Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У лютому 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила встановити юридичний факт спільного постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] з 2010 року до дня смерті [PERSON] ; визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 2,70 в умовних кадастрових гектарах із земель, що перебували у колективній власності КСП ім. Калініна с. Бучая Новоушицького району Хмельницької області у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , який успадкував її після смерті [PERSON] , що належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №033395. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , якій належала земельна частка (пай) у КСП ім. Калініна с. Бучая, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , який у свою чергу успадкував її після смерті [PERSON] . Вказує, що вона прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), оскільки сертифікат серії ХМ №033395 втрачений та у зв`язку з неможливістю доведення факту спільного проживання позивача із [PERSON] на час відкриття спадщини. Зазначає, що на момент смерті [PERSON] \~вона фактично проживала разом із нею без реєстрації місця проживання по [ADDRESS] , оскільки мати хворіла та потребувала стороннього догляду, тому вважає себе такою, що прийняла спадщину в силу вимог статті 1268 ЦК України. Представник позивача - адвокат Соловей О.В. надав пояснення, аналогічні доводам позовної заяви, проте уточнив, що позивач постійно проживала разом з матір`ю не з 2010 року, а з 2013 року. Додатково вказав, що при підготовці позовної заяви та заявлені вимоги щодо визнання права на земельну частку (пай) було враховано відмову нотаріуса про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, в тому числі, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа. Проте з витребуваних судом документів встановлено, що правовстановлюючий документ наявний, що свідчить про відсутність підстав для застосування статті 392 ЦК України , тому при вирішенні цієї вимоги поклався на думку суду. Від відповідача Новоушицької селищної надійшла заява про розгляд справи без участі представника. При розгляді справи відповідач поклався на думку суду (арк.спр.57). Процесуальні дії у справі 20 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та виклик свідків. 17 березня 2025 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою позивача та її представника. 28 березня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, в підготовчому засіданні оголошено перерву. 17 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом 02 червня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Калініна (с. Бучая) передано у колективну власність 1\~374,9 га землі. У списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком №1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ № 009, виданого 02 червня 1995 року КСП ім. Калініна», с. Бучая Курилівці, за номером 459 значиться [PERSON] (арк.спр.19-24). Відповідно до запису за №395 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельні частки (паї) бувшого КСП ім. Калініна, с. Бучая, [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №033395, розмір паю - 2,70 в умовних кадастрових гектарах (арк.спр.17-18). Грошова оцінка земельної частки (паю) колишнього КСП ім. Калініна, с. Бучая на день видачі сертифікату становить 10 592 грн, розмір паю - 2,70 умовних кадастрових гектарів (арк. спр. 16). З даних копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №033395 вбачається, що у розділі «Зміни, які вносяться до сертифікату у зв`язку із передачею права на земельну частку (пай)» право на земельну частку (пай) [PERSON] передано [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Зміни у сертифікат внесені 29 лютого 2000 року (арк. спр. 49). Вказана обставина також підтверджується відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькі області від 20 березня 2024 року (арк. спр.16). Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №033395, виданий [PERSON] втрачений, про що міститься запис у газеті «Наддністрянська правда» (арк. спр. 25). Даними спадкової справи №51 підтверджується те, що спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] заведена за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON] ,\~якому 28\~лютого 2000\~року нотаріус\~ \~видав свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~ на\~земельну частку\~(пай)\~право на\~яку посвідчене\~сертифікатом серії\~ХМ №033395. Інші спадкоємці відсутні (арк. спр. 64-70). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (арк. спр.9). [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 1959 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб (арк. спр.46 на звороті). [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті проживала та була зареєстрована [PERSON] - дружина, про що свідчать довідки від №249,250 від 24 липня 2012 року, видані Косиковецькою сільською радою (арк. спр. 48). Даними спадкової справи №102-2012 підтверджується те, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є\~його дружина\~ [PERSON] ,\~якій 08\~серпня 2012\~року нотаріус\~видав свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за законом\~на земельну\~частку (пай),\~право на\~яку посвідчене\~сертифікатом серії\~ХМ №033395\~від 01\~січня 1996\~року зі\~змінами від\~29\~лютого 2000\~року. Інші спадкоємці відсутні (арк. спр. 39-51). [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, свідоцтвами про народження та одруження (арк. спр.8, 12,13). [PERSON] на день смерті була зареєстрована одна в [ADDRESS] , про що свідчить довідка №193 від 17 липня 2024 року (арк. спр. 10). З даних паспорту позивача вбачається, що остання з 15 квітня 1999 року зареєстрована в [ADDRESS] (арк. спр.7). Згідно даних довідки №194 від 17 липня 2024 року, виданої Новоушицькою селищною радою, [PERSON] проживала без реєстрації місця проживання разом із матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] , здійснювала за нею догляд, оскільки довгий час хворіла, також здійснила її поховання (арк. спр.11). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (арк.спр.39-49). Позивачу [PERSON] державним нотаріусом Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори І.Череватою відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину на право на земельну частку (пай), після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно та пропуском встановлено строку для прийняття спадщини (арк. спр. 15). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Щодо встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення. Частиною третьою статті 1268 ЦК визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 3.20 Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, встановлено, що факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт: паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Обґрунтовуючи свою заяву [PERSON] вказала, що є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , що було встановлено судом під час розгляду справи, заяву про прийняття спадщини після смерті останньої у визначений законом строк не подавала, проте вважає себе такою, що прийняла спадщину в силу постійного проживання із спадкодавцем на час її смерті. Свідок [PERSON] підтвердила,\~що з народження є жителькою с. Косиківці. Клавдія [PERSON] після смерті свого чоловіка залишилась проживати одна. Спочатку дочка [PERSON] приїздила та допомагала матері, проте приблизно з 2013 року [PERSON] разом із чоловіком переїхали у с. Косиківці на постійне проживання до матері, оскільки стан її здоров`я погіршився, де проживали до її смерті. Також повідомила, що у [PERSON] була ще одна дочка [PERSON] , яка інколи також приїздила до матері. Свідок [PERSON] , жителька с. Косиківці, підтвердила, що приблизно у 2013-2014 році [PERSON] разом із чоловіком переїхали з м. Хмельницького у с. Косиківці на постійне проживання до своєї матері [PERSON] , оскільки остання потребувала догляду, хворіла, де проживали до її смерті. [PERSON] була ще одна дочка [PERSON] , проте вона на спадщину не претендувала, а за життя [PERSON] казала, що усе майно буде [PERSON] . Наявні у справі письмові докази, зокрема довідка №194 від 17 липня 2024 року , показання свідків [PERSON] , [PERSON] ,\~які є чіткими, послідовними та не викликають у суду жодних сумнівів у своїй правдивості, на переконання суду підтверджують викладенні у заяві факти, оскільки суд установив, що позивач [PERSON] постійно проживала разом із матір`ю [PERSON] у будинку [ADDRESS] в період з 2013 року до 25 жовтня 2015 року. Таким чином з огляду на викладене, варто зазначити, що відсутність єдиного зареєстрованого місця проживання спадкоємця та спадкодавця не може бути доказом того, що останні не проживали постійно разом на момент смерті спадкодавця, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом. З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку про встановлення факту постійного спільного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] з 2013 року по день її смерті за адресою: [ADDRESS] . Метою встановлення даного юридичного факту є реалізація спадкових прав позивачем після смерті [PERSON] . Щодо визнання права в порядку спадкування. Цивільні відносини щодо спадкування по даній справі виникли як до набрання чинності Цивільним кодексом України, а саме щодо спадщини, яка відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] , так і після набрання чинності ЦК України - щодо спадщини, яка відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] , тому застосуванню підлягають як норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI так норми ЦК України 16 січня 2003 року № 435-IV, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Відповідно до частини першої статті 524, статті 534, статті 549 ЦК УРСР 1963р. спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Нормами статей 1216, 1217, 1218, 1220,1261 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суду при розгляді справ про визнання права на спадкове майно належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна, наявність перешкод для отримання свідоцтва про право на спадщину. Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що на час передачі земель у колективну власність КСП ім. Калініна та одержання останнім державного акта на право колективної власності на землю, [PERSON] перебувала у членах КСП та отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ 033395. Відповідно право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] увійшло до складу спадщини, яку прийняв [PERSON] та якому нотаріус 28 лютого 2000 року видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №033395 та 29 лютого 2000 року в сертифікат серії ХМ 033395 були внесені відомості про передачу права на земельну частку (пай) [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] в порядку статей 1268, 1269 ЦК України, як спадкоємець за законом першої черги та їй 08 серпня 2012 року нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), із земель КСП ім. Калініна (сертифікат серії ХМ №033395). Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями статті 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Доводи позивача щодо втрати правовстановлюючого документа - сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №033395 є помилковими, оскільки не враховано, що у даному випадку правовстановлюючим документом є свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08 серпня 2012 року приватним нотаріусом Новоушицького районного нотаріального округу Кохан О.В., зареєстроване у реєстрі за № 342. Зазначений документ не був наданий державному нотаріусу Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори І.Череватій та не був витребуваний останньою в порядку ст.46 Закону України «Про нотаріат». Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців, а відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, оскільки позивач не позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у нотаріальному порядку. Розподіл судових витрат Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовної вимоги майнового характеру суд відмовив, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн слід покласти на позивача. Водночас з урахуванням задоволення позову в частині немайнової вимоги та положення частини дев`ятої статті 141, статті 2 ЦПК України, таких засад цивільного судочинства як справедливість та верховенство права, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача Новоушицької селищної ради судового збору у розмірі 1211,20 грн також відсутні, оскільки у даному випадку спір виник не внаслідок винних дій відповідача, який проти позову не заперечував.

Outcome: partial