Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

12.12.2024 року до суду надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 37 700,00 грн. безпідставно набутих коштів, що були отримані відповідачем в якості відшкодування вартості проживання під час відрядження. Вимоги позову обгрунтовані тим, що відповідач працюючи на посаді провідного економіста у виробничому підрозділі локомотивне депо Коростень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» перебував у відрядженні у місті Києві з 02 по 31 травня 2022 року. Для підтвердження своїх витрат на проживання під час відрядження відповідач надав, зокрема, авансовий звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 31.05.2022 №101; квитанції фізичної особи-підприємця [PERSON] до прибуткового ордера від 02.05.2022 №50346; рахунок-фактуру ФОП [PERSON] від 02.05.2022 №50346; копію договору найму квартири з ФОП [PERSON] за період з 02 по 31 травня 2022; копії реєстраційних документів ФОП [PERSON] 14.06.2022 року, 20.06.2022 року, 25.07.2022 року позивач відшкодував відповідачу витрати на проживання під час його відрядження в сумі 37 700,00 грн. Північним офісом Державної аудиторської служби України було проведено перевірку фінансово-господарської діяльності позивача та встановлено, що ФОП [PERSON] не виконав власні зобов`язання та не надав послуги з проживання відповідно до умов договорів укладених з працівниками локомотивного депо, що підтверджується копією акту від 29.01.2024 №05-21/6. На підставі зазначеного акту позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів. Однак така вимога проігнорована відповідачем. А тому, оскільки відповідач не повертає безпідставно отримані кошти, на підставі положень статті 1212 ЦК України позивач звернувся до суду з цим позовом. 10.03.2025 року до суду надійшов відзив на заявлені вимоги в якому відповідач просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначив відповідач, в період з 02 по 31 травня 2022 року він перебував в м.Києві у відрядженні. Оскільки позивач не забезпечив коштами для здійснення витрат у відрядженні, всі витрати у відрядженні він оплачував за власний рахунок. З метою відшкодування витрат, 31.05.2022 року він подав звіт про використання коштів, виданих у відрядження або під звіт. В склад даного звіту увійшли кошти за проживання з розрахунку 30х1300,00 грн. = 37 700,00 грн., так як дійсно проживав в м.Києві орендованій ним квартирі. Поданий звіт було перевірено та підписано уповноваженими особами. Зауважень по звіту не було, всі додані до звіту документи були перевірені, на підставі чого вищезазначені кошти були перераховані відповідачу. Відповідач вважає, що зазначені кошти були виплачені в рамках трудового законодавства та відносяться до структури заробітної плати та компенсаційних виплат, передбачених статтями 94, 121 КЗпП України, а тому не можуть бути повернуті у відповідності до положень статті 1215 ЦК України. Також відповідач зазначає, що обов`язковим в даній справі є з`ясування умислу з боку відповідача у безпідставному набутті коштів та безпідставному збагаченні. Відповідь на відзив до суду не надходила. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся із заявою про слухання справи в його відсутність На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, вислухавши представника позивача, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, з 02 по 31 травня 2022 року [PERSON] , займаючи посаду провідного економіста у виробничому підрозділі локомотивне депо Коростень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» перебував у відрядженні в м.Києві, що також підтверджується копією посвідчення про відрядження. На підставі Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №101 від 31.05.2022 року, та документів виданих ФОП [PERSON] , а саме: квитанції до прибуткового касового ордера №50346 від 02.05.2022 року на суму 37 700,00 грн., квитанції від 02.05.2022 року про сплату 37 700,00 грн. за проживання, рахунку-фактури №50346 від 02.05.2022 року на суму 37 700,00 грн. та договору оренди квартири, за період відрядження позивач відшкодував відповідачу витрати на проживання в сумі 37 700,00 грн. (29 діб х 1 300,00 грн.), що не заперечується відповідачем. Державна аудиторська служба України в період з 08.01.2024 по 29.01.2024 проводила перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» за період з 01.07.2020 по 30.06.2023, що підтверджується витягом з Акту від 29.01.2024 №05-21/6. Як зазначено в Акті, отримано пояснення від ФОП [PERSON] про неможливість надання документів що підтверджують факт надання послуг проживання відрядженим особам «… у зв`язку з відсутністю в моїй власності чи оренді нерухомого майна та відповідно документів про право власності чи оренди на нього, та повідомляю, що послуги за договорами не надавались, діяльність не здійснювалась, документи на проживання в зазначених квартирах надавались людям для оформлення авансових звітів про відрядження за певну плату». Таким чином ревізією встановлено відсутність надання ФОП [PERSON] послуг з проживання, не підтверджено час та місце надання послуг, не підтверджено наявність матеріальних (майнових) ресурсів та умов, необхідних для надання послуг, тобто не встановлена товарність операцій щодо надання ФОП [PERSON] послуг з проживання відрядженим працівникам. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що дійсно ФОП [PERSON] надавав в оренду приміщення для проживання відповідача в м.Києві під час відрядження. Крім того, відповідач не надав суду доказів, що він в зазначений проміжок часу орендував квартиру в інших осіб, як і не вказав адресу за якою він проживав. Щодо зазначеного відповідачем у відзиві, що отримані ним кошти є складовою заробітної плати та не підлягають поверненню суд зазначає наступне. Стаття 121 КЗпП України визначає, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Стаття 94 КЗпП України передбачає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стаття 1215 ЦК України визначає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Верховний Суд у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 910/24323/16 зробив висновок, що згідно з п.п. 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року, не належать до фонду оплати праці витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення. Таким чином, оскільки витрати на наймання житлового приміщення під час відрядження не входять до структури заробітної плати, вказані кошти не надані відповідачу як засіб до існування, суд позбавлений можливості прийняти до уваги зазначене відповідачем. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, тому суд вважає, що оскільки відповідач під час відрядження не використовував для проживання нерухоме майно, яке міг надати в оренду ФОП [PERSON] , відпали правові підстави для набуття [PERSON] грошових коштів в розмірі 37 700,00 грн., отриманих як компенсація за винаймання житла для проживання під час відрядження. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved