Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Як вбачається з копії паспорту Позивачки, з 12.06.1972 року вона зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Договору купівлі-продажу від 22.11.2006 Позивачка відчужила належну їй квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . \~ \~ \~ \~У подальшому, [PERSON] передав вказану вище Квартиру в іпотеку АТ «Перший Український Міжнародний Банк», яке внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки набуло на неї право власності 05.07.2019 року. \~ \~ \~ \~Вказані обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 242422244 від 29.01.2021. \~ \~ \~ \~Згідно листа Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 06.08.2021 у справі № 2767/0/50-21 02.08.2019 року спеціалістом відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради [PERSON] було прийнято рішення про зняття Позивачки з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] на підставі припинення права користування житловим приміщенням, а саме у зв`язку з його відчуженням. 03.02.2021 року Позивачка повідомила Підприємство про те, що вона відчужила спірну квартиру і з 05.07.2019 року вона перебуває у власності АТ «ПУМБ», проте Відповідач безпідставно продовжує здійснювати нарахування плати за спожиті послуги на ім`я Позивачки. \~ \~ \~ \~Листом від 23.02.2021 у справі № 5/2-1360/20/18 Підприємство повідомило Позивачку про те, що нарахування по опаленню виконується згідно показань теплолічильника пропорційно опалювальній площі квартири, нарахування по гарячій воді виконуються згідно показань приладу обліку гарячої води, які щомісячно надходять на Підприємство. Новий власник квартири необхідного пакету документів для перероформлення особового рахунку не подавав, а згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. За таких обставин, правові підстави для перерахунку розміру плати за послуги з теплопостачання за адресою [ADDRESS] , відсутні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~На момент виникнення спірних правовідносин основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки було врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 (далі Закон № 1875-IV). \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 1875-IV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону № 1875-IV передбачено, що споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі Закон № 2189-VIII) до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Як встановлено п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII, індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закон № 2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Пункт 11 ч. 2 ст. 7 зазначеного Закону передбачає, що споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Як вбачається з копії паспорту Позивачки, з 12.06.1972 року вона була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно листа Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 06.08.2021 у справі № 2767/0/50-21 02.08.2019 року спеціалістом відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради [PERSON] було прийнято рішення про зняття Позивачки з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] на підставі припинення права користування житловим приміщенням, а саме у зв`язку з його відчуженням. Водночас, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, у серпні 2021 року Позивачка звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просила суд скасувати рішення головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 02.08.2019 про зняття Позивачки з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати уповноважених осіб Департаменту реєстрації Харківської міської ради поновити реєстрацію місця проживання Позивачки за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за хронологією подій вона 22.11.2006 відчужила квартиру за адресою: [ADDRESS] , вже після чого 05.07.2019 року ця квартира перейшла від останнього у власність до ПАТ «ПУМБ» (нині - АТ «ПУМБ»). В свою чергу, починаючи з 1972 року та по сьогодні вона проживає у даній квартирі. Однак, їй стало відомо, що вона була знята з реєстраційного обліку за вказаною адресою з 02.08.2019 року за рішенням Департаменту реєстрації на підставі заяви представника АТ «ПУМБ». Вважає, що фактично зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою на підставі заяви представника АТ «ПУМБ» здійснено всупереч вимогам Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» та діючим на той час Правилам реєстрації місця проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207. Вказувала, що зняття її з реєстрації могло відбутись лише за її особистою заявою, яку вона не подавала, або на підставі відповідного судового рішення (про її виселення, про визнання її такою, що втратила право користування житлом тощо), яке відсутнє. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28лютого 2024 року у справі № 643/15159/21, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 24.10.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122629617) позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», Департаменту реєстрації Харківської міської ради про скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Скасовано рішення спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 02.08.2019 року про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язано уповноважених осіб Департаменту реєстрації Харківської міської ради поновити реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя. Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З наведеного убачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц. Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 29.10.2024 Позивачка значиться зареєстрованою за адресою [ADDRESS] . При цьому, Позивачкою належним чином не доведено факту її не проживання у квартирі за адресою [ADDRESS] , а отже не доведено належними та допустимими доказами не отримання послуг, що надаються відповідачем за вказаною адресою, що є процесуальним обов`язком сторони у справі, відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Отже, Позивачка на теперішній час залишається споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються відповідачем, та її посилання щодо відсутності обов`язку зі сплати відповідних послуг у зв`язку з переходом права власності на квартиру до АТ «ПУМБ», є безпідставні. Водночас суд зауважує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на Позивачку.

Outcome: dismissed