Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

[PERSON] в своїх інтересах та інтересах [PERSON] звернувся в суд із позовом до Тернопільської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Фіголь Наталія Богданівна та Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, просить встановити факт, що [PERSON] разом із своїм неповнолітнім сином [PERSON] спільно проживали із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] ., а саме з 25.11.2014 та визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в рівних частках в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Позов мотивовано тим, що [PERSON] була двоюрідною сестрою діда [PERSON] . [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] проживали з [PERSON] за вказаною адресою принаймні з 25.11.2014 до її смерті [INFO] . Вони вели спільне господарство, брали участь у витратах на утримання житла, організовували поховання, спільно ремонтували квартиру. Позивачі зазначають, що відповідно до статті 1264 ЦК України, вони є спадкоємцями за законом, оскільки проживали з померлою однією сім`єю не менш як п`ять років. Після смерті [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини від імені себе та сина, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідач - Тернопільська міська рада у своїх заявах по суті позов заперечила, з підстав, викладених у ньому. Зазначає, що вимоги позивачів необґрунтовані і не підтверджені належними доказами. Не доведено ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, обов`язків. Реєстрація за адресою не доводить спільного побуту, а надані квитанції не підтверджують оплату саме позивачами. Дані школи №27 і ОСББ свідчать, що [PERSON] фактично проживав за іншою адресою - [ADDRESS] . [PERSON] померла у с. Чернихівці, де ймовірно й проживала до смерті. Це підтверджується свідоцтвом про смерть, листом старостинського округу та заявою на переведення пенсії. Організація поховання [PERSON] не є підтвердженням факту спільного проживання. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.04.2025 із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено її до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримала з підстав, викладених у ньому. Представник Тернопільської міської ради заперечила проти задоволення позову, з підстав, викладених у заявах по суті. Розглянувши справу судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. [PERSON] разом із сином [PERSON] з 25.11.2014 зареєстрував місце проживання за адресою: по [ADDRESS] разом із [PERSON] (а.с. 69). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, яке видане 18.06.1999 року Тернопільським міського бюро технічної інвентаризації, [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,9 кв.м. [PERSON] померла [INFO] у селі Чернихівці Збаразького району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Збаразьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 29 квітня 2021 року, про що складено відповідний актовий запис №216. Після її смерті приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Наталією Богданівною була заведена спадкова справа №36/2021. Відповідно до матеріалів спадкової справи, до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , який діяв від власного імені і від імені свого неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Наталії Богданівни від 27.11.2023 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що не встановлено факт спільного проживання [PERSON] на день її смерті разом із спадкоємцями. Відповідно до листа старости Чернихівського старостинського округу від 02.04.2025 № 09/09 [PERSON] після виходу на пенсію до дня смерті [INFO] проживала без реєстрації в селі Чернихівці Тернопільського району Тернопільської області, а саме, до травня 2020 року - у будинку своєї сестри по [ADDRESS] , з червня 2020 року до дня смерті проживала по [ADDRESS] у будинку родичів. Разом з тим, із відповіді від 02.04.2025 09/09-72 на адвокатський запит від 04.04.2025 староста Чернихівського старостинського округу повідомив, що [PERSON] ( [INFO] ) не перебувала постійно у с. Чернихівці, Тернопільського району, Тернопільської області за адресами по [ADDRESS] та [ADDRESS] [PERSON] привозив її родич [PERSON] , який перебував разом із нею, коли остання знаходилась у с. Чернихівці, Тернопільського району, Тернопільської області. Відповідно до довідки КНП Збаразька центральна лікарня від 08.04.2025 №737, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні лікарні з 06.06.2020 - 10.06.2020, діагноз ішемічний інсульт правої СМА, глибокий парез лівої руки і ноги, відсутність ходи…. Після перенесеного інсульту не ходила і потребувала стороннього догляду. Як видно із товарного чека та накладної (а.с. 146-147) [PERSON] 29.04.2021 замовляв ритуальні послуги на суму 7850 грн. Згідно інформації Головного управління пенсійного фонду України від 27.03.2025 (а.с. 200) [PERSON] 30.07.2020 звернулася із заявою про переведення електронної пенсійної справи за новим місцем проживання - [ADDRESS] , де її взято на облік з 01.08.2020 та проведено виплату пенсії з врахуванням невиплат минулого періоду. Відповідно до довідки Тернопільського закладу дошкільної освіти (ясла- садок) №30 Тернопільської міської ради від 07.04.2025 року №15 [PERSON] дійсно відвідував заклад, який знаходиться в [ADDRESS] у період з 09.08.2017 по 31.07.2020. Як видно з інформації Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №27 імені Віктора Гурняка від 11.03.2025 №4541 [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] про що було вказано у заяві матір`ю дитини у 2020 році при зарахуванні [PERSON] у перший клас. Дана інформація підтверджується доданою до заяви довідкою ОСББ «Київська,56». Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що вони проживають в багатоквартирному будинку по [ADDRESS] тривалий час. Знають, що з 2004 року в квартирі [ADDRESS] разом із [PERSON] проживав її внук [PERSON] . Пізніше він одружився і в квартирі також проживала його дружина та син [PERSON] . Вони разом із [PERSON] жили у квартирі до її смерті, та продовжують проживати. Син [PERSON] ходив в садочок, який розташований біля будинку, з якого його часто забирала [PERSON] . Як і багато мешканців міста, [PERSON] часто їздив в село, куди також возив [PERSON] . Допитана як свідок [PERSON] показала, що вона проживає в селі Чернихівці Тернопільського району, є родичкою [PERSON] . Знає, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] з 2004 року, а коли [PERSON] одружився, то жив у квартирі разом із дружиною і дітьми. [PERSON] часто приїжджала у село Чернихівці, звідки вона родом, в тому числі і зупинялася у неї. Оскільки в Тернополі черги, то також і пенсію вона вирішила отримувати в селі. Після перенесеного інсульту, [PERSON] не могла ходити та потребувала постійного догляду, який здійснював [PERSON] , він своїм автомобілем часто її привозив на колясці в село. Під час одного із таких візитів в її будинку [PERSON] померла. Подібні покази дали [PERSON] , яка є матір`ю позивача, [PERSON] , яка є сестрою позивача та [PERSON] , яка є дружиною позивача. Крім того, вказані свідки показали, що [PERSON] жив із [PERSON] як члени сім`ї, вони разом харчувалися, оплачували комунальні послуги, їздили в село та обробляли земельні ділянки, здійснювали догляд за дітьми та допомагали у лікуванні. Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке. Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Такі висновки викладені у постанові ВС від 08 травня 2020 року у справі № 643/3240/17. Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією позивач діючи від власного імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , [PERSON] вказував, що вони понад п`ять років до моменту смерті [INFO] [PERSON] , проживали разом із нею однією сім`єю у належній їй на праві власності квартирі, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України) Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На думку суду, факт проживання однією сім`єю позивачів із померлою [PERSON] принаймні із [INFO] по день її смерті [INFO] наявність у них взаємних прав і обов`язків, ведення спільного побуту, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами у їх сукупності. Так, позивачі зареєстрували своє місце проживання за адресою - [ADDRESS] з 25.11.2014. Зазначені обставини у суді першої інстанції підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , які сусідами померлої [PERSON] , [PERSON] , є родичкою [PERSON] , [PERSON] , яка є матір`ю позивача, [PERSON] , яка є сестрою позивача та [PERSON] , яка є дружиною позивача. Доводів про недостовірність показань вказаних свідків, які є логічними та послідовними матеріали справи не містять. Посилання відповідача на інформацію зі школи №27, що [PERSON] фактично проживав за іншою адресою - [ADDRESS] спростовується довідкою ОСББ «Київська, 5Б» (а.с. 173), відповідно до якої [PERSON] тимчасово без реєстрації проживав у період 01.02.2020 по 01.03.2020 разом із матір`ю по [ADDRESS] . Сам факт смерті [PERSON] у с. Чернихівці та переведення електронної пенсійної справи за вказаною адресою, не спростовують факт постійного проживання із позивачами, оскільки, як з`ясовано із показань свідків, інформації старости села Чернихівці, [PERSON] часто їздила в село у супроводі [PERSON] . На той факт, що позивачі та померла [PERSON] проживала однією сім`єю свідчить та обставина, що з вони були зареєстровані та проживали в однокімнатній квартирі. Свідки вказували на те, що померла забирала малолітнього [PERSON] із садочку, вони разом здійснювали ремонт квартири. При цьому, як видно із довідки КНП «Збаразька центральна лікарня» від 08.04.2025 №737, [PERSON] після перенесеного інсульту не ходила і потребувала стороннього догляду, а з показань всіх свідків, саме [PERSON] здійснював догляд за нею, в інвалідній колясці часто возив її в село, здійснював її поховання. Також, суд зазначає, що позивачі надали квитанції про оплату житлового комунальних послуг, а з показань в судовому засіданні свідка [PERSON] , вона здійснювала оплату, грошові кошти їй давав як брат [PERSON] , так і [PERSON] . У ході касаційного перегляду судових рішень Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19). Тому, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що факт, що [PERSON] разом із своїм неповнолітнім сином [PERSON] спільно проживали із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю до часу відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] . з 25.11.2024 є доведеним. Разом із тим, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, Велика Палата виснувала, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Зважаючи на те, що факт спільного проживання однією сім`єю встановлений в мотивувальній частині судового рішення, позовна вимога про встановлення факту не є належним способом захисту, а тому, позов в цій частині не підлягає до задоволення. Оскільки спадкоємці попередніх черг відсутні, позивачі, проживали на момент смерті із померлою однією сім`єю більше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому як спадкоємці четвертої черги, мають право спадкувати за законом після смерті [PERSON] . У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тому, зважаючи на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позов в цій частині слід задовольнити, визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в рівних частках в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: partial