Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 09.04.2019 року укладено Кредитний договір №09.04.2019-00000010, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 2 500 грн., що підтверджується квитанцією №140709020 від 09.04.2019 року, строком на 14 днів та платою за користування кредитом в розмірі 700 грн. 25.04.2019 року Товариством та [PERSON] було укладено кредитний договір №25.04.2019-010000872 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 25.04.2019 р. сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 2500,00 грн. за кредитним договором № 25.04.2019-010000872 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 2500,00 грн. за кредитним договором №09.04.2019-100000010 від 09.04.2019 року. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала і кредит у визначений строк не повернула. Окрім цього, умовами договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником грошових зобов`язань за Договором Кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання, таким чином сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинен сплатити позивачу, становить 9 093,12 грн. Однак, в даній позовній заяві позивач просить стягнути лише частину штрафу у розмірі 1 250,00, що не є відмовою позивача від права на стягнення іншої частини штрафу у майбутньому. Враховуючи вищевикладене, звертаючись з даним позовом, просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість за кредитним договором № 25.04.2019-010000872 в розмірі 4322,00 грн. Не погоджуючись із позовними вимогами, від представника відповідачки надійшов відзив, у якому просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Мотивує таке тим, що ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 27.01.2022 року у справі №465/5887/19 залишено без розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості та штрафу за кредитним договором від 09.04.2019 року. Станом на грудень 2023 року із пропуском строку позовної давності - 3 роки ТОВ «Споживчий Центр», знову звертається з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором, а відтак представник відповідача, окрім іншого, просить застосувати строки позовної давності. Окрім цього, вважає, що наданий представником позивача кредитний договір є нікчемним, оскільки відсутнє погодження істотних умов договору та підпис, а тому перерахована позивачем сума є безпідставною та не є кредитом. Зазначає, що відповідачка зіткнулася із нечесною підприємницькою діяльністю та безпідставно, помилково перерахувала у 2019 році на рахунки позивача грошові кошти у загальній сумі 8792,00 грн., а тому не розуміє звідки виникла заборгованість. Вказує, що не підписувала договору і не ознайомлювалася з його умовами, а позивач не долучає підписаний відповідачкою договір. Окрім цього, отримавши на банківську карту грошові кошти, які вона повернула, позивач постійно збільшував вказану суму заборгованості. Зазначає, що нарахування 3% річних та інфляційних витрат є незаконними, оскільки в період воєнного стану нараховувати такі заборонено. Щодо нарахування процентів та санкцій, наголошує, що до закінчення строку кредитування вона зобов`язана була сплачувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а у разі прострочення повинна нести відповідальність передбачені ст.625 ЦК України. Позивач не надає доказів пролонгації позивачкою договору, а тому не було законних підстав для нарахування відсотків за кредитом, а відповідно і підстав для стягнення їх у вказаний період. Також додає, що була впевнена, що отримані кошти є позикою, а не кредитом, і справно виплачувала заборгованість, проте помітила, що після виконання вимог по оплаті заборгованість не зменшується. А тому звернулася із письмовою претензією, однак кредитор проігнорував таке звернення. Наголошує, що обґрунтування позовної заяви є безпідставним та таким, що не може бути задоволено, оскільки не дотримана письмова форма договору, а тому немає правовідносин, а у відповідачки обов`язків перед позивачем. У відповідь на відзив представник позивача зазначив, що кредитні договори укладенні в електронній формі, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Заявка від 09.04.2019 та її акцепт від 09.04.2019 підписані відповідачем 09.04.2019р. о 00 год. 17 хв. 23 сек. двома підписами, а саме: одноразовим ідентифікатором (8W169), надісланим смс-повідомленням на належний відповідачу фінансовий номер телефону " [NUMBER] " та аналогом власноручного підпису позивача, зразок якого міститься у письмовій згоді сторін. Також, усі істотні умови електронного кредитного договору містяться у заявці та оферті, з якою відповідач ознайомився та до якої позивач забезпечив безперешкодний доступ. Вказує, що твердження відповідача про неотримання нею кредитних коштів за договором №09.04.2019-100000010 від 09.04.2019 не відповідає дійсності, оскільки кредит у розмірі - 2500,00 грн. був безготівково перерахований [PERSON] на її банківську картку № [NUMBER] та вказаний платіж пройшов успішно, що підтверджується довідкою від 19.02.2020 ТОВ «ФК «Елаєнс», відповіддю АТ «Альфа-Банк» №17584-53-б/б від 19.02.2020 та квитанцією ТОВ «ФК «Елаєнс» №140709020 від 09.04.2019. Квитанція №140709020 від 09.04.2019 про видачу кредиту відповідачу за договором №09.04.2019-100000010 від 09.04.2019, є достатнім доказом про виконання обов`язку позивача в повному обсязі. Окрім цього, відповідачкою 25.04.2019 року погашено суму відсотків та штрафу по кредитному договору №09.04.2019-100000010 та частково погашено тіло кредиту по кредитному договору №25.04.2019-010000872. Щодо зарахування зустрічних вимог зазначає, що після укладення кредитних договорів №09.04.2019-100000010, №25.04.2019-010000872 у відповідача з`явилось право вимагати надання йому кредитних коштів у розмірі 2 500,00 грн., а в позивача була вимога про повернення суми раніше отриманого кредиту у розмірі 2 500,00 грн., вимоги, які було зараховано сторонами є однорідними та було зараховано вимоги про передачу речей одного роду, зокрема грошей. Зазначає, що розмір неустойки в два рази менший за розмір збитків позивача, тому ч.3 ст.551 ЦК України не підлягає застосуванню, окрім цього позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 1 250,00 грн, при цьому сума кредиту, яка отримана і не провернута відповідачем, становить 2500,00 грн. Наголошує, що штраф за договором є неустойкою (санкцією та способом забезпечення), яка встановлюється за згодою сторін та може бути збільшена навітьпорівняно з розміром, встановленим законом, та не є компенсацією вартості продукції за договором про надання фінансових послуг, а тому відсутні будь-які підстави ототожнювати неустойку у вигляді штрафу з компенсацією вартості продукції. З дати набрання чинності спеціального Закону України «Про споживче кредитування», а саме з 10.06.2017р. відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються спеціальним законом - Законом України «Про споживче кредитування», а не Законом України «Про захист прав споживачів», тому посилання позивача на норми Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними. Щодо твердження відповідача про ігнорування позивачем її листів, вказує, що таке є безпідставним, оскільки позивачем було надано п`ять відповідей на всі п`ять листів відповідача, з яких вбачається, що позивачем було додатково надіслано відповідачу копію кредитного договору №25.04.2019-010000872 від 25.04.2019 та детально розписано сукупну вартість кредиту. 21.03.2024 до суду надійшли заперечення представника відповідачки - адвоката Винниченка М.П., в яких окрім аргументів, викладених у відзиві, зазначив, що позивач не звертався до суду із клопотанням про поновлення строків позовної давності, а лише заперечує щодо їх застосування. Також, строк звернення до суду з вимогою про захист цивільного права з трьох до більшої кількості років не збільшувався. А тому посилання на карантин та воєнний стан, без клопотання про поновлення пропущених строків позовної давності, саме по собі не може бути підставою, для неврахування судом пропущених строків позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив такий задоволити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, однак її представник подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов заперечив, просив у задоволенні такого відмовити у повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09 квітня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» - кредитор та [PERSON] - позичальник, укладено кредитний договір, що підтверджується заявкою, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору №09.04.2019-100000010 від 09.04.2019 року позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту - 2500,00 гривень; строк користування кредитом - 14 календарних днів з дати отримання; проценти - 700 гривень 00 копійок, що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка); графік платежів: сума кредиту 2500,00 гривень та проценти 700,00 гривень сплачуються до 22.04.2019 року включно. У вищевказаній заявці також вказано, що відповідач однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №09.04.2019-100000010 від 09.04.2019 року, з якими попередньо уважно ознайомилась. Акцептовані умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. У заявці зазначено, що відповідачка розуміє, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором. Дана заявка містить електронний підпис позичальника [PERSON] . Вказана інформація підтверджується також Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 09.04.2019 року. Пункт 1.1 вказаного Кредитного договору передбачає, що Кредитор зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти за користування ним. Відповідно до пункту 1.2 Договору, Кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника, Сторони погодились, що Кредит за даним Договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. Згідно пункту 5.4 Договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником грошових зобов`язань за Договором Кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Як вбачається з пункту 8.1 Кредитного договору, цей Договір набирає чинності з дати отримання Кредитором у інформаційній системі кредитора від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від Кредитора на номер телефону Позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі Кредитора. Цей договір діє протягом 28 днів. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до підтвердження укладання кредитного договору, заявка [PERSON] на видачу кредитного договору прийнята, підтверджено укладення електронного кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] - позичальником на суму 2500,00 гривень. Згідно копії квитанції №140709020, виданої 09 квітня 2019 року, відправник ТОВ «Споживчий центр» перерахувало кошти на картку № [NUMBER] на суму 2500,00 гривень, призначення - видача за договором №09.04.2019-100000010. 25 квітня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» - кредитор та [PERSON] - позичальник, укладено кредитний договір, що підтверджується заявкою, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору №25.04.2019-010000872 від 25.04.2019 року, згідно якого позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту - 2500 гривень 00 копійок; строк користування кредитом - 14 календарних днів з дати отримання; проценти - 700 гривень 00 копійок, що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка); графік платежів: сума кредиту 2500,00 гривень та проценти 700,00 гривень сплачуються до 09.05.2019 року включно. У даній заявці також вказано, що відповідач однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №25.04.2019-010000872 від 25.04.2019 року, з якими попередньо уважно ознайомилась. Акцептовані умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. У заявці зазначено, що відповідачка розуміє, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором. Дана заявка містить електронний підпис позичальника [PERSON] . Також, на вищевказаних у заявці умовах, надано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) від 25 квітня 2019 року. Згідно підтвердження укладання кредитного договору від 25 квітня 2019 року, заявка [PERSON] на видачу кредитного договору прийнята, підтверджено укладення електронного кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] - позичальник на суму 2500,00 гривень. Зі змісту заяви позичальника про перекредитування/зарахування вбачається, що на підставі ст. 601 ЦК України позичальник просить зарахувати вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 2500,00 гривень за кредитним договором №25.04.2019-010000872 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 2500,00 гривень за кредитним договором №09.04.2019-100000010 від 09.04.2019 року. Кредитор погоджується на вказане зарахування рівних зустрічних однорідних вимог шляхом припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Зобов`язання кредитора з видачі кредиту за кредитним договором №25.04.2019-010000872 та зобов`язання позичальника з повернення суми кредиту за кредитним договором №09.04.2019-100000010 від 09.04.2019 року вважаються виконаними в момент припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Дана заява є частиною кредитного договору №25.04.2019-010000872. Як вбачається з Розрахунку заборгованості та штрафу за прострочення повернення Кредиту та Процентів за користування Кредитом, розмір Кредиту, отриманого відповідачем - 2500,00 гривень; розмір Процентів за користування Кредитом, нарахованих за договором - 672,00 гривень; грошова сума, сплачена відповідачем, зарахована в рахунок погашення кредиту та/або процентів за користування кредитом - 100,00 гривень; розмір заборгованості відповідача - 3072,00 гривень. Кінцева дата сплати заборгованості - 09.05.2019 року. Розмір штрафу відповідно до договору на день подачі позовної заяви % - 296,00 гривень, розмір штрафу за весь період прострочення - 9093,12 гривень, розмір штрафу, про стягнення якої заявляються позовні вимоги - 1250,00 гривень, розмір заявлених позовних вимог (розмір заборгованості + розмір штрафу) - 4322,00 гривень. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. В статті 611 ЦК України вказується, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України та частиною першою статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 6 ЦК України утверджений принцип свободи договору у цивільних правовідносинах, за змістом якого його учасники вправі врегулювати свої відносини на власний розсуд; учасникам цивільних правовідносин лише забороняється відступати від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин. Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі статті 8 вищевказаного Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну фору. Вказані кредитні договори укладені у формі електронного документу, що не суперечить вимогам ЦК України та цивільного законодавства. Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Частиною шостою статті 11 вищевказаного Закону передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З копій заявок від 09 квітня 2019 року та 25 квітня 2019 року вбачається, що відповідачем було використано для їх підписання електронний підпис. Доказів на підтвердження відсутності у відповідача боргу перед позивачем або наявності такого у меншому розмірі, ніж пред`явлено до стягнення, суду надано не було. Суму заборгованості відповідачем не спростовано, як і не надано суду доказів належного виконання договірних зобов`язань. Відповідач не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Частиною першою статті 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі вищевикладеного, суд повно та всебічного з`ясувавши обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правові норми, які підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . З приводу поданого представником відповідачки клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено відповідну заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відповідно до умов кредитного договору від 25.04.2019 сторони встановили дату повернення кредиту - 09.05.2019. Отже, з 10.05.2019 у кредитодавця виникло право у зв`язку з не поверненням грошових коштів, пред`явити вимогу до позичальника, оскільки саме на цей час кредитодавцю було відомо, що кредитні кошти не повернуті та існує заборгованість, а тому строк позовної давності для пред`явлення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] повинен обраховуватися саме з 10.05.2019. Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернулося з даним позовом до суду 25.12.2023. 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, п. 12 якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року. Крім того, згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі. Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п.19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом 25.12.2023, не пропустив строків позовної давності, а тому клопотання представника відповідачки про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до заявлених позовних вимог до задоволення не підлягає. Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2684.00 гривень, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved