Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Позивачі звернулася до суду із позовом в якому просили визнати за ними у рівних частинах право на завершення приватизації земельних ділянок у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги\~мотивують тим,\~що вони\~ є дітьми [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , яка на момент смерті проживала разом із сином та чоловіком в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із права на дві земельні ділянки: кадастровий номер 6823383000:08:001:0526, площею 0,5858 гектари багаторічні насадження та кадастровий номер 6823383000:05:001:0419, площею 1,2728 гектари, рілля, які вона отримала, як власник земельного паю із земель колективної власності колишнього КСП «Перемога» с. Івашківці. За життя, [PERSON] отримала сертифікат про право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Перемога» с. Івашківці, розміром 2,42 умовних кадастрових гектара для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У квітні 2019 року [PERSON] звернулася із заявою до сесії Новоушицької селищної ради про виділення земельних ділянок в натурі на місцевості. 11 квітня 2019 року рішенням позачергової сесії № 26 виділено земельні ділянки в натурі (на місцевості). 03 березня 2020 року виконано проект землеустрою земельних ділянок та проведено їхню державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі. Позивачі спадщину прийняли, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Тому звернулися до суду за захистом своїх спадкових прав. Ухвалою суду\~від 19\~березня 2025року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 09 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачів подав до суду заяву про розгляд справи без його та позивачів участі, позов підтримує. Відповідач свого представника у судове засідання не направив будучи належним чином повідомленим про таке, відзиву на позовну заяву не подав. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивачі є дітьми [PERSON] (а.с.8-10). [INFO] померла [PERSON] (а.с.11). На момент смерті [PERSON] \~ була зареєстрована та проживала разом із чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.12). 20 березня 1997 року [PERSON] видано сертифікат про право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Перемога» с. Івашківці, розміром 2,42 умовних кадастрових гектарах (а.с.15). Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) виготовлено 10 вересня 2019 року (а.с.18-20). Рішенням позачергової сесії Новоушицької селищної Ради від 11 квітня 2019 року № 26, виділено [PERSON] земельні ділянки в натурі (на місцевості), як власнику сертифіката про право на земельну частку (пай): рілля - земельна ділянка № [NUMBER] площею 1,2728 га та багаторічні насадження - № [NUMBER] площею 0,5858 га (а.с.16). 03 березня 2020 року проведено державну реєстрацію земельних ділянок у Державному земельному кадастрі: кадастровий номер 6823383000:08:001:0526, площею 0,5858 га та кадастровий номер 6823383000:05:001:0419, площею 1,2728 га (а.с.17, 20). Із матеріалів спадкової справи №60-2001 видно, що позивачі звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] , чоловік померлої - [PERSON] подав заяву про відмову від спадкового майна (а.с.35-49). Відповідач повідомив представника позивачів про те, що для завершення спадкоємцями приватизації земельних ділянок [PERSON] необхідно надати до селищної ради свідоцтво про право на спадщину або рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування (а.с.34). Позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Івашковецької сільської ради, Кам`янець-Подільського (Новоушицького) району, Хмельницької області, які належали [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на майно (а.с.13). Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивачів із даним позовом до суду. Нормами статей 1217, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права (п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.\~1216\~ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Отже, це право переходить у спадок її спадкоємцям за законом, які прийняли спадщину відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. При розподілі судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене суд вважає, що на користь позивачки [PERSON] слід стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1211,20 гривень. Окрім того, позивач [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи, тому відповідно до вимог п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved