Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 11.04.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено кредитний договір № 101946770, за умовами якого ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося надати [PERSON] погоджену суму кредиту, а [PERSON] зобов`язалась у встановлений в договорі строк повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, а також виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а Відповідач допустила прострочення грошового зобов`язання в частині повернення тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитом. 08.07.2021 року було укладено договір факторингу за Кредитним договором № 101946770 від 11.04.2022 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до Відповідача. Внаслідок наступного укладення договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року право вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 22825 грн. 00 коп., з яких: 5000 грн. 00 коп.заборгованість за тілом кредиту, 16\~875,00 грн. 00 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, заборгованість за комісією 950 грн 00 коп. Враховуючи вищевикладене, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» просило стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором, вирішити питання про розподіл судових витрат, а також стягнути 6000 грн 00 коп. на витрати професійної правничої допомоги. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Скрипник О.Г. Ухвалою суду від 01.01.2025 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Представником позивача в позовній заяві висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду. На момент ухвалення судового рішення від сторони позивача будь-яких інших заяв, клопотань не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялась шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за її зареєстрованою адресою проживання. Про причини неявки Відповідач не повідомила, станом на момент ухвалення судового рішення від Відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву. Відповідно до п. 4 ч. 7ст. 128 ЦПК Україниднем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, Відповідач [PERSON] була належним чином повідомленна про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК Українинеявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність прохання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 1ст. 280 ЦПК Українисуд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст.280,281 ЦПК Українивважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2ст. 11 ЦК Україницивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1ст. 1055 ЦК Україникредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3ст. 1056-1 ЦК Українипроцентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно дост. 530 ЦК Україниякщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зстаттею 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1ст. 205 ЦК Україниправочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2ст. 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного абоГосподарського кодексів Україниможе мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію»електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимогзаконів України "Про електронні документи та електронний документообіг"та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. З анкети-заяви на кредит № 101946770 від 11.04.2021 року судом встановлено, що 11.04.2021 року [PERSON] здійснила авторизацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН», після чого здійснив заповнення заявки на надання кредиту на бажаних умовах. Товариством проведено ідентифікацію особи [PERSON] , підтверджено її ідентифікаційні дані, після чого надано погодження на укладення кредитного договору та направлено одноразовий ідентифікатор електронного підпису для підписання цього договору, який був введений відповідачем . Таким чином, судом встановлено, що 11.04.2021 року в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 101946770, відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося на умовах визначених цим договором на строк, визначений п. 1.3 договору, надати Відповідачу грошові кошти у визначеній сумі, а Відповідач зобов`язалась повернути ТОВ «МІЛОАН» кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені договором. Кредитний договір підписаний представником ТОВ «МІЛОАН» шляхом використання електронного підпису, а з боку [PERSON] шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису. Невід`ємними додатками до кредитного договору № 101946770 від 11.04.2021 року є графік розрахунків, паспорт споживчого кредиту, які містить дату повернення кредиту, детальний розрахунок грошових сум, що підлягають поверненню Відповідачем після закінчення строку кредитування, а також іншу інформацію щодо специфікації наданого кредитного продукту. Сукупний аналіз положень кредитного договору № 101946770 від 11.04.2021 року дає можливість зробити висновок, що між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було погоджено наступні умови кредитування: сума кредиту 5000 грн. 00 коп., спосіб надання кредитушляхом безготівкового перерахування на електронний платіжний засіб Відповідача ; строк кредитування15 днів з 11.04.2021 року, термін повернення кредиту та виконання інших зобов`язків по кредиту; фіксована процентна ставка у розмірі 3% в день від фактичного залишку заборгованості протягом всього строку користування кредитом; можливість пролонгації строку кредитування на пільгових умовах (із застосуванням пільгової процентної ставки за умови часткової сплати заборгованості) та на стандартних умовах (не більше 60 днів за умови фактичного продовження використання кредитних коштів з застосуванням стандартної процентної ставки у розмірі 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день його використання). Таким чином, суд вважає доведеним, що 11.04.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] виникло кредитне зобов`язання на вищевикладених умовах. З платіжного доручення № 26666041 від 11.04.2021 року судом встановлено, що 11.04.2021 року ТОВ «МІЛОАН» здійснило безготівковий переказ грошових коштів у розмірі 5000 грн. 00 коп. на електронний платіжний засіб відповідача. Призначенням платежу вказано : Кошти згідно договору №101946770. Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши у погоджений сторонами строк та порядку у розпорядження відповідача погоджену суму кредиту. З розрахунку заборгованості судом встановлено, що Відповідач свої зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів у встановлений в договорі строк та порядку не виконала, внаслідок чого допустила виникнення заборгованості у загальному розмірі 22825 грн. 00 коп., з яких: 5000 грн. 00 коп.заборгованість за тілом кредиту, 16\~875,00 грн. 00 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, заборгованість за комісією 950 грн 00 коп. Відповідно дост. 610 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК Україниборжник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення Відповідача свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. Судом встановлено, що 08.07.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 04Т , відповідно до положень якого ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося відступити ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «МІЛОАН». Відповідно до п. 6.2.3 договору факторингу № 04Т від 08.07.2021 року право вимоги до боржників переходить до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в день підписання цього договору. З витягу з додатку до договору факторингу № 04Т від 08.07.2021 року (а.с. 45) судом встановлено, що ТОВ «МІЛОАН» передало ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги до відповідача, що виникло на підставі кредитного договору № 101946770 від 11.04.2021 року та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 22825 грн. 00 коп. Судом також встановлено, що 24.01.2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» було укладено договір факторингу № 1/15 , відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» зобов`язалося передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» грошові кошти, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зобов`язалося відступити ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» свої права вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах права вимоги. Відповідно до п. 1.3 договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 року права вимоги вважаються відступленими в день підписання відповідного реєстру. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. З витягу з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 року судом встановлено, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» передало ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» право вимоги до [PERSON] , що виникло на підставі кредитного договору № 101946770 від 11.04.2021 року та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 22825грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1ст. 1077 ЦК Україниза договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1, 3ст. 1079 ЦК Українисторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3ст. 1079 ЦК України). У Постанові ВС від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частковозазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунокце процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).Статтею 81 ЦПК Українина сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК Українипередбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зістаттею 77 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шостастатті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено укладення кредитного договору між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , факт виконання ТОВ «МІЛОАН» свого зобов`язання з надання кредитних коштів, факт порушення відповідачем свого зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, факт отримання права вимоги до Відповідача за кредитним договором, що складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 22825 грн. 00 коп., з яких: 5 000 грн. 00 коп.заборгованість за тілом кредиту, 16 875 грн. 00 коп.заборгованість за процентами за користування кредитом, заборгованість за комісією надання кредиту 950 грн 00 коп. Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК Українивизначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляяє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 07 серпня 2024 року між Адвокатом Білецьким Богданом Михайловичем та ТОВ «Фінансова Компанія «Пінг-Понг», в особі Ланового Євгена Миколайовича було укладено договір про надання правничої допомоги. Згідно опису наданих послуг до Договору від 07 серпня 2024 року, ТОВ «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» надано правничу допомогу на загальну суму 6000,00 грн. Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Пунктом 1 ч. 2ст. 141 ЦПК Українивизначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, у відповідності дост. 141 КПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Фінансова Компнія «Пінг-Понг» підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2 422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved