квартири [ADDRESS] . Вивченням та перевіркою статистичних документів встановлено, що кримінальна справа № 1700100219 від 11.04.2001, 17.04.2001 скерована до Уманського міського суду для розгляду по суті. 31.08.2001 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 215 КК України та провадження у справі закрито. Вказують, що ГУНП в Черкаській області не накладало жодного арешту на майно позивача та жодним чином не порушувало право на володіння, користування та розпорядження майном, а тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. 11.04.2025 на адресу суду від представника позивача-адвоката Ульченко С.О. надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що позивач не погоджується з такою позицією відповідача та вважає її необґрунтованою, такою що не відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права, які регулюють правовідносини, що є предметом даної справи, не відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також не підтверджуються жодними доказами. Твердження відповідача про те, що позивач обрав не належний спосіб захисту свого права вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам законодавства. Крім того, відповідач є саме тією особою, до якої перейшла адміністративна компетенція суб`єкта владних повноважень, що припинив своє існування внаслідок ліквідації Уманського МВ УМВС, отже відповідач є публічним правонаступником та є належним відповідачем по даній справі. 04.04.2025 засобами поштового зв`язку отримано відповідь Черкаського обласного Державного нотаріального архіву від 18.03.2025, якою повідомлено про неможливість надання копії постанови щодо накладення арешту на майно позивача. Тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16\~ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі: свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] , що видане відділом житлового господарства Уманського міськвиконкому; свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2006, що видане державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук Т.І.; свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.09.2024, що видане приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №416659276 від 06.03.2025, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 03.10.2006 за № 3820807 реєстратором Уманська міська державна нотаріальна контора внесено відомості до Реєстру про арешт нерухомого майна [PERSON] , а саме на частину квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі постанови б/н від 16.08.2001 Уманського МВ УМВС, к/с № 1700100219; додаткові дані: архівний запис № 252724-187 від 21.08.2001. Відповідно до відповіді Уманського РУП ГУНП в Черкаській області № 42150-2025 від 25.02.2025, кримінальна справа № 1700100219 від 11.04.2001 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 215 КК України, 17.01.2001 була спрямована до Уманського міськрайонного суду для розгляду по суті. 31.08.2001 постановою місцевого суду м.Умань звільнено [PERSON] , 1972 року народження, від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 215 КК України та провадження у справі закрито. Відповідно до довідки Відділу державної виконавчої служби у м.Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) від 04.03.2025, згідно даних АСВП у відділі відсутні виконавчі документи про стягнення з [PERSON] боргів. Інформація з Єдиного реєстру боржників станом на 03.03.2025 щодо [PERSON] відсутня. Продовження арешту майна, призводить до порушення прав і законних інтересів позивача [PERSON] , що суперечить положенням ст. 41 Конституції України. За положенням ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11 зазначив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 року по справі №2-3392/11 дійшла висновку, що у разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Верховний Суд вважає, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Щодо належності відповідача у справі, то суд враховує, що в постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 826/27239/15, надаючи оцінку аргументам ГУ НП у м. Києві про те, що воно не є правонаступником УМВС, Верховний Суд звернув увагу на правові висновки Верховного Суду України, висловлені в постановах від 04 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14. У цих постановах Верховний Суд України вказав, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Отже, ГУ НП, з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, по суті, є правонаступником УМВС. Крім того, за змістом постанови від 26 квітня 2022 року у справі № 705/2556/21 Верховний Суд відхилив доводи сторони про те, що ГУ НП в Черкаській області є неналежним відповідачем. При цьому Верховний Суд виходив з того, що 14 грудня 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення Уманського МВ УМВС України в Черкаській області (ідентифікаційний код 08676470), постанова якого зазначена, як підстава реєстрації обтяження майна. Наразі територіальним органом Національної поліції в Черкаській області, як юридичною особою публічного права, є саме ГУНП в Черкаській області, до складу якого входить відповідний підрозділ поліції в місті Умані. Отже, з урахуванням наведених вище висновків Верховного Суду, даний позов поданий до належного відповідача. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Наявність протягом тривалого часу (понад 20 років) не скасованого арешту на нерухоме майно, за умови відсутності виконавчого провадження та будь-яких майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право власника цього майна. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. З огляду на викладені обставини, досліджені докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи неведене, суд приходить до висновку про можливість віднесення судових витрат за рахунок держави.

Outcome: approved