Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

28.02.2025 року [PERSON] (далі по тексту позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Білгород-Дністровського\~відділу державної\~виконавчої служби\~у Білгород-Дністровському\~районі Одеської\~області Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса)(далі по тексту відповідач) про зняття арешту. Так, позивачка просить суд зняти арешт з нерухомого майна належного [PERSON] , накладеного постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 27767701 від 22.07.2011 року, виданого ВДВС Білгород-Дністровського МРУЮ. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.03.2024 року відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі № 495/1321/25 за позовною заявою [PERSON] до Білгород-Дністровського ВДВС про зняття арешту. По справі призначено підготовче судове засідання. 27.03.2025 року від представника відповідача Білгород-Дністровського ВДВС - Федорчука С.Г. до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого він просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що відповідачами у таких справах є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване, а відповідний орган державної виконавчої служби має бути залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмету позову. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі № 495/1321/25 за позовною заявою [PERSON] до Білгород-Дністровського ВДВС про зняття арешту. Справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, але її представник адвокат Гафійчук С.Д. подав до суду заяву, згідно із якою просив розглянути справу за його відсутністю та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Білгород-Дністровського відділу ДВС у судове засідання не з`явився, але начальник відділу Федорчук С.Г. у поданому до суду відзиві просив розглянути справу за відсутністю представника відділу, враховуючи обставини, викладені у відзиві. Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в реєстрі наявний запис про арешт нерухомого майна [PERSON] , який внесений державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного ВДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області. За твердженням позивачки, на теперішній час матеріали виконавчого провадження № 27767701 знищено за закінченням терміну зберігання, надати копії матеріалів вказаного виконавчого провадження, в межах якого був накладений арешт на все її нерухоме майно у відділу не має можливості, що підтверджується повідомленням Білгород-Дністровського відділу від 20.02.2025 року. Також, позивачка зазначила, що в неї відсутня заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», про що свідчить довідка АТ КБ «ПриватБанк» від 24.02.2025 року. Дані обставини і стали підставою для звернення позивачки із позовною заявою до суду. Відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» виконавець застосовує арешт майна боржника для забезпечення реального виконання виконавчого документа. Згідно статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 08.07.2011 року, чинній на момент повернення виконавчого документу, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Приписами статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» особи, в інтересах, яких накладено арешти, необхідно залучити в якості співвідповідачів по справі. Враховуючи вищевикладене, слід дійти до висновку, що арешт, накладений відділом державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції на підставі виконавчого провадження № 72702158, порушує майнові інтереси позивачки [PERSON] , оскільки наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту у відсутність самого виконавчого провадження (яке було знищено за закінченням терміну зберігання) та відсутність майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном. За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до су за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені\~обставини та\~норми чинного\~законодавства,\~розглянувши справу\~в межах\~заявлених вимог\~та наданих\~сторонами доказів,\~які оцінені\~судом в\~їх сукупності,\~суд,\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~дійшов до\~висновку прозаконність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до Білгород-Дністровського ВДВС про зняття арешту, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved