Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

09.12.2024 року [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус ЗМНО Спірідонова М.А. Заява обґрунтована тим, що з січня 1998 року вона проживала однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу в органах РАЦС. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . З 1996 року по 2011 рік вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] , а з 2011 року по 2017 рік - за адресою: [ADDRESS] , з 2017 року продовжували проживати однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . У березні 2019 року [PERSON] уклав контракт із ЗСУ та перебував на службі, а вона з донькою до лютого 2021 року проживали за адресою: [ADDRESS] . Періодично, у період 2020-2021 роки вона виїздила на роботу за кордон (Польща), а чоловік у цей час перебував на військовій службі. Через напружені стосунки з батьками цивільного чоловіка, з березня 2021 року вона проживала в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . З 01.09.2016 року їхня донька навчалася у Дніпровському національному університеті залізничного транспорту, її повністю утримував батько. вона також перебувала на утриманні [PERSON] , оскільки не мала постійного джерела доходу. Таким чином, з 1998 року вона з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, виховували доньку, дбали про родину, підтримували один одного, вважали себе родиною. [INFO] [PERSON] загинув, вона займалася його похованням. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на два автомобілі: «ВАЗ 2102», 1984 року випуску, кузов (рама, коляска) № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , та «ЗАЗ 9687М», 1987 року випуску, кузов (рама, коляска) № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . Заявниця просить суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з 01.01.2004 року по день його смерті, для отримання права на спадкування за законом як спадкоємцем четвертої черги. У подальшому вона має намір змінити черговість одержання права на спадкування шляхом укладення нотаріально посвідченого договору зі своєю донькою як спадкоємицею першої черги. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2024 року заяву залишено без руху та надано заявниці строк для усунення недоліків. 08.01.2025 року до суду від представника заявниці [PERSON] надійшла квитанція про сплату судового збору. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2025 року прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку окремого провадження; зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Спірідонової М.А. надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи №7/2023 р., відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 04.02.2025 року на адресу суду від приватного нотаріуса ЗМНО Спірідонової М.А. надійшли належним чином завірені матеріали спадкової справи №7/2023. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2025 року залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи- [PERSON] . В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заяву в повному обсязі, з підстав наведених у ній. [PERSON] додатково повідомила, що вона познайомилася з [PERSON] у 1996 році, а вже у 1997 році переїхала до будинку його батьків. Весілля не було через відсутність грошей. У 1991 році в них народилася донька [PERSON] . Його батьки купили дачу с. Юльївка, тому вони жили окремо. Зі свекрухою в неї відносини не складалися, у зв`язку з чим у 2011 році вона з [PERSON] почали орендувати квартиру, а в 2017 році знову повернулися проживати до будинку його батьків, так як останні постійно проживали у Юльївці. В 2019 році [PERSON] підписав контракт з ЗСУ на 3 роки. Спочатку він був на підготовці в Дніпропетровській області, потім в Торецьку, Львові, в Києві, а вона весь цей час проживала у його батьків та періодично до нього приїздила. У 2021 році вона поїхала на підробіток до Польщі, а в березні 2022 року, коли почалася повномасштабна війна, повернулася в Україну, до своєї матері в с. Зарічне. Повернулася тому що хотіла бути поряд з донькою та допомагати [PERSON] , який був на фронті (купляти все необхідне, морально підтримувати). 22.08.2022 року до матері [PERSON] прийшло сповіщення про його загибель. З березня 2022 року по серпень 2022 року вона [PERSON] не бачила, вони спілкувалися лише по телефону, заробітна картка його увесь цей час була у неї, з якої вона купляла усі необхідні йому речі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] . Їй відомо, що її батьки познайомилися у 1997 році, а пізніше її батько привіз мати до бабусі з дідусем (його батьків), та вони почали проживати разом. Приблизно до 2011 року вони проживали в будинку бабусі та дідуся за адресою: [ADDRESS] . Останні проживали окремо від них. Через те, що бабуся з дідусем почали все частіше приїжджати до них та проживати у вказаному будинку, а також приїхала сестра батька, її батьки відчули себе зайвими в цьому будинку, тому вирішили орендувати квартиру та жити окремо. До 2016 року вони проживали в орендованій квартирі по [ADDRESS] . В 2016 році вона поступила в вищий навчальний заклад, тому переїхала в м. Дніпро В 2017 році її батьки відновили спілкування з бабусею та дідусем, які запропонували їм знову переїхати до їх будинку, так як там вже ніхто не проживав, на що вони погодилися. В 2019 року батько уклав контракт з ЗСУ та почав служити, а мати залишилася проживати в будинку дідуся та бабусі. В 2020 році, під час запровадження карантину їх перевели на дистанційне навчання, тому вона переїхали жити до матері. В кінці 2020 року вона знайшла роботу у м. Дніпро та переїхала жити у вказане місто. Згодом її мати почала сваритися з бабусею та дідусем (зі сторони батька), у зв`язку з чим вона переїхала жити до бабусі (зі сторони матері). Коли батькові давали відпустку, вони всі з`їжджалися до будинку за адресою: [ADDRESS] , щоб провести час разом, а потім знову роз`їжджалися. В серпні 2022 року їй подзвонили та повідомили, що батько загинув. Займалася похованням її мати, а вона допомагала. Дідусь та бабуся не допомагали ні в організації поховання, ні фінансово. Батьки дуже любили одне одного, разом вирішували побутові питання, спільно здійснювали покупки: холодильник, посуд, тощо. Під час карантину мати не могла знайти роботу, тому батько віддав їй свою заробітну картку, та повністю їх утримував. У разі якщо її матір буде спадкоємицею по закону, вона не заперечує проти зміни черговості. Третя особа - приватний нотаріус ЗМНО Спірідонова М.А. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. 18.04.2025 року за клопотанням представника заявника [PERSON] у судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] . Свідок повідомила, що вона є дружиною брата [PERSON] . З [PERSON] вона знайома приблизно з 1997-1998 років, з того часу коли [PERSON] почала з ним зустрічатися. Їй відомо, що заявниця разом з [PERSON] спочатку проживали в будинку його батьків по [ADDRESS] , потім вони орендували квартиру по [ADDRESS] , після чого знову повернулися в будинок його батьків. В них є спільна донька, яка проживала разом з ними до закінчення школи. У 2019 році [PERSON] уклав контракт із ЗСУ та перебував на службі, але з відпустки він приходив ло [PERSON] . [PERSON] до 2021 року проживала у його батьків, а в кінці вказаного року поїхала в Польщу на підробіток. До того як заявниця поїхала до Польші , [PERSON] повністю утримував її та їх спільну доньку, він віддав [PERSON] свою заробітну картку, а собі зробив дублікат. [INFO] [PERSON] загинув, про що сповістили доньку [PERSON] . Його поховали на кладовищі в селищі Зарічне. Батьки [PERSON] були на похованні, але організацією займалася [PERSON] , вона сплачувала за ритуальні послуги. Вислухавши пояснення заявника, її представника, дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, суд дійшов до такого. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської районної адміністрації 21.09.1999 року, актовий запис №612, та свідоцтвом про встановлення батьківства серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської районної адміністрації 21.09.1999 року, актовий запис №106. [INFO] [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі ПМУМЮ (м. Одеса) 26.08.2022 року, актовий запис №1717. Відповідно до довідки про причину смерті від 23.08.2022 року, причина смерті [PERSON] : вибухова травма внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків. 18.02.2023 року заявниця звернулася до приватного нотаріуса ЗМНО Спірідонової М.А. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було зареєстровано спадкову справу №7/2023. Того ж дня, [PERSON] (донька померлого) звернулася до приватного нотаріуса ЗМНО Спірідонової М.А. із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці, а саме: батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Згідно відповіді з Департаменту реєстраційних послуг №04-07/3/2044 від 09.03.2023 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , в період з 18.01.1994 року по 07.12.2017 року. На момент смерті останній не мав зареєстрованого місця проживання, так як відповідно до рішення суду втратив право на користування жилим приміщенням і був знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] з грудня 2017 року. Відповідно до відповіді з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області №31/8-2654 від 28.06.2023 року, за [PERSON] зареєстровані 2 транспортних засоби: -ВАЗ 2102, 1984 року випуску, об`єм двигуна 1100 см.куб., кузов № [NUMBER] , дата реєстрації ТЗ за особою - 25.02.1998 року, держномер [NUMBER] ; -ЗАЗ 968М, 1987 року випуску, об`єм двигуна 1200 см.куб., кузов № [NUMBER] , дата реєстрації ТЗ за особою - 14.12.2000 року, держномер [NUMBER] . 21.11.2023 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса ЗМНО Спірідонової М.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 21.11.2023 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем. Згідно відповідей Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) №330/32.22-09 від 14.04.2023 року та №317/32.22-09 від 11.04.2023 року, згідно перевірки у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян - не виявлено актового запису про шлюб на [PERSON] , [INFO] , та на [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області №125 від 20.10.2022 року, [PERSON] поховала свого співмешканця [PERSON] в с-ще Зарічне. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої вказаної норми передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України). У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20) зазначено, що «юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Суддя відмовляє в відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України). Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження». У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено, з якою метою заявнику необхідно встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України). У даній справі заявлена вимога про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, метою якої є отримання права на спадкування за законом як спадкоємцем четвертої черги на підставі закону, щоб в подальшому змінити черговість одержання права на спадкування шляхом укладення нотаріально посвідченого договору зі своєю донькою як спадкоємицею першої черги. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно із статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Згідно з частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного склад осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18)). Відповідно до ч. 1 ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. З метою застосування статті 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом пункту 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці (постанова ВС від 25.12.2024 у справі № 501/4442/21). Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази та показання свідка, суд вважає, що заявницею доведений факт її проживання із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по день його смерті. Суд звертає увагу, що в даному випадку майно, на яке претендує [PERSON] (два автомобілі: «ВАЗ 2102», 1984 року випуску, кузов (рама, коляска) № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , та «ЗАЗ 9687М», 1987 року випуску, кузов (рама, коляска) № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] ) були придбані [PERSON] в 1998 році та в 2000 році. Враховуючи, що суд встановлює факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки з 01.01.2004 року, вказані транспортні засоби не є спільним майном подружжя, набутого за період фактичних шлюбних відносин, а тому, встановлення даного факту не може безпосередньо вплинути на спадкові права та обов`язки доньки заявниці - [PERSON] як спадкоємиці першої черги.

Outcome: approved