Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Шабатіна Д.Є. звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 березня 1990 року разом з її батьком [PERSON] , який помер у 2020 році, та своєю донькою [PERSON] , яка є інвалідом дитинства і опікуном якої є позивачка, є власниками квартири [ADDRESS] . З 2007 року позивачка проживала за кордоном в Італії разом зі своєю донькою, періодично приїжджаючи в Україну. В зазначеній квартирі спочатку проживав її батько по осінь 2012 року. В вересні 2012 року батько позивачки переїхав постійно мешкати в новопридбану квартиру позивачки за адресою [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що [PERSON] .Мю був позбавлений квартири, в якій проживав до того, в зв`язку з її відібранням банком за борги, позивачка за його проханням усно по телефону дозволила йому тимчасово мешкати в квартирі по [ADDRESS] без права реєстрації місця його проживання в ній. Під час оформлення спадщини в квітні 2023 року вона дізналась від приватного нотаріуса Бурбики Т.А. що її брат [PERSON] зареєстрований в її квартирі. Намагаючись в квітні 2023 року в`їхати для проживання в свою квартиру, відповідачі в грубій формі погрожуючи фізичною розправою відмовили позивачці у користуванні її квартирою, внаслідок чого позивачкою та [PERSON] була викликана поліція і були складені протоколи про насильство (ч. 1 ст. 173-2 КУпАП) відповідно справи: 591/2991/23 та 591/2990/23, які були закриті судом з підстав відсутності належних зібраних поліцією доказів факту правопорушення. В подальшому позивачка звернулась до ЦНАП СМР та дізналась, що в зазначеній квартирі зареєстрований ще і син 1 [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Для розуміння коли і за яких обставин відбулась така реєстрація представник позивача адвокат Шабатін Д.Є. звернувся до ЦНАП СМР з адвокатським запитом і з відповіддю отримав копію поквартирної картки квартири [ADDRESS] , з якої стало зрозуміло, що реєстрація відбулась 06 червня 2008 року. Як зазначено вище, позивачка та її донька інвалід в цей період перебували в Італії та не могли і не надавали дозволу на реєстрацію в їх квартирі вказаних осіб. Таким чином, оскільки реєстрація вказаних осіб надає їм право користування майном позивача, не маючи на нього право власності, а здійснити зняття з реєстрації позивачка як власник і опікун не може, оскільки вона з донькою разом не мають частку права власності на квартиру в розмірі 1/1, а згода всіх власників є головною умовою для цього, це порушує права позивачів на свободу користування своїм майном оскільки за відповідачами закріплено право проживання в ній на підставі незаконної реєстрації. Посилаючись на вказане, просить визнати незаконною реєстрацію місця проживання відповідачів в квартирі за адресою [ADDRESS] та зняти їх із зареєстрованого місця проживання в квартирі за цією адресою. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2023 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 05 грудня 2023 року о 13 год. 30 хв. 05 грудня 2023 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 09 січня 2024 року, 14 год. 00 хв. у зв`язку з відсутністю даних належного сповіщення відповідачів. 09 січня 2024 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 12 лютого 2024 року, 11 год. 00 хв. у зв`язку з витребуванням копії спадкової справи після померлого [PERSON] 12 лютого 2024 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 15 березня 2024 року, 11 год. 00 хв. у зв`язку з не виконанням ухвали суду щодо витребування доказів. 15 березня 2024 року розгляд справи відкладено до 17 квітня 2024 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді Шелєхової Г.В. на лікарняному. 17 квітня 2024 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 04 червня 2024 року, 10 год. 00 хв. у зв`язку з відсутністю даних належного сповіщення відповідачів. 04 червня 2024 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у Сумській області, розгляд справи відкладено до 09 червня 2024 року, 13 год. 00 хв. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2024 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2024 року справа прийнята до провадження суддею Сидоренко А.П. та призначена до судового розгляду на 21 жовтня 2024 року о 13 год. 00 хв. 21 жовтня 2024 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у Сумській області, розгляд справи відкладено до14 січня 2025 року 10 год.30 хв. 14 січня 2025 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. у розгляді цивільної справи № 591/12208/23 справа не слухалася та відкладена до 31 березня 2025 року, 14 год. 30 хв. В зазначеному судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти позову, вказуючи на те, що відповідачка давала нотаріально засвідчену згоду на те, щоб вони прописалися, яку вона надсилала з Італії та на підставі якої їх і прописали у спірному помешканні. Доказів незаконної реєстрації позивачкою не надано. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщений судом належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , та членам його сім`ї [PERSON] та [PERSON] ,що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 12 березня 1999 року, що видане згідно з розпорядженням управління комунального майна від 12 березня 1999 року реєстровий номер № 951 (а.с.7, 92). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6, 82). З копії поквартирної картки за адресою: [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі з 27 січня 1996 року, [PERSON] та [PERSON] з 06 серпня 2008 року (а.с. 10). Вказана інформація також підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи з Управління «Центру надання адміністративних послуг» Сумської міської ради (а.с.83-85). Також згідно інформації № 14.03.-08/115995 від 03 жовтня 2023 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1969 року народження, [PERSON] , 1973 року народження, [PERSON] , 1991 року народження, [PERSON] , 2000 року народження (а.с.5). Відповідно до наданої інформації Державної прикордонної служби України від 22 вересня 2023 року, у період з 08 листопада 2017 року по 22 вересня 2023 року [PERSON] перетинала кордон України 05 грудня 2021 року, 16 грудня 2021 року та 09 квітня 2023 року (а.с.11). З копії закордонного паспорту на ім`я [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та нею також здійснювався перетин державного кордону України (а.с.12-13). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12 лютого 2024 року вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності (1/6 частка) [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 21 серпня 2023 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбики Т.А., а також станом на 26 березня 2004 року на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.62-63). З матеріалів спадкової справи вбачається, що 21 серпня 2023 року із заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] , звернулася [PERSON] (а.с.79), [INFO] [PERSON] (а.с.81). 28 липня 2023 року [PERSON] надав приватному нотаріусу заяву, якою надав згоду на проведення розподілу часток між співвласниками та спадкоємцями (по 1/3 частці) вищевказаної квартири з виділенням частки за спадкодавцем [PERSON] , для подальшого отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири (а.с.80). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 серпня 2023 року спадкоємцями на майно померлого [INFO] [PERSON] , 1942 року народження, є донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/3 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка складається з двох кімнат житловою площею 28, 4 кв.м, загальною площею 54, 30 кв.м., які належали спадкодавцю на праві спільної сумісної власності. Свідоцтво на право власності на спадщину за законом на 1/6 частку вищевказаної квартири на ім`я [PERSON] не видавалося (а.с. 78). З довідки Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради№ 440912 від 05 липня 2023 року, що видана [PERSON] вбачається, що квартира у будинку квартирного типу за адресою: [ADDRESS] , за результатами технічної інвентаризації, станом на 05 липня 2023 року, має наступні показники: 2 житлові кімнати, загальна площа 54, 30 кв.м., житлова площа 28, 4 кв.м., 1 поверх. В тому числі самочинно побудовано (переплановано/реконструйовано): самочинне будівництво (перепланування/реконструкція) відсутнє. У зв`язку з уточненням площі квартири при поточній інвентаризації, зміною методології розрахунку площ балконів та лоджій (з урахуванням їх засклення), загальна площа квартири збільшилась на 3,45 м та становить 54,30 м (а.с.93). Судом досліджені адміністративні матеріали відносно [PERSON] , [INFO] за ст. 173-2 ч.1 КУпАП , справа № 591/12990/23 та справа № 591/2991/23. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] , суду пояснила, що раніше мешкала за адресою: [ADDRESS] , а фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] із сином. З дочкою перебуває у конфлікті. Дочка поїхала за кордон в Італію. Син продав квартиру, і перед цим батько його прописав у спірну квартиру разом з онуком. Вона з чоловіком була розлученою. Світлана брала довіреність в посольстві за кордоном. Вони купили квартиру і чоловік був прописаним по [ADDRESS] . Син їм допомагав. Зі слів сина їй відомо, що [PERSON] приїхала і сказала викидати речі і меблі з квартири. Дочка виписала її з квартири по [ADDRESS] , і вона зараз ніде не прописана. Дозвіл був у 2008 році, щоб син і онук проживали. Будучи в Італії, [PERSON] по телефону сказала, що дає згоду і на реєстрацію і на проживання сину та онуку. [PERSON] розмовляла про це з чоловіком, їй відомо з його слів. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи\~\~чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної\~\~в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з частиною першої статті\~15, частиною першою статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Закон України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання в Україні» (тут і далі в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) є спеціальним Законом, який регулює відносини\~у сфері реєстрації місця проживання особи, відповідно до\~Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються\~Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Відповідно до абзацу 7\~статті 3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. У відповідності до ст. 6 цього Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Для реєстрації особа подає: письмову заяву. Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до уповноваженого органу, реєстрація може бути здійснена за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку; паспортний документ. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України. Іноземець та особа без громадянства додатково подають посвідку на постійне або тимчасове проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; два примірники талона зняття з реєстрації. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи. Зразки заяви та інших документів, необхідних для реєстрації місця проживання особи, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Особи, які перебувають більше одного місяця за межами адміністративно-територіальної одиниці, в якій зареєстроване їх місце проживання, і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за рішенням суду, або призиваються на дійсну військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані зареєструвати місце перебування. Реєстрація місця проживання громадян України, які проживають за межами України, здійснюється в установленому порядку консульськими установами України за кордоном або дипломатичними представництвами. Надання відомостей про місце проживання особи та її персональні дані здійснюється виключно у випадках, передбачених законами України, або за згодою самої особи. При зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа, яка зареєструвала місце проживання, або її законний представник повинні письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів. Під час судового розгляду встановлено, що на момент проведення реєстрації місця проживання відповідачів за адресою [ADDRESS] , 06 серпня 2008 року вказана квартира перебувала у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Під час судового розгляду не встановлено належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивачки про відсутність її згоди та згоди як законного представника на проведення реєстрації місця проживання відповідачів за вказаною адресою. Твердження позивачки що співвласник квартири батько позивачки та відповідача [PERSON] [PERSON] не міг надати дозвіл на проживання відповідачів не підтверджено жодними доказами, натомість свідок [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, що саме [PERSON] зареєстрував місце проживання сина. Лише обставина перебування позивачки та її дочки за межами України не є достовірним доказом відсутності згоди їх як співвласників квартири на реєстрацію місця проживання відповідачів в квартирі. До того ж як в позовній заяві, так і в судовому засіданні позивачка стверджувала, що відповідачі набули право користування квартирою за її пропозицією та згодою, тобто наявність або відсутність реєстрації місця проживання відповідачів у спірній квартирі не мають вирішального значення, оскільки право на користування квартирою позивачка надала як співвласник та законний представник співвласника. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження\~№ 61-22315сво18) зазначив, що добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Надаючи свою згоду на користування квартирою відповідачами, позивачка висловила свою волю щодо місця їх проживання. Проте, звертаючись до суду з вказаним позовом про визнання незаконною реєстрації місця проживання відповідачів, позивачкою допущено суперечливу поведінку. Крім того, згідно з частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої\~статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга\~статті 5 ЦПК України). На основі тлумачення вказаних норм можна зробити висновок про те, що цивільні права/інтереси захищаються у такий спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не передбачають ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 4-125цс20). Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. В кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (пункт 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» та пункт 75 рішення ЄСПЛ від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України»). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Позивачка та її представник в судовому засіданні вказували, що задоволення позовних вимог надасть можливість увійти у спірну квартиру та користуватися нею. Суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не є ефективним способом захисту, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Зважаючи на викладене, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed