Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до\~суду з\~позовом посилаючись\~на те,\~що у\~березні 2025\~року маючи\~намір передати\~в оренду\~належну йому\~на праві\~постійного користування\~земельну ділянку\~сільськогосподарського призначення\~кадастровий номер:\~3524980800:02:000:9050\~площею \~ \~ \~ 50\~га,\~він дізнався\~про наявність\~в Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно\~обтяження у\~вигляді арешту\~нерухомого майна,\~накладеного на\~підставі постанови\~про арешт\~майна боржника\~та оголошення\~заборони на\~його відчуження\~№38744232,\~виданої 19.07.2013\~року відділом\~ДВС Петрівського\~РУЮ,\~номер запису\~про обтяження:\~2097931\~(спеціальний\~розділ)\~від 13.08.2013\~року.\~Так,\~на виконанні\~у відділі\~ДВС Петрівського\~РУЮ перебувало\~виконавче провадження\~№38744232,\~відкрите 10.07.2013\~року з\~виконання виконавчого\~листа №1120/1526/12,\~виданого 17.05.2013\~року Петрівським\~районним судом\~про стягнення\~з [PERSON] \~солідарно на\~користь ПАТ\~«Державний ощадний\~банк України»\~заборгованості за\~кредитом в\~сумі 242755\~гривень.\~30.12.2014\~року виконавче\~провадження №38744232\~було завершене\~поверненням виконавчого\~листа стягувачу\~на підставі\~п.7\~ч.1\~ст.47\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від\~21\~квітня 1999\~року №606-XIV. На даний час матеріали виконавчого провадження знищено за сплином строків зберігання, виконавчі документи, за якими він є боржником, на виконанні не перебувають, трьохрічний строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання давно минув, однак накладений ще у 2013 році арешт на все належне позивачу майно державним виконавцем знятий не був, що створює йому перешкоди у розпорядженні нерухомим майном, а тому позивач просить суд зняти арешт з нерухомого майна, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №38744232, виданої 19.07.2013 року відділом ДВС Петрівського РУЮ, запис про який внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 2097931 (спеціальний розділ) від 13.08.2013 року. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте письмовою заявою прохав суд розглядати справу без його участі, щодо задоволення позову не заперечив. Суд на підставі ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії КР 0000048, виданого 24.10.1995 року Пстрівською РДА Кіровоградської області [PERSON] , належить на праві постійного користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення кадастровий номер: 3524980800:02:000:9050, площею 50 га, для ведення фермерського господарства (а.с.8). Відповідно до абзацу першого підпункту 8 пункту 27 розділу X Земельного кодексу України землекористувачі, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної, комунальної власності на праві постійного користування (крім державних, комунальних підприємств, установ, організацій), емфітевзису, можуть передавати такі земельні ділянки в оренду строком до одного року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, частиною 5 статті 6 Закону України Про оренду землі" право оренди земельної ділянки віднесено до переліку речових прав на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації. Маючи намір передати в оренду належну позивачу на праві постійного користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер: 3524980800:02:000:9050 площею 50 га, у березні 2025 року він дізнався про наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №38744232, виданої 19.07.2013 року відділом ДВС Петрівського РУЮ, номер запису про обтяження: 2097931 (спеціальний розділ) від 13.08.2013 року (а.с.9-11). Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови в державній реєстрації прав, тобто наявність обтяження позбавляє позивача права користування земельною ділянкою шляхом передачі її в оренду. Згідно листа-відповіді Петрівського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №1997 від 12.03.2025 року, на виконанні у відділі ДВС Петрівського РУЮ (нині Петрівський відділ ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебувало виконавче провадження №38744232, відкрите 10.07.2013 року з виконання виконавчого листа №1120/1526/12, виданого 17.05.2013 року Петрівським районним судом Кіровоградської області, про стягнення з [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитом в сумі 242755 гривень (а.с.12). Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.07.2013 року для забезпечення реального виконання рішення накладено арешт на все нерухоме майно, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13.08.2013 року внесено запис про обтяження: 2097931 (спеціальний розділ). 30.12.2014 року виконавче провадження №38744232 було завершене поверненням виконавчого листа стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року №606-XIV, а саме: місцезнаходження належних боржнику транспортних засобів, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ за постановою про розшук майна боржника від 14.11.2013 року не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку, іншого майна, на яке можливо звернути стягнення в боржника не виявлено. Матеріали виконавчого провадження знищено за сплином строків зберігання, виконавчі документи, за якими [PERSON] є боржником на виконанні не перебувають. З огляду на це необхідно відзначити, що, відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року №606-XIV (чинного у 2014 році) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу(посадовій особі), який видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Оскільки виконавчий лист щодо стягнення з [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитом в сумі 242755 гривень було повернуто на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року №606-XIV, про що зазначалося вище, то відповідно накладений ще в 2013 році арешт на все належне йому майно державним виконавцем знятий не був. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження чинності вказаним обтяженням станом на сьогоднішній день, не відповідає вимогам закону, є абсолютно невиправданим та призводить до протиправного обмеження у здійсненні позивачем своїх законних прав, зокрема щодо розпорядження нерухомим майном, а саме, права користування земельною ділянкою шляхом передачі її в оренду. Так, статтею 56 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частинами 1 та 5 статті 12 Закону України Про виконавче провадження, в свою чергу, встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк, пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Виходячи з\~наведених вище\~положень Закону\~України Про\~виконавче провадження\~стосовно строку\~пред`явлення виконавчого\~документа до\~виконання,\~та враховуючи\~дату його\~повернення стягувачу,\~а саме,\~30.12.2014\~року, суд приходить до висновку, що трирічний строк пред`явлення виконавчого листа №1120/1526/12, виданого 17.05.2013 року Петрівським районним судом про стягнення з [PERSON] солідарно на користь ПАТ Державний ощадний банк України заборгованості за кредитом в сумі 242755 гривень до виконання з моменту його повернення вже минув. Таким чином, станом на день розгляду справи, виконавчий лист №1120/1526/12, виданий 17.05.2013 року не може бути пред`явлений до виконання в зв`язку з пропуском відповідного трирічного строку, тим більше, що ухвалою Петрівського районного суду від 04,06.2018 року у справі №1120/1526/12, залишеною без змін постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 28.08.2018 року, заяву стягувана ПАТ Державний ощадний банк України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа та про видачу дубліката виконавчого листа залишено без задоволення (а.с.13-16). За таких обставин з моменту повернення виконавчого листа стягувачу пройшло більше 10 років, тобто строки пред`явлення виконавчого документа до виконання, визначені Законом України Про виконавче провадження як в редакції, що діяла на час завершення виконавчого провадження, так і в чинній редакції, сплинули, заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа та про видачу дубліката виконавчого листа судом залишено без задоволення, а відтак абсолютно безпідставним є збереження чинності арешту, накладеного за завершеним виконавчим провадженням №38744232 в якості забезпечення виконання. Таким чином відкритого виконавчого провадження з приводу виконання виконавчого листа №1120/1526/12, виданого Петрівським районним судом Кіровоградської області 17.05.2013 року, станом на 2025 рік не має, отже виконавче провадження було завершене 30.12.2014 року, у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу, але при цьому питання про зняття арешту з майна не вирішено. Тому наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію обтяження: 2097931 створює [PERSON] реальні перешкоди у реалізації ним своїх законних прав, зокрема щодо розпорядження нерухомим майном, а саме права користування земельною ділянкою шляхом передачі її в оренду. Згідно ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені виключні підстави та порядок зняття арешту з майна державним виконавцем. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий зокрема за рішенням суду. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно із ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майна. Враховуючи викладене, а також те, що виконавче провадження №38744232, при виконанні якого державним виконавцем було винесено постанову про арешт належного позивачу майна, наразі є завершеним, матеріали виконавчого провадження знищені, повторно виконавчий лист до виконання не пред`явлений та не може бути пред`явлений в зв`язку із залишенням судом заяви стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа та про видачу дубліката виконавчого листа без задоволення, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved