Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Подану заяву обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько заявниці - [PERSON] , який був зареєстрований по [ADDRESS] , проте з 26.12.2015 по день смерті [INFO] проживав по [ADDRESS] разом зі своєю дочкою - заявницею [PERSON] . Після смерті батька заявниці - [PERSON] залишилася земельна ділянка. Заявниця є єдиним спадкоємцем майна померлого батька [PERSON] . Згідно заповіту від 05.11.2004 посвідченого виконавчим комітетом Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, [PERSON] заповів все своє майно та майнові права, на які він матиме право на день його смерті, своїй дочці [PERSON] . З метою оформлення спадкових прав, [PERSON] звернулась до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори, після чого отримала повідомлення про неможливість оформлення спадщини у зв`язку з пропущенням строку прийняття спадщини. Встановлення даного факту що має юридичне значення зумовлене тим, що [PERSON] хоче оформити право власності на спадкове майно після смерті свого батька, яке складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі викладеного, заявниця просить встановити факт спільного проживання із спадкодавцем на день його смерті. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.11.2024 відкрито провадження по вказаній справі та витребувана від Старокостянтинівської державної нотаріальної контори належним чином посвідчена копія матеріалів спадкової справи щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалами Деснянського районного суду міста Києва від 06.12.2024, 11.02.2025 та 04.03.2025 постановлено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції. 09.12.2024 до суду надійшов лист від завідувача Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотної Т., в якому вказано, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась. Заявник [PERSON] та її представник - адвокат Вонсович М.М. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили заяву задовольнити, з підстав викладених у заяві. Представник заінтересованої особи Староостропільської сільської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Через систему «Електронний суд» надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у відсутність представника Староостропільської сільської ради та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України. Вислухавши вступне слово сторони заявника, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо. Судом встановлено, що [INFO] в селі Патюти Чернігівського району (колишнього Козелецького) Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого виконавчим комітетом Патютинської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 01.07.2016 (а.с.6). Заявниця [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.01.1965 (а.с.10). [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] , однак з 26.12.2015 по день смерті [INFO] проживав по [ADDRESS] разом зі [PERSON] , що підтверджується довідкою Козелецької селищної ради від 13.01.2022 №11/18 та від 23.08.2024 №11/243 (а.с.12-14). Згідно заповіту від 05.11.2004, посвідченого виконавчим комітетом Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, [PERSON] все своє майно та майнові права на які він матиме право на день його смерті, заповів своїй дочці [PERSON] (а.с.7). Листом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 15.12.2017 №3899/01-16 відмовлено в оформлення спадщини у зв`язку з пропущенням строку прийняття спадщини (а.с.9). Заявниця є єдиним законним спадкоємцем померлого батька. Проте, для реалізації прав на спадщину, нотаріусу необхідно пред`явити докази постійного проживання зі своїм батьком. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03.03.2004, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Судом встановлено, що заявниці було відмовлено у заведенні спадкової справи після смерті батька в зв`язку пропуском строку для прийняття спадщини. Метою звернення заявниці до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Слід зазначити, що в своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку та зазначив, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03.11.2010, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11.11.2015, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21.10.2015. Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявниці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявниці відсутні, то вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Згідно довідки виконкому Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №11/243 від 23.08.2024, [PERSON] дійсно по день смерть [INFO] був зареєстрований та проживав в селі Паюти Чернігівського району Чернігівської області. Наведені докази та покази допитаних свідків, підтверджують той факт, що заявниця постійно проживала зі своїм батьком [PERSON] на момент його смерті за місцем проживання спадкодавця за адресою: по [ADDRESS] , однак, факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку. Оскільки заявниця, як спадкоємець за заповітом постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. Метою встановлення факту спільного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного та,

Outcome: approved