Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

До Петриківського районного суду Дніпропетровської області через свого представника Ланового Євгена Миколайовича звернувся позивач Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 04.05.2021 між ТОВ «Міоан» та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено кредитний договір № 100254526 від 04.05.2021, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати позичальнику погоджену суму кредиту, а позичальник зобов`язався у встановлений в договорі строк повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, а також виконати інші обов`язки, передбачені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а боржник допустив прострочення грошового зобов`язання в частині повернення тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитом. Внаслідок поступового укладення договорів факторингу право вимоги ТОВ «Мілоан» до [PERSON] перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Пінг-Понг»» та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 30\~920.50 грн. На основі викладеного, позивач просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 100254526 від 04.05.2021 в розмірі 30\~920.50 грн.; судові витрати у справі, зокрема судовий збір у сумі 2422.40 грн та на правничу допомогу у розмірі 6\~000.00 грн; розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Тож, сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Копію зазначеної ухвали надіслано сторонам у справі. 23.04.2025 до суду повернуто конверт адресований відповідачу з довідкою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Будь-яких інших заяв або клопотань від сторін до суду не надано, зокрема відзиву на позовну заяву або клопотання буд-якої зі сторін про розгляд справи з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфи 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин 1-3\~ст. 1056-1 ЦК України\~процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1\~ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію»\~електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до частин 1, 3, 4, 6 та 8\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог\~законів України "Про електронні документи та електронний документообіг"\~та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. З анкети-заяви на кредит № 100254526 від 04.05.2021 судом встановлено, що 04.05.2021 [PERSON] здійснив авторизацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан», після чого здійснив заповнення заявки на надання кредиту. Товариством проведено ідентифікацію особи, підтверджено його ідентифікаційній дані, після чого надано погодження на укладення кредитного договору та направлено одноразовий ідентифікатор електронного підпису для підписання цього договору, який був введений [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що 04.05.2021 електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 100254526 відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося на умовах визначених цим договором на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у визначеній сумі, а позичальник зобов`язався повернути ТОВ «МІЛОАН» кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені договором. Сума кредиту 6\~700.00 грн; строк надання кредиту 17 днів з 04.05.2021; дата повернення кредиту 21.05.2021; загальні витрати за кредитом 4120.50 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту 10\~820.50 грн; комісія за надання кредиту 1\~273.00 грн; проценти за користування кредитом 2847.50 грн. Кредитний договір підписаний представником ТОВ «МІЛОАН» шляхом використання електронного підпису, а з боку [PERSON] шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису. Наявний Додаток №1 до договору, а саме графік платежів та паспорт споживчого кредиту № 100254526. За наведеного, суд приходить до переконання, що 04.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] виникло кредитне зобов`язання на вищевикладених умовах. З платіжного доручення № 27334009 від 04.05.2021 судом встановлено, що 04.05.2021 платник ТОВ «Мілоан» здійснило безготівковий переказ грошових коштів у розмірі 6\~700.00 грн на електронний платіжний засіб одержувача [PERSON] . Призначенням платежу: кошти згідно договору 100254526. Таким чином кредитодавець ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши у погоджений сторонами строк та порядку у розпорядження позичальника погоджену суму кредиту. З доданого розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник свої зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів у встановлений в договорі строк та порядку не виконав, внаслідок чого допустив виникнення заборгованості у загальному розмірі 30\~920.50 грн, з яких: 6\~700.00 грн тіло кредиту; 22\~947.50 грн борг за відсотками; 1273.00 грн борг по комісії. В матеріалах справи наявна досудова вимога адресована боржнику, з пропозицією оплатити зазначену вище заборгованість . Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення позичальником свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. Судом встановлено, що 29.07.2021 року між кредитором ТОВ «МІЛОАН» та новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 05Т. За положеннями договору ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося відступити ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «МІЛОАН». Відповідно до п. 6.2.3 договору факторингу № 05Т від 29.07.2021 року право вимоги до боржників переходить до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в день підписання цього договору. Додано витяг з додатку до договору факторингу № 05Т від 29.07.2021 року, за яким кредитор ТОВ «МІЛОАН» відступило новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги до [PERSON] що виникло на підставі кредитного договору № 100254526 від 04.05.2021 року та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 30\~920.50 грн. Отже, відбувся перехід права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 100254526 від 04.05.2021 року від кредитора до нового кредитора тобто ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Згодом, 24.01.2022 між клієнтом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та фактором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» було укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» зобов`язалося передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» грошові кошти, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зобов`язалося відступити ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» свої права вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах права вимоги. Відповідно до п. 1.3 договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 року права вимоги вважаються відступленими в день підписання відповідного реєстру. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. З витягу з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 року встановлено, що клієнт ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» передало фактору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» право вимоги до боржника [PERSON] , що виникло на підставі кредитного договору № 100254526 від 04.05.2021 року та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 30\~920.50 грн. Тож, відбувся перехід права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 100254526 від 04.05.2021 року від клієнта до фактора. Відповідно до ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 1079 ЦК України\~сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2\~ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3\~ст. 1079 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що право вимоги ТОВ «МІЛОАН» до позичальника [PERSON] , що виникло на підставі кредитного договору № 100254526 від 04.05.2021 року та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 30\~920.50 грн, внаслідок поступового укладення договорів факторингу перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ». Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково\~зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок\~це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Враховуючи умови договору про споживчий кредит, надані позивачем додатки, суд погоджується з наданим розрахунком заборгованості, вважає його правильним та обґрунтованим. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).\~Статтею 81 ЦПК України\~на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі\~статтею 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено та обґрунтовано заявлені вимоги у загальному розмірі заборгованості 30\~920.50 грн. На основі викладеного, суд вважає вірним позов задовольнити у повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить із наступного. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем надано платіжну інструкцію в національній валюті від 10.03.2025 № 100254526 про оплату ним судового збору у сумі 2\~422.40 грн за подання даного позову до суду. За наведеного, враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд вважає вірним стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. Також, додано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Білецького Б.М.; копію договору № 43657029 про надання правової допомоги укладеного від 01.11.2024 між клієнтом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та адвокатом Білецьким Б.М.; копію додаткової угоди № 100254526 до договору № 43657029 про надання правової допомоги укладеного від 01.11.2024; копію детального опису робіт (надання послуг) виконаних адвокатом Білецьким Б.М. на підставі договору № 43657029 про надання правової допомоги укладеного від 01.11.2024 та додаткової угоди до нього; копію акту № 100254526 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом. Відповідно до ч. 4-6\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає вірним вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу задовольнити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved