Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

В червні 2024 року [PERSON] ,\~ [PERSON] звернулися до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Чорноострівської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в обґрунтування якого вказали, що відповідач є батьком позивачок, був одружений із матір`ю позивачок. Шлюб між батьками позивачок розірваний в 2008 році, після розірвання шлюбу, батько проживав окремо, рідко спілкувався з позивачками, не піклувався інтересами дітей та не займався їх вихованням, тому достатньо підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочок: [PERSON] , [PERSON] та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позивачі в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їхньої участі позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечують. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні покладається на розсуд суду. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. За таких обставин, суд із письмової згоди позивачів ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі. встановив наступні обставин справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьком та матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] відповідно. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розірвали шлюб 23.05.2008, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . [PERSON] [INFO] померла [INFO] , про що видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , навчаються з 01.09.2022 в Чорноострівському професійному аграрному ліцеї, за період навчання батько не цікавився їх навчанням, навчальний заклад не відвідував, про що видані довідки №957 та №958 від 20.03.2024. З 25.11.2023 [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] проживають в гуртожитку Чорноострівського професійного аграрного ліцею за адресою [ADDRESS] , батько за період проживання не цікавився житлово-побутовими умовами доньок, про що видано довідки №959 та №960 від 20.03.2024. [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] є внутрішньо-переміщеними особами, про що видано довідки від 01.12.2023 № 6816-5003062025, № 6816-5003063993 відповідно. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] та [PERSON] , які на час звернення до суду із вказаним позовом досягли чотирнадцяти років, вказали, що батько не цікавиться їх життям, не бере участі у вихованні, не виконує батьківських обов`язків відносно позивачів, у зв`язку з чим є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньок. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Відповідач [PERSON] , [INFO] є внутрішньо-переміщеної особою, про що видана довідка № 3503-7001494971 від 09.09.2022 Первозваніською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області. Ухвалою суду від 08.08.2024 зобов`язано орган опіки та піклування виконком Первозваніської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області надати висновок щодо розв`язання спору. Згідно листа Первозваніської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 14.11.2024 № 01-32/3279, орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність розгляду питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , у зв`язку із досягнення позивачками повноліття. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29.01.2024 справа № 185/9339/21 дійшов висновку, що якщо право на позов існувало на момент звернення до суду, то спір має бути розглянутий по суті, й подальші описані зміни у спірних відносинах не можуть впливати на правовий результат вирішення спору по суті судом. Приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття. На час звернення до суду [PERSON] та [PERSON] не досягли повноліття, а отже мають легітимні сподівання та всі підстави розраховувати на вирішення спору по суті. Щодо відсутності висновку органу опіки та піклування для розв`язання спору. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11.12.2023 справа № 523/19706/19 дійшов висновку винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Однак не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач в повному обсязі ухилявся та ухиляється від обов`язків по вихованню та утриманню дітей, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовку до самостійного життя. Крім цього, [PERSON] , [INFO] , 27.03.2024 подав заяви про вільну та безумовну згоду на відмову від батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які посвідчені приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Мамченко А.А., зареєстр. в реєстрі за №№ 312, 313. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 147/277/24 від 19.02.2025 зробив висновок про те, що згода батька на позбавлення його батьківських прав і свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки є достатніми підставами для позбавлення батьківських прав. Зважаючи на зазначене, враховуючи, що відповідач маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки, навмисно ухилявся від їх виконання у відношенні своїх дітей, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому слід позбавити\~\~ [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров`я дітей, відповідача, матеріальний стан, а також наявність утриманців. В зв`язку з наведеним, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі по 1/6 частки всіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] , [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн. по 1211,20 грн. кожній.

Outcome: partial