Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до [PERSON] із позовом про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що сторони перебували в шлюбі з 01 лютого 1986 року, а 03 серпня 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. У період шлюбу, за спільні кошти, сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2020 набуто садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельні ділянки, з кадастровими номерами: 3221282801:02:131:0042 та 3221282801:02:131:0186. Відповідач [PERSON] не надає позивачу документів, що підтверджують право власності на вищевказане нерухоме майно, вимагає, щоб останній не користувався майном, замінила замки у спірному будинку та не надала [PERSON] їх копію. Вказаними діями відповідач перешкоджає позивачу користуватися належним йому майном, а іншого житла [PERSON] не має. З наведених підстав, позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність [PERSON] 1/2 частину спірного садового будинку та 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер: 3221282801:02:131:0042, а також 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер: 3221282801:02:131:0186. 20 березня 2024 року [PERSON] подав до суду заяву про зміну предмета позову, в якому просив визнати оспорювані земельні ділянки та садовий будинок спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; зі складу спільної власності визнати особистою приватною власністю [PERSON] 3/4 частин земельної ділянки кадастровий номер: 3221282801:02:131:0042 та 3/4 частин земельної ділянки, кадастровий номер: 3221282801:02:131:0186; зі складу спільної сумісної власності визнати особистою приватною власністю [PERSON] 3/4 частин спірного будинку; зі складу спільної сумісної власності визнати особистою власністю [PERSON] 1/4 частину земельної ділянки кадастровий номер: 3221282801:02:131:0042 та 1/4 частину земельної ділянки, кадастровий номер: 3221282801:02:131:0186, а також 1/4 частину будинку, за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що спірний будинок та земельні ділянки частково придбані за його особисті кошти у розмірі 70\~000 доларів США ( 1\~440\~000 гривень), які отримані позивачем від продажу його особистого майна, а саме приватизованого будинку у місті Запоріжжя. Враховуючи вартість спірного майна 2\~925\~614 гривень, то частка особистого майна становить 55%, тобто майже частину. Інша частина будинку та земельних ділянок підлягає поділу між подружжям по частці. Стислий виклад позиції позивача за зустрічним позовом 06 жовтня 2023 року до суду поданий зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності. У зустрічному позові відповідач вказує, що не погоджується з первісними позовними вимогами [PERSON] . В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що 01 лютого 1986 року зареєстровано шлюб між сторонами, який розірваний рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.08.2023. За час перебування у шлюбі, [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки від 31.01.2020 придбано садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, розташовану за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Зазим`є, кадастровий номер: 3221282801:02:131:0042, площею 0,12 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Також, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.01.2020, [PERSON] придбано земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Зазим`є, кадастровий номер: 3221282801:02:131:0186, площею 0,0559 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Вказане нерухоме майно придбане за кошти зустрічного позивача та право власності на таке майно зареєстровано саме за нею, однак зважаючи на те, що зазначене майно придбане у шлюбі з [PERSON] , воно є спільною сумісною власністю подружжя. Вважає, що спірний садовий будинок та земельні ділянки є неподільним майном, а спільне володіння і користування земельними ділянками та садовим будинком є неможливим. З наведених підстав, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину спірних будинку та земельних ділянок, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку спірного садового будинку та на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер: 3221282801:02:131:0042, а також на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер: 3221282801:02:131:0186, виплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості часток спірного нерухомого майна в розмірі 4\~047\~000 грн. 20 листопада 2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Банцер О.В. надійшла заява про зміну предмета зустрічного позову, в якому остання просить визнати особистою приватної власністю [PERSON] спірний садовий будинок та земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221282801:02:131:0042, 3221282801:02:131:0186. В обґрунтування зміни зустрічного позову, [PERSON] посилалася на те, що хоча юридично шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано лише 28.09.2023, однак фактично шлюбні відносини між ними припинено ще у березні 2018 року. Так, у березні 2018 року вона переїхала з м. Запоріжжя, де колишнє подружжя мешкало разом, на постійне місце проживання до м. Києва, [PERSON] залишився проживати у м. Запоріжжя. З 01.03.2018 [PERSON] прийнята на роботу в Національну школу суддів на посаду викладача-координатора відділу підготовки викладачів. У травні 2018 року остання орендувала однокімнатну квартиру у с. Зазим`я, де проживала одноосібно з травня 2018 року по травень 2019 року та вже з того часу почала планувати придбання будинку у цій же місцевості. У травні 2019 Указом Президента України зустрічний позивач [PERSON] призначена на посаду судді Верховного Суду у Касаційний кримінальний суд, де продовжує працювати по сьогодні. Відповідно з березня 2018 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, разом не проживали, не вели спільного господарства, кожен заробляв грошові кошти та придбавав майно виключно у власних інтересах. 31 січня 2020 року [PERSON] придбала садовий будинок та дві земельні ділянки, які наразі є предметом спору. У день укладення договорів купівлі-продажу [PERSON] сплатила на рахунок продавця вартість об`єктів купівлі-продажу, а саме за грошові кошти від здійснення професійної діяльності протягом 2018-2020 років, коли шлюбні стосунки вже було припинено фактично. З моменту придбання спірного будинку та земельних ділянок [PERSON] проживала у даному будинку одноосібно, повністю самостійно здійснювала утримання та обслуговування спірного будинку та земельних ділянок, сплачувала житлово-комунальні послуги, податки, власними силами та за власні кошти здійснювала ремонтні роботи, удосконалювала та добудовувала будинок, господарські будівлі, внаслідок чого вартість будинку суттєво збільшилася до 6\~857\~700 грн. [PERSON] хоч і приїздив іноді до будинку з м. Запоріжжя для зустрічі з дітьми та онуками, однак, це не свідчить про існування шлюбних відносин та ведення спільного господарства колишнім подружжям та те, що зустрічний відповідач якимось чином приймав участь в утриманні будинку та земельних ділянок. Враховуючи вищенаведені обставини, [PERSON] просить визнати спірне нерухоме майно її особистою приватної власністю. Заперечення первісного позивача на зустрічну позовну заяву, з урахуванням зміни предмета позову 12 грудня 2023 року від [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов, з урахуванням зміни предмета позову. Позивач за первісним позовом заперечував проти доводів зустрічного позову, посилаючись на те, що такі вимоги є незаконними, неправдивими та неприйнятними для нього. Обставини щодо фактичного припинення між сторонами шлюбних стосунків з 2018 року є неправдивими та такими, що не відповідають дійсності. Пояснив, що після від`їзду та влаштування на роботу до школи суддів, відповідач за первісним позовом 2-3 рази на місяць приїздила в м. Запоріжжя, в їх будинок на вихідні. У квітні 2019 року, за взаємною згодою, [PERSON] також приїхав на проживання в м. Київ, саме в однокімнатну квартиру, яку дійсно орендувала дружина за адресою: [ADDRESS] . У результаті спільного пошуку житла в с. Зазим`я, сторони знайшли та домовилися з власником придбаного та спірного будинку [PERSON] . До домоволодіння подружжя переїхали ще у листопаді 2019 року, до оформлення купівлі-продажу житла, оскільки продаж будинку у м. Запоріжжя був запланований на 25.01.2020. Після продажу будинку у м. Запоріжжя, вартістю 1\~440\~000 грн., через п`ять днів, а саме 31.01.2020 подружжя змогло придбати будинок у с. Зазим`я. З моменту купівлі-продажу і на даний час позивач за первісним позовом проживає у ньому, зареєстрований у будинку, займається господарськими та побутовими справами, сплачує комунальні послуги та податки, здійснював ремонтні роботи, займався будівництвом господарських споруд, підтримкою та обслуговуванням інженерних комунікацій та земельної ділянки. На підтвердження наявності власних доходів, [PERSON] вказав, що працює судовим експертом і зареєстрований фізичною особою-підприємцем в м. Запоріжжя з 2008 року, з квітня 2019 року має договірні трудові відносини зі Страховою компанією «Арсенал страхування», декількома експертними та оціночними підприємствами м. Києва, для яких проводить експертну діяльність. Звертав увагу на те, що у зустрічному позові, поданому 06 жовтня 2023 року, [PERSON] фактично визнала позов та підтвердила право спільної сумісної власності подружжя на спірне майно. З наведених підстав, [PERSON] просить відмовити у задоволенні зустрічного позову (з урахуванням зміни предмета позову) у повному обсязі. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2023 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року зустрічну позовну заяву з урахуванням заяви про зміну предмету зустрічного позову об`єднано в одне провадження з первісними позовними вимогами. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 24.04.2024, суд прийняв до розгляду заяву про зміну предмету первісного позову. Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Миронова Н.О. первісні позовні вимоги, з урахуванням зміни предмета позову, підтримали та просили їх задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Банцер О.В. проти первісних позовних вимог заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні, зустрічний позов, з урахуванням зміни предмету позову, просила задовольнити у повному обсязі. Обставини справи, що встановлені судом Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2023 року у справі № 361/6462/23 встановлено, що 01 лютого 1986 року у Шевченківській сільській раді Великоновосілківського району Донецької області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що вчинено актовий запис № 1. Прізвище після одруження дружини « [PERSON] ». Вищевказаним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до Договору купівлі-продажу частки домоволодіння, посвідченого 25 січня 2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 73, первісний позивач [PERSON] продав [PERSON] 53/100 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розташоване на земельній ділянці кадастровий номер: 2310100000:01:005:0219, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), форма власності комунальна власність. За домовленістю сторін купівля-продаж здійснюється за 1 440 000 грн.00 коп. (п. 2.1. вищевказаного договору). Зазначена частка домоволодіння належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 20.12.2012 районною адміністрацією Запорізької міської ради по Жовтневому району. Згідно Договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, посвідченого 31 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М., зареєстрованого в реєстрі за № 189, [PERSON] придбала садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 298,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1848773632212, та земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3221282801:02:131:0042, загальною площею 0,1200 га, цільове призначення: 01.05 для індивідуального садівництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1848663332212. У п. 6 договору передбачено, що за домовленістю сторін продаж садового будинку вчинено за 894\~081 грн., земельної ділянки за 1\~888\~713 грн. Крім того, 31 січня 2020 року [PERSON] придбала земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Зазим`є, кадастровий номер: 3221282801:02:131:0186, площею 0,0559 га, цільове призначення: 01.03, для ведення особистого селянського господарства, вартістю 143\~820 грн. Вказані обставини підтверджуються Договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим 31 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М., зареєстрованого у реєстрі за № 190. Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 198577344, № 198580635 та 198576761 від 31.01.2020 право власності на спірні садовий будинок та земельні ділянки, на підставі Договорів купівлі-продажу від 31.01.2020, зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] . У відповідності до Висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 1684/11-2023, складеного 13.11.2023 судовим експертом Свістуновим І.С., дійсна (ринкова) вартість садового будинку площею 298,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельних ділянок з кадастровими номерами: 3221282801:02:131:0042, 3221282801:02:131:0186 загальною площею 0,1759 га станом на дату проведення експертизи становить 14\~844\~100 грн. З податкових декларацій платника єдиного податку- фізичної особи-підприємця за 2016-2022 роки видно, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що здійснює підприємницьку діяльність з оцінювання ризиків та завданої шкоди. Згідно копії трудової книжки [PERSON] , остання у період з 01 березня 2018 року по 14 травня 2019 року перебувала на посаді викладача-координатора відділу підготовки викладачів Національної школи суддів України. Указом Президента України № 195/2019 від 07 травня 2019 року [PERSON] призначена на посаду судді Верховного Суду у Касаційний кримінальний суд. Мотиви, з яких виходить суд, ти застосування норм права, що регулюють дані правовідносини За правилами\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Згідно зі статтями\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною шостою\~статті 57 СК України\~суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого\~статтею 119 СК України. Законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій\~статті 57 СК України. На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 11 лютого 2022 року у справі № 504/1126/19 (провадження № 61-18866св21) та від 02 серпня 2022 року у справі № 760/23279/20 (провадження № 61-19299св21). Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частинами першою, другою\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так,\~у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2024 року у справі №712/3590/22 надані такі висновки про правильне застосування норм права: «У постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати (частина друга\~статті 416 ЦПК України). На підставі викладеного, частини другої\~статті 416 ЦПК України, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду висловлює такі висновки про застосування норм права. Вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з\~\~своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном. Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя\~на розпоряджаються майном (коштами) на набуття\~майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність». При розгляді даної справи судом встановлено, що [PERSON] , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , 31.01.2020 придбала житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером 3221282801:02:131:0042, розташовані за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку з кадастровим номером 3221282801:02:131:0186, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до параграфу 10 Договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки від 31.01.2020 заява чоловіка [PERSON] , про надання згоди дружині на підписання цього Договору, справжність підпису на якій засвідчено Трач Г.М., приватним нотаріусом Київського нотаріального округу 31січня 2020 року за реєстровим номером 188, отримана та доведена до відома Продавця, та приєднана до примірника цього договору, що залишається в справах нотаріуса. Аналогічний за змістом параграф міститься і в Договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 31.01.2020 (параграф 9). Отже, укладаючи договори купівлі-продажу спірного нерухомого майна, сторони [PERSON] та [PERSON] погодили, що вказане нерухоме майно придбане за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. Разом з тим, позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] просив визнати за ним право власності на частки спірного майна, посилаючись на те, що фактично частка придбана за його особисті кошти, отримані від продажу приватизованого у м. Запоріжжі будинку. У свою чергу відповідач [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) заперечувала проти таких обставин посилаючись на те, що у період з 2000 по 2012 роки вона працювала суддею Апеляційного суду Запорізької області, асоціація суддів Запорізької області листом № 45218 від 12.12.2003 звернулася до Державної судової адміністрації України стосовно виділення коштів на вирішення житлового питання для судді апеляційного суду Запорізької області Булейко О.Л. На вказаний лист Державна судової адміністрація України листом вих. №17-5248/04 вих. від 04.10.2004 надала відповідь, що кошторисом апеляційного суду Запорізької області на 2004 рік за КЕКВ 2121 «Будівництво (придбання) житла» на зазначену ціль передбачено 103,0 тис. грн., які були профінансовані Державною судовою адміністрацією України 28 вересня 2004 року. Таким чином, грошові коштів у розмірі 103\~000 гривень спрямовані Апеляційним судом Запорізької області для фінансування придбання вказаного житла, про що свідчить платіжне доручення № 700 від 14.10.2004 з призначенням платежу «придбання житла згідно договору 25 від 12.10.2004 без ПДВ та ст. 44 ЗУ «Про статус суддів» та листа ДСАУ 17-5248/04 від 04.2004 для судді Булейко». У подальшому Апеляційний суд Запорізької області листом вих. № 86/1 від 08.01.2004 звернувся до Державної судової адміністрація України з проханням надати дозвіл на передачу у комунальну власність житлового будинку [ADDRESS] , придбаного згідно договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2004 року для судді апеляційного суду Булейко Ольги Леонідівни. Державна судова адміністрація України у листі вих. № 19-7916/05 від 06.12.2005 зазначила, що не заперечує проти передачі квартир, придбаних Апеляційним судом Запорізької області за кошти державного бюджету до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя з подальшою передачею їх суддям апеляційного суду Запорізької обл. Таким чином, згідно акту приймання-передачі від 18.04.2005 на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.02.2005 № 58/3 «Про прийняття до комунальної власності міста 89/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] » Апеляційний суд Запорізької області в особі голови Апеляційного суду Кравцова П.Г. передав, а Запорізька міська рада в особі міського голови Карташова Є.Г. прийняла 89/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] загальною площею 93 кв.м, житловою площею 65,0 кв.м. Згідно розпорядження голови Орджонікідзевської районної адміністрації вих. № 786р від 17.06.2005 «Про затвердження рішення спільного засідання комісії по житлово-побутовій роботі та адміністрації апеляційного суду Запорізької області про надання житлової площі [PERSON] » затверджено рішення спільного засідання комісії по житловопобутовій роботі та адміністрації апеляційного суду Запорізької області (протокол від 24.05.05 № 1) про надання 89/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] загальною площею 93кв.м, житловою площею 65,0 кв.м. судді апеляційного суду Булейко Ользі Леонідівні на склад сім`ї з чотирьох осіб. Отже, вищенаведені докази підтверджують, що фактично грошові кошти виділялися Апеляційним судом Запорізької області на придбання будинку для проживання судді [PERSON] , проте вказане домоволодіння приватизоване [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] , виданим районною адміністрацією Запорізької міської ради по Жовтневому району 20.12.2012. Судом встановлено, що кошти від продажу вищевказаного домоволодіння у м. Запоріжжя у розмірі 1\~440\~000 гривень 24.01.2020 перераховані покупцем на банківський рахунок [PERSON] , а 31.01.2020 з цього ж банківського рахунку перераховані кошти на придбання спірного будинку та земельних ділянок. Обидві сторони не заперечують, що спірне нерухоме майно придбане частково за кошти від продажу будинку у м.Запоріжжі. Вищенаведені обставини додатково підтверджують той факт, що сторони погодили те, що кошти від продажу будинку у м. Запоріжжі є спільними коштами, за які в тому числі, придбане спірне нерухоме майно. Надаючи оцінку доводам зустрічного позову, суд прийшов до таких висновків. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що фактично з березня 2018 року сторони усно погодили розподіл спільного майна, припинили шлюбні відносини, разом не проживали, не вели спільного господарства, кожен заробляв грошові кошти та придбавав майно виключно у власних інтересах. Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2023 року шлюб між сторонами розірвано і в даному рішенні не встановлено, з якого часу між сторонами припинені фактичні шлюбні стосунки, тому позивач за зустрічним позовом [PERSON] повинна довести зазначену обставину у загальному порядку відповідно до засад диспозитивності й змагальності цивільного процесу. Так, на підтвердження таких доводів позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає про те, що вона з 2018 року одноосібно проживала у с. Зазим`є Броварського району у квартирі, яку орендувала самостійно, про що наданий відповідний договір оренди, а відповідач за зустрічним позовом залишився проживати у м. Запоріжжя, та стверджує, що зустрічний відповідач лише приїздив до Києва по робочих питаннях та провідати дітей, при цьому між ними були відсутні відносини, які притаманні подружжю, вони не мали спільного бюджету, не вели спільного господарства, не мали взаємних прав та обов`язків, побуту. Однак, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано належних та достовірних доказів того, що з 2018 року між сторонами були відсутні відносини, які притаманні подружжю, вони не мали спільного бюджету, не вели спільного господарства, не мали взаємних прав та обов`язків, побуту. На спростування вказаних аргументів [PERSON] відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] надані докази у вигляді скріншотів переписки між сторонами у мобільному додатку Viber з серпня 2018 року по листопад 2023 року, достовірність яких підтверджена у судовому засіданні шляхом огляду мобільного телефону [PERSON] . Зміст даної переписки підтверджує існування сімейних відносини подружжя між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, допитані у судовому засіданні свідки син сторін [PERSON] , невістка [PERSON] надали покази про те, що дійсно у 2018 році [PERSON] переїхала в с. Зазим`я у зв`язку з тим, що була працевлаштована до Національної школи суддів, проте батько до них приїжджав, сторони підтримували сімейні стосунки. Свідки [PERSON] та [PERSON] , пояснили, що знають подружжя [PERSON] давно, підтримували з ними стосунки до 2021 року, і до того часу [PERSON] та [PERSON] жили дружно. Свідок [PERSON] надав покази про те, що «фірма» його тестя займалась ремонтними роботами у будинку по [ADDRESS] , де замовником була [PERSON] , але контактував із замовником саме свідок, який підтвердив, що він підписував акти виконаних робіт з [PERSON] , яка й фінансувала ремонтні роботи. Також в обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила, що у майновій декларації за 2020 рік вона вказала, що її чоловік не користується спірним майном, оскільки фактично він в ньому не проживає та з цього приводу нею подавались пояснення до НАЗК. Суд звертає увагу на те, що на підтвердження вказаного аргументу позивачем за зустрічним позовом надано копію майнової декларації судді [PERSON] за 2019, 2020 роки, де [PERSON] зазначений як член сім`ї суб`єкта декларування (чоловік). Також до матеріалів справи долучено копії першої та п`ятої сторінок Довідки НАЗК №467/21 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік (виправленої), поданої [PERSON] , суддею Верховного Суду, проте зміст цієї частини довідки не підтверджує вищенаведені доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] , а лише свідчить про те, що [PERSON] не була обізнана про всі доходи чоловіка [PERSON] за звітний період та відобразила не всі його доходи в майновій декларації. Крім того, сторонами надані квитанції на підтвердження оплати комунальних послуг за користування спірним нерухомим майном обома сторонами, що спростовує аргументи позивача за зустрічним позовом про відсутність спільного бюджету та ведення спільного господарства до розірвання шлюбу у судовому порядку. Не спростовують презумпцію права спільної сумісної власності подружжя щодо спірного нерухомого майна й надані позивачем за зустрічним позовом копії договорів проведення ремонтних робіт у будинку, товарних чеків та квитанцій про придбання будівельних товарів та інших товарів, оскільки придбання таких товарів та послуг відбувалось уже після купівлі спірного будинку та земельних ділянок. З огляду на викладене, сторонами не спростовано презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя на спірне нерухоме майно, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] та визнання за кожним із подружжя в порядку поділу спільного майна подружжя право на 1/2 частку у праві спільної часткової власності спірного нерухомого майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) вказано, що «коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд\~(частина перша, третя\~статті 13 ЦПК України). З огляду на вищенаведені позиції Верховного Суду, висновок суду про віднесення майна до\~спільної сумісної власності подружжя (не спростування відповідної презумпції спільності майна) є підставою для вирішення питання про його поділ. Тому констатація цієї обставини як\~позовної вимоги не є належним способом захисту права, у зв`язку з чим у задоволенні вимоги [PERSON] про визнання будинку та земельних ділянок спільним майном подружжя сторін необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial