Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

10.01.2024 року адвокат Бондаренко І.Ю., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , подала до Оболонського районного суду міста Києва позовну заяву до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. В обґрунтування позову зазначила, що 27 березня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] . Проте, протягом останніх пів року сімейні стосунки позивача та відповідача погіршились, вони зовсім втратили взаєморозуміння із-за різниці характерів, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Наразі триває шлюборозлучний процес. Ще до початку укладення шлюбу, відповідач зі своєю 17-річною донькою переїхали жити у трьох кімнатну квартиру позивачки, яка їй належить на праві власності, за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 09.12.2016 р. Спільна малолітня донька [PERSON] після свого народження фактично почала проживати у вищевказаній квартирі, хоча зареєстрована за одним місцем реєстрації з позивачкою у однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка також належиь позивачці на праві власності, згідно договору купівлі - продажу від 80.04.2016 р. Своєї квартири відповідач у м. Києві не має. З моменту, коли подружжя зрозуміло, що подальше їх спільне життя не є можливим, відповідач разом зі своєю 17-річною донькою з`їхав з квартири позивачки. Спільна донька [PERSON] залишилась проживати з позивачкою. Де зараз фактично проживає відповідач позивачці не відомо. Однак, з того часу як відповідач з`їхав з квартири, з його сторони час від часу звучать погрози та залякування такого змісту, що він буде брати [PERSON] коли захоче та на скільки захоче, в тому числі й з ночівлею. Саме цей факт залякує позивачку, так як донька є дворічною дитиною, яка не зможе навіть повідомити свою матір про місце свого знаходження. Тому позивачка боїться та переживає розвитку описаних вище подій. Другорядною причиною звернення до суду є забезпечення нормального життя для доньки, зокрема, безперешкодного виїзду за кордон з метою відпочинку чи оздоровлення або зміни адреси реєстрації дитини, коли виникає така необхідність, тощо. В той же час, позивачка не перешкоджає та не має намір перешкоджати відповідачу у спілкуванні з донькою, але бажає, щоб дане спілкування відбувалось під її наглядом. Позивачка повністю віддає дитині свою любов та турботу, опікується інтересами та потребами малолітньої доньки, піклується про неї, займається її вихованням, слідкує за розвитком, грає з нею, пильно слідкує за її здоров`ям. [PERSON] повністю знаходиться на утриманні у позивачки. Відповідач в питанні матеріальної допомоги на утримання спільної доньки займає пасивну позицію. Окрім малолітньої дитини [PERSON] , позивачка має старшу доньку [PERSON] , [INFO] , від першого шлюбу, яка також фактично проживає разом з позивачкою та зареєстрована з нею за однією адресою. Позивачка належно виконує свої батьківські обов`язки. Її діти завжди проживали з нею. Характеристики з освітніх закладів на дітей свідчать про достатнє піклування про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дітей. [PERSON] почала відвідувати садок. До садочку возить позивачка, а забирає бабуся дівчинки. В них вже склався певний розпорядок життя. Дівчинка дуже прив`язана до мами, так як остання ніколи на довгий час її не залишає. Для малолітньої доньки створені найкращі умови для дитини, в неї є свій дитячий куточок, де вона грається, є спільний куточок, де вона відпочиває, [PERSON] забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку. Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 19.01.2024 року цивільну справу №756/292/24 передано за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.09.2024 року цивільну справу №756/292/24 передано за підсудністю до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2024 року цивільну справу №756/292/24 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Провадження в даній справі відкрито ухвалою суду від 25.10.2024 року, якою визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 27.01.2025 року адвокат Бондаренко І.Ю. через систему «Електронний суд» подала клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 30.01.2025 року від представника Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації - Бурлаки А. отримано заяву, у якій просить справу розглядати за відсутності їх представника та долучено Висновок про визначення місця дитини, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 11.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 22.04.2025 року відповідач [PERSON] надав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги, додаткових заяв та клопотань не має, просить розглядати справу за його відсутності, без застосування фіксації судового засідання технічним засобами, просить винести рішення. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації - Бурлака А., просить дану цивільну справу розглядати за відсутності їх представника та прийняти законне рішення в інтересах дитини. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлено, що 27.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 332. [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №285, батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру Київської територіальної громади №2023/009688812 від 25.11.2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з реєстру Київської територіальної громади №2023/009688775 від 25.11.2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування квартири, посвідченого 09.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасюк Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 1705, [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 08.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасюк Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 435. Відповідно до довідки №6 від 18.12.2023 року Дошкільного навчального закладу №260, встановлено, що [PERSON] дійсно відвідує ДНЗ №260 (ясла-садок) в період з 07.09.2023 року по сьогоднішній день. Відповідно до характеристики на дитину, [PERSON] спокійна, врівноважена, доброзичлива, контактна з однолітками та дорослими. Дівчинка фізично розвинена. Розвиток психічних процесів відповідає віковим нормам. Відповідно до довідки КНП «ЦПМСД №1» Оболонського району м. Києва №16-69 від 18.12.2023 року, мати [PERSON] з народження дитини регулярно та своєчасно при потребі звертається до лікарів Центру, належним чином піклується про стан здоров`я своєї дитини. Згідно до Наказу (розпорядження) №8-КП від 22.03.2023 року про прийняття на роботу, [PERSON] прийнято на роботу на посаду головного бухгалтера у ТОВ «АЙПІТІ ПРОДАКШН». Відповідно до довідки від 12.12.2023 року №АП000000004, дохід з 01.04.2023 по 30.11.2023 склав 266526,58 грн. Відповідно до довідки КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» №061/29/03-644 від 19.12.2023 року, [PERSON] не знаходиться під наглядом у лікаря-психіатра в «Правобережній психіатричній амбулаторії №3». [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 374, батьками якої вказано [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки №402 від 13.12.2023 року Навчально-виховного комплексу «Школа І ступеня - гімназія «Потенціал», [PERSON] є учнем 7-А класу навчально-виховного комплексу «Школа І ступеня - гімназія «Потенціал» Оболонького району м. Києва. Відповідно до витягу з реєстру Київської територіальної громади №2023/010488996 від 21.12.2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно до висновку Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації від 28.01.2025 року №104-753, рекомендовано суду визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 11 Закону України Про охорону дитинства наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі М.С. проти України від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №357/17852/15-ц від 29 травня 2019 року. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 27.03.2021 року, наразі триває шлюборозлучний процес. Від даного шлюбу мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Від народження малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач зазначала про те, що зі сторони відповідача звучать погрози з приводу того, що він буде брати дитину коли захоче і на скільки захоче. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги. Малолітній дитині [PERSON] , на теперішній час повних 3 роки. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них має проживати дитина, суд виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, та перш за все,

Outcome: approved