Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого вказав, що з середини 2014 року позивач та відповідач стали проживати однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Факт народження та походження дітей від батьків підтверджено свідоцтвами про народження. Відомості про батька дітей записані відповідно до ст. 126 СК України. З 2019 року [PERSON] та [PERSON] не проживають як подружжя. У 2023 році позивач забрав до себе на проживання молодшу доньку [PERSON] . З часом і старша дочка [PERSON] теж стала проживати з батьком, оскільки [PERSON] не справляється зі своїми материнськими обов`язками. Позивач взяв на себе всі обов`язки пов`язані з утриманням та вихованням дітей. Впродовж з 2019 року по теперішній час питання щодо виховання та утримання дочок вирішуються батьком самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Як мати відповідач не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. А отже, поведінка відповідача відносно доньок є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення; не надає доступу до духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними необхідного на даному етапі розвитку. [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. Підтвердженням того, що батько самостійно, без участі відповідача виховую доньок та приймає рішення щодо їхнього життя, а мати не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, є: -рішення виконавчого комітету Сквирської міської ради №36/29 від 10.12.2024 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування Сквирської міської ради щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком»; -акт Сквирської міської ради про обстеження умов проживання від 26.11.2024; -акт Сквирської міської ради про обстеження умов проживання від 04.12.2024; -довідка-характеристика Старостинського округу № 2 Сквирської міської ради № 94 від 15.01.2025; -характеристика Старостинського округу № 2 Сквирської міської ради № 17 від 22.01.2025; -повідомлення ВП №1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області; -довідка Дулицької філії Шамраївського НВК «ЗЗСО І-ІІІ ступенів - дитячий садок» № 87 від 26.11.2024; -довідка Дулицької філії Шамраївського НВК «ЗЗСО І-ІІІ ступенів - дитячий садок» № 84 від 26.11.2024. Позивач вважає, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання та утримання дітей. З урахуванням наведеного, позивач просить суд: ? позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жительку с. Шамраївка Білоцерківського району Київської області відносно неповнолітніх - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; ? визначити постійним місцем проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , місце проживання батька - [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив суд не позбавляти [PERSON] батьківських прав, а лише визначити місце проживання дітей з батьком, а також повідомив, що відповідачка на сьогодні мешкає з іншим чоловіком і має від нього дитину, загалом у [PERSON] шестеро дітей. Представник третьої особи Органу опіки та піклування - Оленченко Олена Анатоліївна в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та повідомила, що відповідачка ухиляється свідомо від виконання батьківських обов`язків і підтримала Висновок органу опіки та піклування Сквирської міської ради про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що від спільного проживання як подружжя [PERSON] та [PERSON] мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Факт народження та походження дітей від батьків підтверджено копіями Свідоцтв про народження (а.с. 5, 6). З 2019 року [PERSON] та [PERSON] не проживають як подружжя. У 2023 році позивач забрав до себе на проживання молодшу доньку [PERSON] . З часом і старша дочка [PERSON] теж стала проживати з батьком, оскільки [PERSON] не справляється зі своїми материнськими обов`язками. Рішенням виконавчого комітету Сквирської міської ради №36/29 від 10.12.2024 затверджено Висновок органу опіки та піклування Сквирської міської ради щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с.12, 13-14). Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 26.11.2024 встановлено, що малолітні проживають без реєстрації з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У будинку створені належні умови для навчання та виховання дітей (а.с. 7). [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , навчаються у Дулицькій філії Шамраївського НВК «ЗЗСО І-ІІІ ступенів - дитячий садок», що підтверджується Довідками № 87 і № 88 від 26.11.2024 (а.с. 9, 10). [PERSON] жодним чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості у їх подальшій долі, не цікавиться успіхами в освіті, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дочок, їхнім навчанням, підготовкою до самостійного життя. Також не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей. Не спілкується з доньками в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, що не заперечував і представник відповідачки в судовому засіданні. Рішенням виконавчого комітету Сквирської міської ради від 14.03.2025 №3/6 затверджено Висновок органу опіки та піклування Сквирської міської ради про доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 31, 33-34). За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків: не цікавиться станом здоров`я дітей, не бере участь у їх вихованні та матеріальному утриманні, свідомо ухиляється від спілкування з доньками. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У ст. 155 СК України вказано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч. 1, 2 ст. 157 СК України). Відповідно до ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надаються дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд дійшов висновку, що [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання своїх дітей та їхнього матеріального забезпечення. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання нимии освіти. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наявні у матеріалах справи докази підтверджують посилання позивача на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дітей. Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробила, не підтвердила належними та допустимими доказами протилежне. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні відповідачем її малолітніх дочок, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що відповідач намагалася виконувати батьківські обов`язки. На переконання суду позбавлення батьківських прав відповідача не зашкодить інтересам дітей, їх подальшому вихованню та утриманню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирiшуючи питання щодо розмiру алiментiв, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матерiальне становище дитини i платника алiментiв; наявнiсть в останнього iнших неповнолiтнiх дiтей, непрацездатних чоловiка, дружини, батькiв, повнолiтнiх дочки, сина; iншi обставини, що мають iстотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дочок, суд вважає стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) матері, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей, її свідоме нехтування своїми обов`язками як матері, її небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дочок, тому суд дійшов висновку за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на малолітніх дітей. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору щодо заявленої вимоги, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved