Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

У червні 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнатою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що гуртожиток, розташований по [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради. Основним квартиронаймачем кімнати [ADDRESS] у вказаному гуртожитку є відповідач. Кімната не приватизована, не службова, належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва. Під час обстеження житлового фонду комісією було виявлено, що в кімнаті [ADDRESS] , відповідач не проживає з 01.10.2021 і по теперішній час. Відповідач не надавав позивачу або третій особі жодних заяв про те, що буде відсутнім у згаданому житловому приміщенні понад шість місяців з поважних причин. Реєстрація відповідача за вказаною адресою позбавляє позивача можливості надати вказану кімнату іншим особам, які потребують забезпечення житлом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 14.04.2025, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, причини своєї неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи \~і оцінивши\~наявні в\~ній докази, дійшов наступного. Гуртожиток розташований по [ADDRESS] , та перебуває на балансі КЖЕП ММР «Зоря» та належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва. Як вбачається з картки реєстрації особи, в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] 26.03.2021 між Державним підприємством «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» (далі\~наймодавець) з одного боку та [PERSON] (далі\~наймач) з другого боку укладено Договір №605 надання та користування житловою площею, проживаючим у гуртожитку ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект», відповідно до якого наймодавець надає для проживання ліжко-місце у гуртожитку для одиноких, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а наймач приймає це ліжко-місце на передбачений цим договором строк та умовах. З корінцю ордеру на поселення в гуртожитку № [NUMBER] від 26.03.2021, вбачається, що [PERSON] має право поселення на кімнату в гуртожитку за вищевказаною адресою. Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про реєстрацію особи № [NUMBER] від 18.06.2024 [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Управління комунального майна Миколаївської міської ради від 29.03.2023 за вих. № 7997/10.01-03/23-2, рішення про надання згоди на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, зокрема, по [ADDRESS] не виносилось. З технічного заключення кімнати [ADDRESS] , Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради від 10.08.2023, основним квартиронаймачем кімнати [ADDRESS] є [PERSON] . Кімната не приватизована та не є службовою. Заборгованість зі сплати за житлово-комунальні послуги станом на 01.08.2023 складає 11884,21 грн. Відповідно до технічного заключення кімнати [ADDRESS] , Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради від 14.03.2024, основним квартиронаймачем кімнати [ADDRESS] є [PERSON] . Кімната не приватизована та не є службовою. Заборгованість зі сплати за житлово-комунальні послуги станом на 01.03.2024 складає 15386,48 грн. Згідно з Актами від 10.08.2023 та від 14.03.2024, підписаним сусідами [PERSON] та [PERSON] та посвідченому посадовими особами КП ММР «Зоря», за адресою: [ADDRESS] з 01.10.2021 по теперішній час не проживає [PERSON] . За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно зі статею 37 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз змісту статей 71,72 ЖК України дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: 1) не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців; 2) відсутність поважних причин такого не проживання. Збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному окремому випадку з урахуванням конкретних обставин справи та правил щодо оцінки доказів. У постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач відсутній у спірній кімнаті протягом більш ніж шість місяців, поважних причин, визначених\~частиною третьою статті 71 ЖК України, судом не встановлено, витрат по утриманню майна відповідач не несе, а тому позов підлягає задоволенню у спосіб, вказаний позивачем. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028,00 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved