Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

24.01.2025 року звернулась до суду із позовом до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про усунення перешкод у користування та розпорядженні власністю шляхом зняття арешту з майна. Позов обґрунтувала наступним чином, відносно [PERSON] було відкрито виконавче провадження: АН №346466, 12.04.2010, Першим ВДВС Одеського міського управління юстиції, В-11/264 [PERSON] . Позивачці не відомі підстави відкриття виконавчого провадження стосовно неї. Згідно відповіді на адвокатський запит 03/12/24 від 03.12.2024 року, повідомлено, що виконавче провадження було знищено з закінченням строків зберігання, повідомити підстави накладення арешту на майно боржника [PERSON] та суму заборгованості, наразі, не можливо та роз`яснено право звернення до суду щодо зняття обмежень, встановлених у межах виконавчих проваджень. У зв`язку з тим, що виконавче провадження АН №346466, 12.04.2010 року знищено, встановити особу в інтересах якої накладено арешт та суму заборгованості заявити не можливо, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 10.02.2025 року відкрито провадження по справі в прощеному позовному провадженні. Представник позивача адвокат Миколюк А.П. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судові засідання 27.02.2025, 20.03.2025 та 16.04.2025 року Хаджибейський ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить отримання судових повісток (а.с. 27, 31). Згідно з положеннями ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються\~Цивільним кодексом України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 9744134 від 19.04.2010 року постановою про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження АН №346466, 12.04.2010 року Першим ВДВС Одеського міського управління юстиції, В-11/264 [PERSON] на все\~нерухоме майно, власником якого є [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-16). Відповідно до відповіді від 05.12.2024 року № 217994 Малиновського ВДВС у м. Одесі повідомив представника позивача - адвоката Миколюка А.П., що підстави накладення арешту на майно боржника [PERSON] та суму заборгованості, наразі, неможливо та роз`яснено право звернення до суду щодо зняття обмежень, встановлених у межах виконавчих проваджень. Згідно Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями № 1829/5 від 07.06.2017 року передані до архіву. Строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву становить 3 роки (а.с. 10). Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до\~ст. 319 цього Кодексу\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, тому вказаним арештом порушуються права позивачки, як власника належного їй майна на розпорядження цим майном. Отже, внаслідок накладення арешту (заборони) на все нерухоме майно позивачки на сьогоднішній день остання позбавлена можливості реалізувати свої права власника. Таким чином, наявність арешту, накладеного 12.04.2010 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН № 346466, Першим ВДВС Одеського міського управління юстиції, В-11/264 [PERSON] на все\~нерухоме майно порушує права позивачки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення. Згідно\~ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 968,96 грн., який був сплачений позивачкою при зверненні через підсистему «Електронний суд» до суду (а.с. 8).

Outcome: approved