Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівців із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові посилається на те, що 07 листопада 2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Позивачка вказує, що тривалий час між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння один до одного, у подружжя різні погляди на життя, шлюб носить фактичний характер та кожен з них живе своє життя. З огляду на наведене подальше сумісне життя неможливе за відсутності взаєморозуміння один до одного протягом значного терміну. Просить\~шлюб між нею та відповідачем \~розірвати та строків на примирення не призначати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 27 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте спрямував на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу. Відповідач в судове засідання не з`явився та подав через канцелярію суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позов визнає та просить шлюб розірвати. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень статей 12, 13, 81\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі суд встановив таке. Шлюб між сторонами був зареєстрований 07 листопада 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 2001, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу продружжя має двох дітей: неповнолітнього [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та малолітнього [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до норм частини 2 статті 104 та частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Відповідно до\~частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно\~зі статтею 112\~Сімейного\~кодексу\~України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 1 статті 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до вимог частини 1\~статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 51 Сімейного кодексу України визначає, що дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Згідно з частинами 2-4\~статті 56 Сімейного кодексу України\~дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося, причиною розпаду сім`ї стали різні інтереси та протилежні погляди не тільки на життя, а й на шлюб та сім`ю. Сторони не підтримують шлюбних відносин, у них відстунє взаєморозуміння один до одного протягом тривалого часу. Шлюб існує формально. Позивачка в своїй заяві наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. Також суд бере до уваги те, що позивачкою позовні вимоги підтримані, а відповідачем позов визнається. Кожна із сторін просить суд розірвати їх шлюб та строків для примирення не призначати. Враховуючи наведене суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що при поданні позову до суду позивачкою був сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 7710-3159-5877-0078 від 15 березня 2025 року. На підставі викладеного, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви та до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, то наявні підстави для повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на її користь інших 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved