Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

11.02.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 27.11.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] , було укладено Договір про споживчий кредит № 102183027, відповідно до умов якого, ТОВ «МІЛОАН» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 8 000,00 грн. шляхом переказу на картковий рахунок позичальника № [NUMBER] . У свою чергу позичальник зобов`язався повернути використану суму кредиту в строк до 27.12.2021, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором. ТОВ «МІЛОАН» належним чином виконало свої зобов`язання за цим договором, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. 16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»»було укладено Договір факторингу № 16072024, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ»»право вимоги до позичальників, у тому числі за Договором про споживчий кредит № 102183027 від 27.11.2021 року. Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 25\~044,00 грн., з яких: 7 200,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 16\~324,00 грн. заборгованість за відсотками; 1520,00 грн. заборгованість за комісією. Цю суму заборгованості в загальному розмірі 25\~044,00 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ»»просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на їхню користь. 13.02.2025 суд постановив ухвалу, якою залишив позовну заяву без руху та надав позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення вказаних у ній недоліків (а.с.44-46). 25.02.2025 протягом визначеного судом строку засобами поштового зв`язку від представника позивача надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви з додатками (а.с.50-92). Того ж дня, 25.02.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання на 19.03.2025, яке через неявку відповідача було відкладено на 03.04.2025 та 24.04.2025 відповідно (а.с.93, 94, 102, 108). У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ»»не з`явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно (а.с.95-99, 103-105, 109-112). Позивач у поданій до суду позовній заяві просить розгляд справи здійснити без участі їхнього представника, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с.57). Відповідач [PERSON] у судові засідання 19.03.2025, 03.04.2025 та 24.04.2025 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи щоразу був повідомлений належно і завчасно згідно з вимогами чинного законодавства (а.с.95, 103, 109). У матеріалах справи містяться повернуті поштові відправлення (конверти), скеровані за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, з відмітками ВПЗ про неможливість їх вручення адресату через його відсутність за вказаною адресою, та відстеження по трекінгу з аналогічною інформацією (а.с. 101, 107, 114), що згідно з положенням п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК є днем вручення судової повістки. Жодних заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідач [PERSON] не подавав. Стаття 280\~ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач [PERSON] в судове засідання тричі не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, водночас, позивач не заперечував щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для її заочного розгляду. Ухвалою суду від 24.04.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд цієї цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Так, суд установив, що 27 листопада 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 102183027 (а.с.58-62). Згідно з п.1.1. Договору, кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 8 000,00 грн. Відповідно до п.1.3. Договору, кредит надається строком на 30 днів з 27.11.2021 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 27.12.2021 (п. 1.4. Договору). За змістом п.1.5.1. Договору, комісія за надання кредиту становить 1\~520,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2. Договору, відсотки за користування кредитом\~6000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6. Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить\~5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.3.1.2 Договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Згідно з п. 6.4., п.6.5. Договору, укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписано власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі. Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 Кредитного договору, порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом введення коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору (J37762) (а.с.5), та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем (ТОВ «МІЛОАН») було перераховано грошові кошти. Згідно зі ст.\~12 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Крім того, 27.11.2021, відповідачем [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором було підписано Паспорт споживчого кредиту № 102183027, який є додатком № 2 до Договору про споживчий кредит №102183027 від 27.11.2021, зі змісту якого, останній ознайомився з основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацією щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, із порядком повернення кредиту, пролонгацією кредиту, а також наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (а.с.63 та на звороті). З графіку платежів, який є додатком № 1 до Договору про споживчий кредит № 102183027 від 27.11.2021, слідує, що кредит надається в сумі 8\~000,00 грн. в період з 27.11.2021 по 27.12.2021, визначено загальну вартість кредиту, яка становить 15 520,00 грн., яка складається з: 8\~000,00 грн. суми кредиту за договором; 6 000,00 грн.\~процентів за користування кредитом та 1 520,00 грн. комісії за надання кредиту (а.с.62 на звороті). ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за Договором про споживчий кредит № 102183027 від 27.11.2021 виконало у повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення № 35767792 від 27.11.2021\~року про\~переказТОВ «ФК «Елаєнс»» коштів згідно договору 102183027 у сумі 8\~000,00 грн на кредитний рахунок [PERSON] № 444111ХХХХХХ1083 (а.с.64). Згідно з\~розрахунком заборгованостіТОВ\~«МІЛОАН» за Договором про споживчий кредит № 102183027 від 27.11.2021 відповідач [PERSON] має заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 25\~044,00 грн., з яких: 7 200,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 16 324,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 1 520,00 грн. заборгованість за комісією (а.с.66 та на звороті). 16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»»було укладено Договір факторингу № 16072024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ»»право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 102183027 від 27.11.2021 року (а.с.68-72). Відповідно до п.1.1 Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -\~боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (комісія за надання кредиту і проценти за користування кредитом), неустойкою (штраф, пеня) та/або процентами за порушення грошового зобов`язання та іншими платежами згідно кредитних договорів, за наявності, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з п.1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу №16072024 від 16.07.2024 року фактор та клієнт уклали даний акт про те, що на виконання вимог п.1.2 договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 34831, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с.73). З Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 року слідує, що [PERSON] (порядковий номер 6823) є боржником за кредитним договором №102183027 від 27.11.2021 року, сума заборгованості становить 25 044,00 грн., яка складається з: 7 200,00 грн. суми заборгованості за основною сумою боргу; 16 324,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 1\~520,00 грн. суми заборгованості за комісією (а.с.74 та на звороті, 75). При цьому, ТОВ «ФК «ЄАПБ»»не здійснювали ніяких додаткових нарахувань за вказаним договором про споживчий кредит. Інших доказів матеріали справи не містять та суду не надано. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір про споживчий кредит № 102183027 від 27.11.2021 між позивачем та відповідачем не був би укладеним. Тому встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як убачається із матеріалів справи, 27.11.2021 року ТОВ «МІЛОАН» надало [PERSON] кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача у розмірі 8 000,00 грн. (а.с.64). Відповідачем доказів на підтвердження виконання умов договору та повернення заборгованості повністю суду надано не було. За змістом ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Статтею 629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514\~ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже відповідно до вищевказаного договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 102183027 від 27.11.2021 боржником у якому виступає [PERSON] .. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Щодо нарахованих відсотків за користування кредитом та комісії, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). З матеріалів справи установлено, що сторони кредитного договору № 102183027 від 27.11.2021 року обумовили всі істотні умови, в тому числі щодо суми кредиту в розмірі 8\~000,00 грн., строку кредитування - 30 днів (з кінцевим терміном повернення не пізніше 27.12.2021 року) зі сплатою комісії за надання кредиту 1520,00 грн., яка нараховувалася одноразово та процентів за користування коштами в розмірі 6 000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, а також умов та строків пролонгації кредитного договору. Із наданого позивачем та дослідженого судом розрахунку заборгованості складеного ТОВ «МІЛОАН» вбачається, що за період з 28.11.2021 по 23.12.2021 (за 26 днів) відповідачу було нараховано відсотки (по 200,00 грн) у розмірі 5 200,00 відповідно до п.1.5.2 Договору за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту (8 000,00) за кожен день строку користування кредитом. 23.12.2021 відповідачем було здійснено платіж з якого 800,00 грн було зараховано на сплату тіла кредиту, 2 016,00 грн зараховано на сплату процентів по кредиту та 800,00 грн зараховано на комісію, яку того ж дня, 23.12.2021, ТОВ «МІОЛАН» нарахувало відповідачу [PERSON] за управління та обслуговування кредиту. У зв`язку зі сплатою частини тіла кредиту, за період з 24.12.2021 по 27.12.2021 (за 4 дні) відповідачу було нараховано відсотки (по 180,00 грн) у розмірі 720,00 грн відповідно до п.1.5.2 Договору за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту (7 200,00) за кожен день строку користування кредитом. Відтак, за період з 28.11.2021 по 27.12.2021 (30 днів) відповідно до п.1.5.2 Договору відповідачу було нараховано відсотків у розмірі 5\~920,00 грн. Водночас, згідно з п. 2.3.1.2 Договору про споживчий кредит, позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. Відповідно до п.2.2.3 договору, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника (а.с.58 на звороті). За змістом п. 1.6 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредиту. Відтак, у встановленому порядку, строк дії спірного кредитного договору сторонами був пролонгований на 60 днів відповідно до п.п. 1.6, 2.2.3., 2.3.1.2 Договору. Із наданого позивачем та дослідженого судом розрахунку заборгованості складеного ТОВ «МІЛОАН» вбачається, що за період пролонгації договору з 28.12.2021 по 11.01.2022 (за 15 днів) відповідачу було нараховано відсотки (по 180,00 грн) у розмірі 2 700,00 грн відповідно до п.1.5.2, п.2.3.1.1 Договору за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту (7 200,00) за кожен день строку користування кредитом. Водночас із указаного розрахунку вбачається, що відповідачу нараховувалися відсотки відповідно до п.1.5.3. договору за кожен день строку користування кредитом за період з 12.01.2022 по 03.02.2022 (23 дні) із розрахунку 360,00 грн у загальному розмірі 8280,00 грн та за період з 04.02.2022 по 04.03.2022 (22 дні) із розрахунку 72,00 грн у загальному розмірі 1584,00 грн, що сукупно становить за період з 12.01.2022 по 04.03.2022 (за 45 днів) 9828,00 грн. Суд зауважує, що п.1.5.3 у договорі про споживчий кредит № 102183027 від 27.11.2021 відсутній, разом з цим, розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника, а відтак нарахування відсотків ТОВ «МІЛОАН» за період з 12.01.2022 по 04.03.2022 (за 45 днів) у розмірі 9828,00 грн. є безпідставним та необґрунтованим тому у цій частині позов не підлягає до задоволення. Відсотки за користування кредитом після спливу строку кредитування (після 04.03.2022) до відступлення права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ»» (16.07.2024) за вказаним договором ТОВ «МІЛОАН» не нараховувалися. З указаного розрахунку також установлено, що нарахування відповідачу [PERSON] 3% річних та інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України не здійснювалося. Відповідач доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав. Водночас, позивач не заявив до [PERSON] вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 https://reyestr.court.gov.ua/Review/105423479 констатувала, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 цього Закону. Аналогічних висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). Суд зазначає, що у відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.02.2023 у справі №359/12165/14-ц (провадження №61-13417св21), якщо суд виявить нікчемність правочину, то має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. У справі що розглядається в пункті 1.5.1 Договору про споживчий кредит №102183027 від 27.11.2021 року передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту 1520,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, а пунктом 2.2.1. передбачено сплату комісії за пролонгацію кредиту. Як вбачається з розрахунку про щоденні нарахування та погашення (а.с.66), кредитором в день надання кредиту нараховано комісію в розмірі 1520,00 грн, а 23.12.2021 року нараховано комісію в розмірі 800 грн. за управління та обслуговування кредиту. Оскільки встановлення такої плати (без конкретизації які саме послуги кредитор надає за плату) суперечить вимогам ЗУ «Про споживче кредитування», тому положення Договору про сплату позичальником комісії є нікчемними (див. пункт 31.33 постанови ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19), а відтак нарахування кредитором комісії в розмірі 1520,00 грн та 800,00 грн. є безпідставним та не може враховуватися при визначенні розміру заборгованості. Водночас, як вбачається з розрахунку про щоденні нарахування та погашення (а.с.66), всупереч нікчемності умови про комісію, ТОВ «МІЛОАН» нарахувало комісію за управління та обслуговування кредиту і тут же списало внесені позичальником 23.12.2021 року грошові кошти у розмірі 800,00 грн. на погашення цієї комісії. Тому зазначену суму, з урахуванням черговості погашення кредитних зобов`язань, слід зарахувати на сплату процентів. З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ»» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7\~200,00 грн. та за нарахованими відсотками за період з 28.11.2021 по 11.01.2022 року з урахуванням сплаченої комісії в розмірі 5 804,00 грн. (5200 + 720 + 2700 - 2016 (сплачених відсотків 23.12.2011) 800,00 грн. (сплаченої комісії 23.12.2011)), а всього 13 004,00 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи принцип диспозитивності суд не має права самостійно проводити розрахунок відсотків за пролонгацію вищевказаного договору. Згідно зі ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд висновує про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «ЄАПБ»» до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання за Договором про споживчий кредит № 102183027 від 27.11.20211 року, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 13\~004,00 грн., з яких 7\~200,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту); 5\~804,00 грн сума заборгованості за відсотками. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 572,28 грн. (13004,00х3028,00/25044,00). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial