Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Гордейчук Віталій Вікторович, звернувся до суду з позовною заявою до Печенізької селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області про розірвання договору оренди землі, обгрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. Між [PERSON] та Печенізькою районною державною адміністрацією Харківської області (на даний момент повноваження якої здійснює Печенізька селищна військова адміністрація Чугуївського району Харківської області у зв`язку із веденням правового режиму військово стану) були укладені наступні договори оренди земельних ділянок: 1) Договір оренди земельної ділянки від 16.07.2008р., зареєстрований у Печенізькому районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 31.07.2008р. за №040870100020 щодо земельної ділянки площею 0,5426 га., кадастровий номер 6324655100:01:010:0085; 2) Договір оренди земельної ділянки від 16.07.2008р., зареєстрований у Печенізькому районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 14.08.2008р. за №040870100107 щодо земельної ділянки площею 7,500 га., кадастровий номер 6324655100:01:005:0662; 3) Договір оренди земельної ділянки від 16.07.2008р., зареєстрований у Печенізькому районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 31.07.2008р. за №040870100019 щодо земельної ділянки площею 3,0597 га., кадастровий номер 6324655100:01:010:0087. Позивач неодноразово звертався до Відповідача з прохання розірвати вказані договори оренди за взаємною згодою сторін, однак на кожне звернення Відповідач надсилав листи відмови у розірванні договорів оренди землі. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 07.08.2024 цивільну справу за позовом [PERSON] до Печенізької селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області про розірвання договору оренди землі направлено за підсудністю до Дзержнського районного суду м. Харкова . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.09.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 04.11.2024 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Гордейчук В.В. не з`явились, надали заяву в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили розгляд справи просили провести за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положеннямст. 280 ЦПК України. Суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи є повними та достатніми для розгляду справи по суті за відсутності учасників процесу, належних чином повідомлених. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Між [PERSON] та Печенізькою районною державною адміністрацією Харківської області (на даний момент повноваження якої здійснює Печенізька селищна військова адміністрація Чугуївського району Харківської області у зв`язку із веденням правового режиму військово стану) були укладені наступні договори оренди земельних ділянок: 1) \~ \~ \~ \~Договір оренди земельної ділянки від 16.07.2008р., зареєстрований у Печенізькому районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 31.07.2008р. за №040870100020 щодо земельної ділянки площею 0,5426 га., кадастровий номер 6324655100:01:010:0085; 2) Договір оренди земельної ділянки від 16.07.2008р., зареєстрований у Печенізькому районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 14.08.2008р. за №040870100107 щодо земельної ділянки площею 7,500 га., кадастровий номер 6324655100:01:005:0662; 3) Договір оренди земельної ділянки від 16.07.2008р., зареєстрований у Печенізькому районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 31.07.2008р. за №040870100019 щодо земельної ділянки площею 3,0597 га., кадастровий номер 6324655100:01:010:0087. З 24 лютого 2022 року в Україні через факт військової агресії Російської Федерації Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено до 13 серпня 2024 року. Також у відповідності до наказу № 309 від 22.12.2022р. Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» станом на сьогоднішній день визначено, що Чугуївська міська територіальна громада з 26.03.2022р. та до теперішнього часу є такою, що розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебуває в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). \~ \~ \~ \~Активні бойові дії на території Чугуївського району та Харківської області в цілому, не дають можливості орендарю [PERSON] , користуватися орендованою землею, у зв`язку із чим використовувати її за цільовим призначенням і як наслідок сплачувати орендну плату. \~ \~ \~ \~Положеннями вказаних вище договорів у п.34 передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, погодження орендованої земельної ділянки, як істотно перешкоджає її використанню, а з інших підстав, визначених законом. \~ \~ \~ \~Враховуючі складні об`єктивні обставини, які не залежать від орендаря, подальше використання орендованих земельних ділянок неможливе і цільове їх використання також, що унеможливлює сплату орендної плати за них. Позивач неодноразово звертався до Відповідача з прохання розірвати вказані договори оренди за взаємною згодою сторін, однак на кожне звернення Відповідач надсилав листи відмови у розірванні договорів оренди землі. \~ \~ \~ \~Положеннями ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. \~ \~ \~ \~У відповідності до п.7 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення правовідношення. \~ \~ \~ \~Згідно положень ст..652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У відповідності до положень ч.2 ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У відповідності до вимог ч.2 ст.652 ЦК України, у даному випадку наявні абсолютно усі чотири умови для розірвання вказаних вище договорів, а саме: 1)Під час укладання договорів оренди земельних ділянок у 2008 році, Позивач не очікував і не міг очікувати про розв`язання війни силами рф та проведення повномасштабного вторгнення в Україну в цілому та на територію Чугуївської громади зокрема. Тому подібні форс-мажорі обставини не були та не могли бути передбачені у договорах оренди і Позивач не міг знати про їх настання. Вказані обставини є загальновідомим фактом і не потребують додаткового доказування. Більше того, усі вказані земельні ділянки знаходяться на території, де оснащуються та будуються фортифікаційні споруди або проводиться замінування територій, а тому прохід до таких територій неможливий і небезпечний. В той же час подібні дії проводяться військовою адміністрацією та силами оборони без оформлення усіх належних документів із орендарями земель, без їх повідомлення тощо; 2)Вказана у п.1 обставина, а саме проведення військами рф повномасштабного вторгнення в Україну в цілому та на територію Чугуївської громади зокрема, проведення ракетних та бомбових ударів військами рф по території Харківщини, не може бути усунута власними силами, діями та бажаннями Позивача при всій його турботливості та обачності. Подібне твердження також не потребує доказування, адже є загальновідомим фактом і випливає із логічної і об`єктивної оцінки ситуації; 3)У разі подальшого виконання Позивачем вимог договорів оренди землі це призведе до порушення майнових інтересів сторін, адже фактично Позивач не може використовувати земельні ділянки 6324655100:01:005:0662, 6324655100:01:010:0085, 6324655100:01:010:0087 через наближеність лінії фронту, постійні ракетні обстріли цих територій та їх використання силами оборони України для побудови фортифікацій, мінування тощо. У такому разі вбачається, що Позивач тривалий період часу змушений буде сплачувати оренду за земельні ділянки, які фактично не може використовувати з незалежних від нього обставин, що є суттєвим обтяженням та порушенням майнових інтересів Позивача і ставить його у вкрай невигідне становище, які він не передбачав під час укладання вказаних вище договорів оренди землі; 4)Військове вторгнення рф явно було і є тією форс-мажорною обставиною, яку ніхто не очікувавав, а тому ні договором, ні законодавством у 2008 році, та в більшій частині і зараз не передбачено подібного ризику як істотної зміни обставин і що саме орендар несе ризики зміни таких обставин. Адже війна, явно не входить до тих обставин, які мають передбачуватися орендарем у мирний час і закріплюватися в положеннях договору. З викладених вище обставин вбачається, що у [PERSON] наявні усі 4-и критерії для можливості розірвання вказаних договорів оренди землі у судовому порядку на підставі істотної зміни обставин укладення таких договорів (ст.652 ЦК України), а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до положень ч.2 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.203 Цивільного кодексу України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. За ч.2\~ст.792 ЦК України\~відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема,\~Земельним Кодексом України,\~Законом України «Про оренду землі». Статтею 1 Закону України від 06.10.1998 року (№ 161-XIV) "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.4\~ст.124 Земельного кодексу України\~передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з\~ст.125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до абз.1 ч.1\~ст.792 ЦК України,\~ст.13 Закону України "Про оренду землі"\~за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч.1\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст.15 Закону України «Про оренду землі»\~істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Згідно\~ст.31 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає підстави припинення договору оренди землі, вказано, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Згідно з ч.1\~ст.6 ЗУ «Про оренду землі»\~орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених\~Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України,\~Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки. Відповідно до\~ст.13 ЗУ «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ч.1\~ст.32 Закону України «Про оренду землі»\~на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями\~24\~і\~25\~цього\~Закону\~та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених\~Земельним кодексом України\~та іншими законами України. \~ \~ \~ \~У відповідності до п.7 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення правовідношення. \~ \~ \~ \~Згідно положень ст..652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У відповідності до положень ч.2 ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Судом встановлено, що у позивача наявні усі 4-и критерії для можливості розірвання вказаних договорів оренди землі у судовому порядку на підставі істотної зміни обставин укладення таких договорів (ст.652 ЦК України), а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо розміру очікуваних витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку. Позивачем\~заявлені вимоги про стягнення з\~відповідача\~на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 30\~000,00 грн. Заявлена позивачем сума не може бути безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою ( п. 1 ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Водночас зі змісту частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії Ордеру на надання правничої допомоги між [PERSON] та [PERSON] №б\\н від 01.08.2024 рокувідповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (правничу допомогу). Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін . Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial