Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Дашинич О.Б. звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , просила визнати недійсним договір дарування Р№\~523 від 20.03.2007, укладений між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофєєвою А.М., згідно з яким [PERSON] подарував [PERSON] 1/4 частку квартири [ADDRESS] та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 1/4 частку цієї квартири. Позов мотивує тим, що їй та членам її сім`ї [PERSON] (батько), [PERSON] (мати), [PERSON] (син) на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . При зверненні до адвоката за консультацією з приводу спадкування після смерті матері, 12.07.2023, з`ясувалося, що 1/4 частка права власності на нерухоме майно зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі договору дарування від 20.03.2007, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Зазначає, що поділ майна, що є у спільній сумісній власності, може бути здійснений шляхом укладення нотаріального договору між співвласниками про поділ майна або в судовому порядку. Однак, поділу квартири ні в договірному, ні в судовому порядку не було. Відповідно, договір дарування 1/4 частки не міг бути укладений, оскільки квартира належала співвласникам на праві спільної сумісної власності, частки не виділялися і, відповідно, її батько подарував набувачу майно, якого сам не мав, адже не мав у власності 1/4 квартири. Вважає, що за таких умов, договір дарування 1/4 квартири підлягає визнанню недійсним із скасуванням державної реєстрації права власності на 1/4 квартири за [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Дашинич О.Б. позов підтримала, з мотивів наведених у ньому, просила задовольнити, щодо застосування строку позовної давності, як про це у заяві просив представник відповідача заперечила, мотивуючи тим, що про оспорюваний договір дізналась при зверненні до адвоката 12.07.2023, інші твердження представника вважає надуманими. Представник відповідача [PERSON] адвокат Марич І.Ю. 21.10.2024 подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача та застосування судом строку позовної давності. Як ствердила у суді представник позивача, другий відповідач у справі [PERSON] помер [INFO] . Діти померлого, які можуть бути спадкоємцями померлого, є сторонами у даній справі, тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до норм ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до приписів ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно копії Свідоцтва про право власності №\~ [NUMBER] від 29.11.2005, виданого Малим підприємством «Ребус», об`єкт нерухомого майна, розташований в [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с. 4). Як вбачається з Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано за відповідачем [PERSON] 1/4 частка у [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності зазначено: «договір дарування Р№ \~523, 20.03.2007, Приватний нотаріус Городоцького РНО [PERSON] », інші співвласники [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають 1/1 частку приватної спільної сумісної власності на це майно (а.с. 7, 8). Відповідно до п. 1 Договору дарування від 12.03.2007, [PERSON] подарував, а Обдаровуваний прийняв у дар 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Згідно із п. 2 Договору 1/4 частина, яка дарується, належить [PERSON] на підставі Дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Комарнівською міською радою 24.10.2006 та зареєстрованого комунальним підприємством «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 12258551. Судом витребувано у із Львівського Державного нотаріального архіву документи на підставі яких приватним нотаріусом Городоцького РНО Тимофєєвою А.М. було вчинено нотаріальну дію, а саме посвідчено договір дарування за реєстровим № \~523 від 20.03.2007, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Серед наданих архівною установою матеріалів відсутні документи, що підтверджували б поділ на частки квартири [ADDRESS] . Не підтверджується такий поділ і відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відтак, зважаючи на те, що відповідачем не надано, а судом не здобуто доказів поділу майна, що перебувало у спільній сумісній власності, суд приходить до висновку, що договір дарування 1/4 частки не міг бути укладений, оскільки квартира належала співвласникам на праві спільної сумісної власності, частки не виділялися і, відповідно, дарувальник не мав у власності частки квартири. Тому такий договір суперечить закону і підлягає визнанню недійсним. Виходячи з того, що таке право власності на 1/4 квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування, який слід визнати недійсним, підлягає скасуванню також державна реєстрація права власності на 1/4 зазначеної квартири за [PERSON] . З приводу вимоги представника відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом тільки за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення. Представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності, яка мотивована тим, що позивачка у разі звернення до нотаріус по спливу шестимісячного строку після відкриття спадщини за матір`ю, могла і мусила в 2009 році чи наступних роках довідатись про оскаржений нею договір. Суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки як пояснила суду представник позивача, [PERSON] на день смерті матері [INFO] проживала разом з нею на [ADDRESS] і, відповідно, була зареєстрована за цією адресою, тому спадщину після смерті матері позивачка прийняла шляхом фактичного вступу у спадщину. До нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, позивачка звернулася 09.08.2023, що підтверджується Витягом із Спадкового реєстру та Свідоцтвом про право на спадщину. Зі слів представника позивача, [PERSON] дізналася про оспорюваний договір 12.07.2023 при зверненні до адвоката за консультацією з приводу спадкування, з наданої позивачці адвокатом Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, де було зазначено, що 1/4 частка квартири [ADDRESS] в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстрована за відповідачем [PERSON] . Підставою виникнення права власності зазначено: «договір дарування Р№\~523, 20.03.2007, Приватний нотаріус Городоцького РНО Тимофєєва А.М.». Тоді позивачка звернулася в Городоцьке БТІ, де їй надали копію договору дарування, з якого вбачається, що 20 березня 2007 року, [PERSON] подарував [PERSON] 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Відповідачем не надано та судом не здобуто доказів, які б спростовували обставини, наведені вище представником позивача. Оцінюючи наведені пояснення представника позивача та надані докази Витяг із Спадкового реєстру та Свідоцтво про право на спадщину після смерті матері позивача, які датовані 09.08.2023, суд приходить до переконання про відсутність підстав вважати, що позивач дізналася або могла дізнатися про оспорюваний правочин раніше. Цивільне законодавство України не обмежує строком право звернення спадкоємця, який прийняв спадщину, до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач, як співвласник квартири, що перебувала у спільній сумісній власності, розпорядження якою можливе виключно за згодою всіх співвласників, не передбачала і не могла передбачати вчинення будь-яких правочинів щодо цієї квартири без її згоди. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із позовом про визнання договору дарування недійсним та похідною вимогою про скасування державної реєстрації права власності на подаровану частку. Повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази в їх сукупності з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 2 148 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: approved