Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

У березні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку та присадибних земельних ділянок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Однак у встановлений законом строк із вказаною заявою до нотаріуса він не звернувся, оскільки безпосередньою брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Наразі має намір прийняти спадщину та оформити свої спадкові права після смерті матері [PERSON] . Посилаючись на положення ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України, просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В підготовче засідання позивач не з`явився, проте його представник - адвокат Царківський\~О.\~Ю. подав заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без участі позивача та його представника, задовольнити позовні вимоги (а.\~с.\~50). Представник Погребищенської міської ради в підготовче засідання не з`явився. Однак, головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Дзюба\~О.\~О. до суду скерував заяву, в якій просив розгляд справи здійснити у відсутність представника відповідача, позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують щодо їх задоволення (а.\~с.\~51-56). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що визнання представником відповідача позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до статей 55, 124\~Конституції України та ст.\~13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. В силу ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, відповідно до ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 1 ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За правилами ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що [INFO] в с. Плисків Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] , виданого 07.03.2022, про що зроблено відповідний актовий запис за №\~119 (а.\~с.\~10). Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 11.03.2025 (а.\~с.\~12). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.04.1999 батько позивача [PERSON] помер [INFO] в с. Плисків Погребищенського району Вінницької області, про що зроблений відповідний актовий запис №\~32 (а.\~с.\~11). На момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~49). Згідно із копією свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння №\~ [NUMBER] від 25.08.1989 житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] (а.\~с.\~24,\~25). Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №\~763354, виданого 23.10.2008, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500\~га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~26,\~27). Згідно з копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ\~№\~763355, виданого 23.10.2008, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0183 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~28,\~29). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 08.04.2025 №\~80754731 за вказаними параметрами запиту [PERSON] , дата смерті [INFO] , у Спадковому реєстрі інформація відсутня. А також у супровідному листі Погребищенської державної нотаріальної контори від 08.04.2025 №\~197/01-16 повідомляється, що відповідно Спадкового реєстру після смерті [PERSON] , померлої [INFO] спадкова справа не заводилась, будь-яка інформація щодо наявності чи відсутності спадкоємців відсутня (а.\~с.\~47, 48). Звертаючись із позовом до суду, позивач вказував на те, що він вчасно не подав заяву про прийняття спадщини, оскільки із 10.03.2022 по 21.11.2022 безпосередньо брав участь у захисті Батьківщини від збройної агресії російської федерації, що підтверджується копією його військового квитка серії [NUMBER] (а.\~с.\~13-30), копією довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, виданої ВЧ [NUMBER] від 25.12.2023 за №\~2503 (а.\~с.\~21), копією контракту добровольця територіальної оборони від 29.04.2022, підписаного між командиром добровольчого формування « [INFO] при [INFO] [PERSON] , з одного боку, та громадянином України [PERSON] , з іншого боку (а.\~с.\~22), копією витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 28.11.2022 (а.\~с.\~23). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.\~1217 ЦК України). Згідно зі\~ст.\~1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Як роз`яснено в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про спадкування»\~№\~7від\~30\~травня 2008\~року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272\~ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ураховуючи те, що позивач, будучи спадкоємцем за законом першої черги, був позбавлений можливості звернутися до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини, оскільки, до закінчення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини безпосередньо брав участь у захисті Батьківщини від збройної агресії російської федерації, то причини пропуску ним строку на прийняття спадщини суд вважає поважними, що відповідно до ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України є підставою для визначення [PERSON] додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним\~і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема, й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Отже, вирішуючи питання про визначення спадкоємцеві додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, суд має враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №681/203/17. В контексті обставин справи та беручи до уваги визнання позову представником Погребищенської міської ради, який як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, суд вважає, що визначення позивачу додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця буде відповідати пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому суд констатує, що, зважаючи на наведене, визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на те, що позивач бажає судові витрати залишити за собою, та враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, сплачений ним судовий збір не підлягає стягненню із відповідача на його користь.

Outcome: approved