Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

в позові вказано «…27.03.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідач уклали Кредитний договір № 760346776 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV97US2. Зокрема, 10:09:41 год. Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Одночасно з підписанням договору, Товариство відправило на електронну адресу, вказану Відповідачем у Заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та вкладеним в нього примірником електронного договору, у формі що унеможливлює зміну його змісту. Отже, заповненням анкети-заяви Позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відразу після вчинених дій Відповідача, 27.03.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 13750,00 грн. на його банківську карту № [NUMBER] xxxx xxxx 0692 що, в свою чергу, є доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. Між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. Сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 139 від 22.06.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 22508,82 грн. 05.08.2020 \~ \~ \~ \~між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022 - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 22508,82 грн. Розрахунок заборгованості, підготовлений ТОВ «Таліон Плюс» за Кредитним договором № 760346776 від 27.03.2021 на момент його відступлення, наведено у додатку до позовної заяви. 04.08.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023, відповідно до умов якого Позивачу було відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (Додаток № 24). За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 22508,82 грн…». Заперечуючи проти позову, відповідач подала до суду відзив на позов, в якому вказала, що Кредитний договір був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 27.03.2021 року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018 року, тобто, на момент укладення Договору факторингу №1 ще не виникло зобов`язання між первісним Кредитором та Відповідачем, відтак у первісного Кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року. Такі дії можуть свідчити про укладення Договору факторингу № 1 «заднім числом», що є незаконним.Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно Відповідача як боржника у зобов`язанні не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі Договору факторингу №2 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу не передало таке право Позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» за Договором факторингу № 3. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЙС» є неналежним Позивачем, оскільки не має права вимагати від Відповідача сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 27.03.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». У Реєстрі прав вимоги, за яким нібито передано від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» право вимоги за Кредитним договором не міститься загальна сума заборгованості, а також інформація по Відповідачу яка б підтверджувала наявність вказаної заборгованості, окрім того, до позовної заяви не додано докази на підтвердження оплати за Договором факторингу №1, крім того, Позивач не підтвердив факт укладення Кредитного договору. Заборгованість за процентами взагалі не повинна нараховуватися, так як пункти Договору про процентну ставку у розмірі 237,25% та 474,50% річних є просто кабальними для Відповідача. Встановлений у договорі розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором. Встановлення Позивачем реальної річної процентної ставки на дату укладення Кредитного договору у розмірі 237,25% (п. 1.4. Кредитного договору) та 474,50% (п. 1.5. Кредитного договору), встановлення процентів за користування кредитом у розмірі 8758,82 грн, враховуючи те, що тіло кредиту становить 13 750,00 грн, нарахування Відповідачу простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 8758,82 грн, що становить 63,7 % від тіла кредиту є агресивною діяльністю, а отже нечесною підприємницькою діяльністю. Просила стягнути з позивача 8\~000 грн. понесених відповідачем витрат на правничу допомогу. Представник позивача скористався правом на подання відповіді на відзив, в якій зазначив «…на підтвердження факту укладення даного Реєстру та відступлення прав вимоги до Відповідача на користь ТОВ "Таліон Плюс", Первісним кредитором були передані останньому документи, які підтверджують видачу кредиту [PERSON] та були долучені Позивачем до позовної заяви. Натомість, Відповідачем не надано суду відомостей на підтвердження доводів не заповнення та не підписання ним вказаної заявки на отримання грошових коштів в кредит, на надання чи заволодіння його персональними даними іншими особами (звернення до правоохоронних органів тощо), тобто доказів вчинення шахрайських дій відносно персональних даних позивача матеріали справи не містять. Відповідач не спростував факт належності платіжної картки, а Позивач надав беззаперечні докази того, що саме Відповідач уклав договір з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Виходячи з вищевикладеного, на момент заповнення заявки на отримання кредиту платіжна картка № 4441 xxxx xxxx 0692 належала Відповідачу, на яку останній отримав грошові кошти відповідно до умов Договору належним чином. Детальний розрахунок заборгованості, підготовлений Позивачем, додається до відповіді на відзив. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» декларує прозорість та дотримується вимог чинного законодавства. Просив відмовити повністю у стягненні витрат на професійну правничу допомоги у розмірі 8000,00 грн. з Позивача. Представник відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив, зазначивши аргументи, вказані у відзиві на позовну заяву. Судом встановлено наступні обставини. 27.03.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідач уклали Кредитний договір № 760346776 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (Додаток № 3). Пунктом. 3.2. Правил до Кредитного договору передбачено, що Позичальник у Заявці зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні Товариству для прийняття рішення про надання чи ненадання кредиту. Позичальник також зобов`язаний оновлювати ці дані в Особистому кабінеті не пізніше 3-х календарних днів з дня виникнення змін в таких даних. За результатами заповнення Заявки здійснюється своєчасна перевірка дійсності та аутентифікація Платіжної картки Позичальника згідно з стандартами відповідних платіжних систем. Рішення про надання чи відмову у наданні кредиту приймається Товариством на підставі обробки персональних даних Позичальника, зазначених в Заявці, та будь-якої додаткової інформації, наданої Позичальником, чи отриманої Товариством з інших джерел (п.п. 3.4., 3.6. Правил). Таким чином ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірило особисті дані Відповідача, а і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірило чи дійсно платіжна картка належить Позичальнику. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV97US2. Зокрема, 27.03.2021 10:09:41 год. Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору (Додаток №6). Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору, визначається, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису, Позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (Додаток №13). 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 (Додаток № 14). При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року( Додаток №15). В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (Додаток№16). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 139 від 22.06.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 22508,82 грн. (Додаток №17). Розрахунок заборгованості, підготовлений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за Кредитним договором № 760346776 від 27.03.2021 на момент його відступлення, наведено у додатку до позовної заяви (Додаток №18). 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року (Додаток №19). В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 (Додаток №20) та №3 від 30.12.2022 (Додаток №21) - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору (п.4.1. ). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 22508,82 грн. (Додаток № 22). Слід також звернути увагу, що відповідно до п.п. 5.3.3 Договору факторингу Фактор має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. Розрахунок заборгованості, підготовлений ТОВ «Таліон Плюс» за Кредитним договором № 760346776 від 27.03.2021 на момент його відступлення, наведено у додатку до позовної заяви (Додаток 23). 04.08.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023, відповідно до умов якого Позивачу було відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (Додаток № 24).За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 22508,82 грн. (Додаток № 26). Позивач належним чином повідомив Боржника про заборгованість за Кредитним договором №760346776 від 27.03.2021, а саме 01.03.2024 відправив лист- повідомлення, в якому зазначив про намір стягнення заборгованості в судовому порядку. Проте, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання за вищевказаним кредитним договором (Додатки №27, №28). Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором № 760346776 від 27.03.2021, становить - 22508,82 грн., яка складається з наступного: 13750,00 грн. - заборгованість по кредиту; 8758,82 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. В п.1 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В п.1 ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В п.1 ст.612 ЦК України вказано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом Украiни "Про електронну комерцію" та Законом України "Про споживче кредитування". За\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства(ч. 7\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України). Статтею 509 ЦК України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Враховуючи наведені норми закону договір, укладений між сторонами 27.03.2021 року в електронній формі, що містить електронний підпис відповідача та представника Товариства, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оспорюваний кредитний договір було укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису, визначеного\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам ч. 1\~ст. 205 ЦК України. Зі змісту оспорюваного договору, який наданий позивачем, встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник в свою чергу погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису. Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Представник відповідача зазначає у відзиві «…встановлення Позивачем реальної річної процентної ставки на дату укладення Кредитного договору у розмірі 237,25% (п. 1.4. Кредитногодоговору) та 474,50% (п. 1.5. Кредитного договору), встановлення процентів за користування кредитом у розмірі 8758,82 грн, враховуючи те, що тіло кредиту становить 13 750,00 грн, нарахування Відповідачу простроченої заборгованості за нарахованими процентамиу розмірі 8758,82 грн, що становить 63,7 % від тіла кредиту є агресивною діяльністю, а отже нечесною підприємницькою практикою…». Посилання представника відповідача, як на спростування позовних вимог, на те, що позивач веде нечесну підприємницьку практику, то відповідно до\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Доводи позивача щодо того, що умови кредитного договору № 760346776 від 27.03.2021 року є несправедливими, так як встановлений у договорі розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, та є явно завищеним не спростовує позовні вимоги, оскільки кредит надавався позивачу на строк 56 днів та відсоткова ставка за користування кредитними коштами була йому відома в момент укладення договору. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Саме відповідач ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на отримання грошових коштів в кредит від 27.03.2021, підписавши договір з використанням електронного підпису, оскільки дані клієнта, зазначені в оспорюваному договорі, повністю відповідають паспортним даним позивача. На час розгляду справи зазначений договір, за яким відповідачка отримала кредит, є чинним та недійсним у судовому порядку не визнавався. Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Доказів того, що під час підписання кредитного договору відповідач була обмежена у праві вибору кредитної установи та умов кредитування чи що є інші умови, які є несправедливими, матеріали справи не містять. Отже, належних та допустимих доказів того, що в момент підписання даного кредитного договору було недодержано вимог законодавства, позивачкою не надано В ч.1 ст.12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч.3 ст12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч.2 ст.13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч.5 ст.81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч.7 ст.81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем не було подано до суду жодних доказів, які б спростували або поставили під сумнів правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, долученого до матеріалів справи позивачем. Отже, суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином, саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Однак, Відповідачем належними доказами не спростовано доводи позову, не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 147,20 грн, які, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього, відповідно до положень пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 5000 гривень, які підтверджуються договором про надання правничої допомоги №22/02/24-01, додатковою угода №3 до договору про надання правничої допомоги №22/02/24-01 від 22.02.2024, протоколом погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №22/02//24-01. А отже, витрати на правову допомогу в сумі 5000 гривень підтверджені матеріалами справи, відповідають вимоам співмірності та розумності. Таким чином, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу понесених позивачем підлягає стягненню з відповідача на його користь. У стягненні з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 8\~000 грн. відмовити, враховуючи норми статті 141 ЦПК України. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. В ч. 5 ст. 268 ЦПК України вказано, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved