Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у лютому 2025 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду, поновити строк для звернення до суду, стягнути з відповідача суму невиплачених у зв`язку із застосуванням дисциплінарного стягнення преміальних виплат за квітень 2022 р. у розмірі 13365 грн 00 коп. та за 02.05.2022 у розмірі 607 грн 50 коп., а всього стягнути 13972 грн 50 коп., також стягнути моральну шкоду у розмірі 50000 грн 00 коп. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював на посаді завідувача господарства Спеціалізованого будинку для ветеранів війни та праці, громадян похилого віку та інвалідів на [ADDRESS] (далі також - Спеціалізований будинок) з 04.04.2018 з посадовим окладом згідно штатного розпису. Наказом в.о. відповідача №8/ос від 29.03.2022 позивачу оголошено догану. Наказом в.о. директора Спеціалізованого будинку №18/к від 02.05.2022, позивача звільнено з посади за ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.03.2024 визнано незаконним наказ №8/ос від 29.03.2022 та наказ №18/к від 02.05.2022. Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2024 скасовано наказ №8/ос від 29.03.2022 та наказ №18/к від 02.05.2022. Рішення суду набрали законної сили. З отриманої довідки про доходи за 2022 р. позивачу стало відомо, що після застосування дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани, його дохід за квітень 2022 р. зменшився більше, ніж втричі, що могло свідчити про не донарахування [PERSON] певних заохочувальних виплат за квітень 2022 р. Відповідач повідомив, що оскільки позивачу було оголошено догану 29.03.2022, заробітна плата виплачена 30.03.2022, директором прийнято рішення про депреміювання позивача у квітні 2022 р. Питання про преміювання працівників в перші місяці повномасштабного вторгнення вирішувалось керівництвом Спеціалізованого будинку. Незаконними діями відповідача, що пов`язані із застосуванням заходів дисциплінарного стягнення у вигляді догани, звільнення, тривалі судові процеси, пов`язані з відновленням порушених прав позивача, завдали йому моральних страждань, розмір яких оцінює в сумі 50000 грн 00 коп. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2025 справу розподілено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 64-65). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.02.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 67-68). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, шляхом надсилання рекомендованим листом ухвали про відкриття провадження від 23.01.2025. Відзив на позовну заяву до суду не направив, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. ІІІ. Фактичні обставини справи cудом встановлено, що наказом № 15 Спеціалізованого будинку для ветеранів війни та праці, громадян похилого віку та інвалідів на вул. Котельникова 32/11 від 03.04.2018 [PERSON] прийнято на посаду завідувача господарства Спеціалізованого будинку з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 24). Наказом Спеціалізованого будинку №8/ос від 29.03.2022 [PERSON] оголошено догану за невиконання доручень адміністрації Спеціалізованого будинку (директора, заступника директора) у воєнний час, та особисте (одноосібне) прийняття рішень завідуючим господарством щодо вирішенні виробничих питань (а.с. 26). 02.05.2022 відповідачем видано наказ №18/к про звільнення [PERSON] за систематичне порушення без поважних причин своїх обов`язків, покладених на нього трудовим договором, Правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадової інструкції, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення (а.с. 25). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.03.2024 у справі №759/4912/22 визнано незаконним наказ №8/ос від 29.03.2022 про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, наказ №18/к від 02.05.2022 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, поновлено на посаді із збереженням посадового окладу на роботі на раніше займаній посаді (а.с. 27-31). Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2024 у справі №759/4912/22 скасовано наказ №8/ос від 29.03.2022 про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, наказ №18/к від 02.05.2022 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, стягнуто зі Спеціалізованого будинку середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12757 грн 00 коп., вирішено питання судових витрат (а.с.33-35). Постановою Київського апеляційного суду від 09.10.2024 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.03.2024 залишено без змін. Додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2024 скасовано в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалено нове рішення про стягнення зі Спеціалізованого будинку середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 293470 грн 80 коп. (а.с. 36-42). Відповідно до довідки Спеціалізованого будинку про отримані доходи за 2022 рік від 15.06.2022, [PERSON] за період з грудня 2021 р. по травень 2022 р. нараховано 88159 грн 01 коп. За травень 2022 р. позивачу нараховано 6682 грн 50 коп. (а.с. 43). У березні 2022 р. позивачу нараховано премію у розмірі 300% до посадового окладу, у квітні 2022 р. [PERSON] нараховано 0% премії, у травні 2022 р. позивача не включено до списку осіб, які підлягали преміюванню (а.с. 54-56). 10.01.2025 відповідач повідомив позивача, що 29.03.2022 [PERSON] було оголошено догано, заробітну плату за березень виплачено 30.03.2022, в тому числі премія позивачу. Директором прийнято рішення про депреміювання позивача у квітні 2022 р. У травні 2022 р. премія позивачу не нараховувалась, у зв`язку з його звільненням 03.05.2022. (а.с. 47). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у ст. 1 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Аналогічні положення викладені у статті 15 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до змісту ст. 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Так, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективні договори та угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 569/11722/16-ц (провадження № 61-31573сво18), доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій належать до видів додаткової заробітної плати. Доплати як складові додаткової заробітної плати, визначаються законодавством і тому становлять обов`язкову частину у структурі заробітної плати (на відміну від премій). В колективному договорі можуть бути передбачені додаткові види доплат, підстави та порядок їх здійснення. Умови колективного договору необхідно розділяти на ті, що дублюють норми позитивного права та ті, що виникають у процесі колективних переговорів між роботодавцем та трудовим колективом і є додатковими гарантіями для працівника. Отже, премія є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, відноситься до додаткової заробітної плати та не становить обов`язкову частину у структурі заробітної плати. Положенням про Раду трудового колективу Спеціалізованого будинку для ветеранів війни та праці, громадян похилого віку та інвалідів на вул. Котельникова 32/11, затвердженого директором Спеціалізованого будинку від 29.01.2018, Рада трудового колективу має право подавати пропозиції про заохочення працівників (п. 3.1.7 Положення). Відповідно до положення про преміювання працівників Спеціалізованого будинку, погодженого головою ради трудового колективу та затвердженого директором, премія працівникам виплачується за сумлінне та якісне виконання свої службових обов`язків, ініціативність та новаторство у роботі (п. 1.3). Преміювання працівників Спецбудинку проводиться у межах економії фонду оплати праці (п. 2.2). Преміювання працівників здійснюється згідно з наказом директора за підсумками роботи за місяць (на підставі наказу органу вищого рівня), за підсумками кварталу, року (п. 2.4). Преміювання працівників здійснюється за поданням керівників відділів та за погодженням ради трудового колективу Спецбудинку (п. 2.5). Розмір премії залежить від виконання показників, зазначених в пп. 3.1 та визначається для працівників - наказом директора Спецбудинку за погодженням з радою трудового колективу (п. 3.4.2). Директор Спецбудинку за погодженням з радою трудового колективу коригує розмір премії працівникам та має право на її збільшення або зменшення за особливі внески в роботу установи (п. 3.5) (а.с.50-51). З аналізу вищенаведених норм закону та положень можна дійти висновку, що премія виплачується в межах економії фонду оплати праці, щомісячне преміювання здійснюється за умови дотримання певних умов згідно наказу директора Спеціалізованого будинку та на підставі наказу органу вищого рівня. Виплата премій є додатковою пільгою працівників, що запроваджена з метою заохочення та стимулювання працівників і не є обов`язковою виплатою. Нарахування премій є правом роботодавця, а не його обов`язком. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2790цс16 та постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 201/532/20 (провадження № 61-10845св21), від 23 грудня 2019 року у справі № 194/919/18 (провадження № 61-11377св19), від 24 квітня 2019 року у справі №127/14573/18 (провадження № 61-3348св19), від 01 жовтня 2018 року у справі №487/6105/16-ц (провадження № 61-26818св18). З аналізу вищенаведених норм закону та положень можна дійти висновку, що виплата премії є правом, а не обов`язком відповідача, премія виплачується в межах економії фонду оплати праці та здійснюється за наказом директора Спеціалізованого будинку за умови дотримання певних умов. Відповідно до наказу відповідача №15к від 26.04.2022 [PERSON] нараховано премію у розмірі 0%. У травні 2022 р. позивача не включено до списку осіб, які підлягали преміюванню, що підтверджується наказом №25к від 27.05.2022. Дані накази є чинними та в судовому порядку не оскаржувались, протилежного позивачем не доведено. Суд не може перебирати на себе функцію призначення та нарахування премії замість органу, на якого покладені такі повноваження. Тобто, суд не може підміняти керівників підприємства, Раду трудового колективу та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу, оскільки це є втручанням в господарську діяльність Товариства. Вказана позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду у справі № 910/6322/20 від 22 квітня 2021 року. Крім того, зазначений позивачем розмір премій, який він просить стягнути з відповідача, є необґрунтованим та не підтвердженим, оскільки розмір такої винагороди залежить від виконання показників завдань та визначається наказом директора Спецбудинку за погодженням з радою трудового колективу. Розмір премій кожного місяця може відрізнятись від розміру премій попереднього місяця. Доказів того, що позивачу здійснено нарахування премії в заявленому позивачем розмірі, суду надано не було. З огляду на викладене, відсутні правові підстави для стягнення преміальних виплат з відповідача. Вимоги в частині стягнення моральної шкоди є похідними від наявності підстав щодо вимог про стягнення преміальних виплат, а оскільки суд не знаходить підстав для задоволення цих вимог, то вказані вимоги не підлягають задоволенню також. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, ненадання позивачем достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог по суті, судом не вирішується питання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення такого строку. V. Розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed