Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

\~\~\~ На розгляд\~Криворізького районного суду Дніпропетровської області пред`явлено\~вказану позовну\~заяву,\~в якій заявлено вимогу про стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що він восени 2023 року побачив інформацію про можливість заробити гроші через трейдерську компанію JFD TRADE. Вказана пропозиція передбачала здійснення вкладень власних коштів для подальшого отримання прибутку. З ним зв`язалася особа, представник трейдерської компанії, який назвався [PERSON] . Зазначена особа надала банківські рахунки для переказу коштів, отримувачем коштів є ФОП [PERSON] , на які позивачем було здійснено перекази на загальну суму 76000 грн. Проте, позивач прибутку не отримав, відповідач постійно зазначав, що вивести гроші неможливо без додаткових фінансових вкладень. За вказаним фактом 16.01.2024 року зареєстроване повідомлення про кримінальне правопорушення. В зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на свою користь суму безпідставно набутих коштів в розмірі 76000,00 грн. Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області позовну заяву передано за підсудністю до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за адресою відповідача, вказаній у позовній заяві (а.с.19). Ухвалою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.10.2024 року справу передано за підсудністю до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с. 27). 10 грудня 2024 року в провадження судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Кузнєцової А.С. було передано вищезазначену цивільну справу (а.с.32). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою судді\~Заводського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області Кузнєцової\~А.С.\~справу було\~прийнято до\~розгляду та\~призначено до\~розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст.274 ЦПК України (а.с.33). Позивач [PERSON] відповіднодо ст.ст.128,130ЦПК України, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданої заяви про розгляд справи за відсутності сторони, що, в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач восени 2023 року побачив інформацію про можливість заробити гроші через трейдерську компанію JFD TRADE. Вказана пропозиція передбачала здійснення вкладень власних коштів для подальшого отримання прибутку. З позивачем зв`язався представник трейдерської компанії, який назвався [PERSON] ,. Зазначена особа надала банківські рахунки для переказу коштів, отримувачем коштів є ФОП [PERSON] . 09.09.2023 року [PERSON] на рахунок ФОП [PERSON] [NUMBER] було перераховано 10000,00 грн (а.с.10) 26.09.2023 р. [PERSON] на рахунок ФОП [PERSON] [NUMBER] було перераховано 20000,00 грн (а.с.11) 15.09.2023 р. [PERSON] на рахунок ФОП [PERSON] [NUMBER] було перераховано 30000,00 грн (а.с.12) В зв`язку з невиконання відповідачем своїх зобов`язань, 16.01.2024 року позивач звернувся до ВП №1 Харківського РУП №1 із заявою про вчинене кримінальне правопорушення (а.с.9). За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП [PERSON] припинив свою діяльність на підставі власного рішення, дата запису: 15.12.2023, номер запису 2010350060001379353 (а.с.25). Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Як встановлено судом, свої зобов`язання ФОП [PERSON] перед позивачем не виконав, прибутку позивач не отримав, кошти ФОП [PERSON] не повернув. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За змістом ст.1212 ЦК, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, чч.1, 2 ст.509 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст.11 цього кодексу. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У ч.1 ст.202 ЦК встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам)і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України. Вказане підтверджується позицією Верховного Суду, викладеній у Постанові від 25.03.2020 року (справа №537/4259/15-ц). За таких обставин, оскільки Відповідачем набуті грошові кошти Позивачу не повернуті, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин Відповідачем суду надано не було, суд вважає, що позовна вимога про повернення коштів є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн, які були перераховані [PERSON] на користь ФОП [PERSON] . Щодо іншої частини суми, а саме 16\~000,00грн., суд зазначає, що зазначена сума була перерахована позивачем 26.10.2023 року на рахунок ФОП [PERSON] (а.с.13), який не є стороною по справі. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 956,24\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial