Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 48 000,00 грн, а також судового збору у розмірі 3 028,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. У обґрунтуванні позову позивач зазначив, що між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] (відповідач) було укладено Кредитний договір від 19 січня 2021 року. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «Факторинг Партнерс» (позивач) було укладено Договір факторингу, у відповідності до умов якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів за Кредитним договором від 19 січня 2021 року, право на одержання яких належить ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого перед позивачем у нього станом на 15.03.2024 існує заборгованість в сумі 48 000,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 28 000,00 грн - заборгованість по процентам. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їхньому задоволенні. Відповідач у судовому засіданні визнавав позовні вимоги. Також просив розстрочити виконання рішення суду на 6 (шість) місяців, оскільки на момент розгляду справи його дохід мінливий та нерегулярний, має на утриманні двох малолітніх дітей і тому сплатити всю суму заборгованості одним платежем відповідач не зможе. Представник позивача вважала розстрочення виконання рішення суду безпідставним та недоцільним. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] (відповідач) було укладено Кредитний договір № 0600-9015 від 19 січня 2021 року, відповідно до умов якого кредитор надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 20 000,00 грн зі сплатою 2 % щоденно строком на 21 календарний день. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «Факторинг Партнерс» (позивач) було укладено Договір факторингу № 02/10/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів за Кредитним договором № 0600-9015 від 19 січня 2021 року, право на одержання яких належить ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Суд установив, що відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за Кредитним договором № 0600-9015 від 19 січня 2021 року, внаслідок чого перед позивачем за вказаним договором у нього існує заборгованість в сумі 28 400,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 8 400,00 грн - заборгованість по процентам. Стосовно суми заборгованості по процентам за договором у розмірі саме 8 400,00 грн суд звертає увагу на положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Зважаючи на визначену у договорі № 0600-9015 від 19 січня 2021 року та фактично надану суму кредиту у розмірі 20 000,00 грн на строк 21 день зі сплатою 2,0 % щоденно за користування кредитом, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість по процентам саме у розмірі 8 400,00 грн, а не 28 000,00 грн, як про це зазначає позивач. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд убачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказану вище заборгованість. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам судовий збір у розмірі 1 791,57 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд уважає необхідним звернути увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 757/13974/21-ц вказав, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21)). Надані позивачем докази понесення витрат на правову допомогу не містять підтвердження того, що правова допомога йому була надана саме адвокатом, тому в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд уважає необхідним відмовити. У судовому засіданні відповідач також просив розстрочити виконання рішення суду на 6 (шість) місяців, оскільки на момент розгляду справи його дохід мінливий та нерегулярний, має на утриманні двох малолітніх дітей і тому сплатити всю суму заборгованості одним платежем відповідач не зможе. Згідно ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи матеріальне становище відповідача, суд уважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду зі стягнення загальної суми боргу та судового збору на 6 (шість) місяців зі сплатою щомісячних платежів у розмірі 4 965,26 грн. Враховуючи вищенаведене, ст. 526, 546, 549, 612, 1050, 1054, 1077 ЦК України, ст. 61 Конституції України та

Outcome: partial