Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Мурашко Ігор Олександрович, звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, який в подальшому був уточнений, посилаючись на наступне. 23 серпня 2024 року о 00 год. 16 хв. у м. Запоріжжя по вул. Прибрежна автомагістраль,72, працівниками Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі було складено протокол серії ААД № 986852 на водія [PERSON] , який керував транспортним засобом Mercedes-Benz E 270 CDI, за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п.\~2.5 Правил дорожнього руху України. 13 вересня 2024 року постановою судді Орджонікідзевського районного суду м.\~Запоріжжя Апаллонової Ю.В. [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено штраф в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 15 листопада 2024 року постановою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончара О.С. скасовано постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2024 року по справі ЄУН 335/9767/24 щодо [PERSON] та закрито провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях [PERSON] складу, передбаченого ч. 1 ст.\~130 КУпАП, адміністративного правопорушення. Позивач вважає, що він незаконно був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Доведення своєї невинуватості в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя, а в подальшому у Запорізькому апеляційному суді тривало 85 днів. За такий тривалий час [PERSON] зазнав значних моральних страждань. Посилаючись на ст.ст. 1167, 1173-1176 ЦК України та норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», просив стягнути з державного бюджету на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, 32640,00\~грн., а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 03 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом. Розглядати справу вирішено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11 березня 2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено судове засідання по суті. Позивач [PERSON] , своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явився. Представник позивача [PERSON] адвокат Мурашко І.О. у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Назаренко М.М. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві. Зауважив, що позивач не довів, що саме внаслідок протиправних дій відповідача йому була завдана моральна шкода, що спричинила шкоду здоров`ю, а саме: перебування в стані депресії, розладу сну, дратівливість. Також зазначив, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень та що співробітником Департаменту патрульної поліції не приймалось рішення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Крім того заявив про те, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн. є неспівмірним та необґрунтованим. Представник відповідача Державної казначейської служби України Климчук\~Н.І. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві. Зазначила, що позивачем на сторінках 4, 5 позову зазначено про зазнання ним психологічного дискомфорту та почуття незахищеності, виникнення погіршення психологічного стану та порушення звичайного ритму життя, що є лише припущенням, оскільки підтверджуючих доказів за нормою статті 81 ЦПК України позивачем не надано. Таким чином позивачем не надано підтверджуючих доказів тих обставин, про які він зазначає в обґрунтування позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. Оскільки позивачем не було надано відповідного судового документу щодо визнання протиправності дій співробітників Управління патрульної поліції в Запорізькій області, позовну вимогу належним чином не обґрунтовано, вважає, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не може підлягати задоволенню. Щодо стягнення витрат на правову допомогу зауважила, що оскільки позивачем не надано акту приймання-передавання наданих послуг та сформовано вимогу щодо стягнення судових витрат з Державного бюджету України, а не з органу державної влади, яким йому завдано шкоду, то, враховуючи висновки Верховного Суду та судів апеляційної інстанції, така позовна вимога не може підлягати задоволенню. Суд, вислухавши позицію сторін по справі, а також дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків. 23 серпня 2024 року інспектор в1 р1 б3 УПП в Запорізькій області ДПП лейтенант поліції Геращенко Вікторія Ігорівна склала протокол серія ААД № 986852, про те, що 23.08.2024 о 00 год. 16 хв. в м. Запоріжжя, Вознесенівський район, вул.\~Прибрежна автомагістраль, 72, водій [PERSON] керував транспортним засобом Mercedes-Benz E 270 CDI д.н.з. [NUMBER] з ознаками наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук, неприродна блідість шкіри обличчя, сповільнена мова). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у мед. закладі КНП «ОКЗПНД» ЗОР відмовився. Від керування відсторонений. Інспектор патрульної поліції вважала, що у діях позивача є ознаки порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена юридична відповідальність. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2024 року у справі № 335/9767/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з [PERSON] на користь держави понесені судові витрати у сумі 605 гривні 60 копійок. Постановою від 15 листопада 2024 року у справі № 335/9767/24, яка набрала законної сили 15 листопада 2024 року, Запорізький апеляційний суд апеляційну скаргу захисника [PERSON] задовольнив. Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2024 року в цій справі щодо [PERSON] скасував, провадження закрив на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях [PERSON] складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. Запорізький апеляційний суд у справі № 335/9767/24 встановив, що відмові водія від проходження огляду на стан сп`яніння передували ряд обставин, з урахуванням яких водій не мав об`єктивної можливості пройти такий огляд. Вказані обставини не залежали від [PERSON] . Відтак суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами провадження об`єктивної сторони інкримінованого [PERSON] передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а відтак і відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення. Щодо підстав відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах необхідно вказати наступне. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.\~1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч. 1 ст. 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ч. 1 ст. 1174 ЦК України). Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади (тут і далі - йдеться також й про органи місцевого самоврядування, про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21). У п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Стосовно правової природи протоколу у справі про адміністративне правопорушення необхідно вказати наступне. Відповідно до ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Обов`язок зі збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Згідно зі ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; за наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до такого протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання. Під час складення протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюють її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №\~1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція). Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, визначені у розділі Х Інструкції. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права. Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, сукупно з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Застосовним до розглядуваної справи є також висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19, про те, що факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи. Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу. На уповноважену особу підрозділу поліції під час оформлення матеріалів покладено обов`язок зафіксувати всі обставини її скоєння з визначенням особи, яка за встановленими обставинами та з високим ступенем вірогідності вчинила адміністративне правопорушення, скласти стосовно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та надіслати його до суду. Водночас на патрульного поліцейського під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До повноважень патрульного поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу підрозділу поліції покладена обмежена функція, а саме збирання та фіксація доказів стосовно обставин події, що відбулася. Оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд. Своєю чергою оцінку доказів, зібраних та зафіксованих патрульним поліцейським, та правову кваліфікацію дій особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, встановлених на підставі цих доказів, здійснює суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Отже, оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом. Протокол про адміністративне правопорушення, який є офіційним процесуальним документом, складається уповноваженою особою у встановленій формі і повинен містити відомості, потрібні для розгляду справи по суті, зокрема зазначення характеру адміністративного правопорушення та нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке правопорушення. Щодо встановлення протиправності в діях посадових осіб під час складання протоколу про адміністративне правопорушення необхідно зазначити наступне. Протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом ст.ст. 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями,дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи. Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі № 638/3490/18, процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які полягають у фіксації адміністративного правопорушення, можуть бути оцінені на предмет відповідності закону чи іншому нормативному акту судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки оцінка таких дій без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності сукупно з іншими доказами є неможливою. Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ст. 130 КУпАП здійснюють судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів (ст. 221 КУпАП). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed