Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

31 грудня 2024 року позивач надіслала в суд позов до [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є спадкоємцями після смерті їхнього батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті приватним нотаріусом було заведено спадкову справу № 300/2021, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини, [PERSON] їхня матір та дружина спадкодавця - відмовилася від прийняття спадщини. Заповіт спадкодавцем не складався. Спадкове майно складається із квартири [ADDRESS] та земельної ділянки площею 2,1935 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Затурцівської сільської ради, кадастровий номер 0722482400:07:000:0992. 27 вересня 2024 року між [PERSON] , від імені якої діяла матір [PERSON] , та [PERSON] укладено договір про поділ спадкового майна до видачі свідоцтв про право на спадщину. Згідно умов даного договору земельна ділянка перейшла у власність у порядку спадкування за законом до [PERSON] , а квартира до [PERSON] . Однак, відсутність правовстановлюючого документу на квартиру стала підставою для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину. Просить визнати за нею, [PERSON] , в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді від 10 січня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10 лютого 2025 року. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 10 лютого 2025 року задоволено клопотання позивача та витребувано у приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №300/2021 до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] у с. Маньків Локачинського району Волинської області, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 26 лютого 2025 року. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 26 лютого 2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с. 118). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених у позові. Окрім того зазначила, що іншого способу визнання права власності, як в судовому порядку, немає, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що позов визнає в повному обсязі та просить позов задовольнити, наслідки йому відомі та зрозумілі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову та зазначила, що в спірній квартирі з сім`єю проживали більше тридцяти років. Цей будинок збудували пересувні механізовані колони, які в подальшому були ліквідовані. За життя її чоловік [PERSON] не оформив право власності на квартиру, правовстановлюючі документи відсутні. Заслухавши представника позивача, відповідача, третю особу, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 300/2021 до майна померлого [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Маньків Локачинського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 29 квітня 2021 року виконавчим комітетом Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 6, 98 на звороті). Після його смерті відкрилася спадщина. Із довідки Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області №198 від 11 червня 2021 року вбачається, що в с. Маньків Володимирського району Волинської області знаходиться спадкове майно, що належало [PERSON] , який помер [INFO] та на день смерті проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Спадкове майно складається із квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної частки (паю) розміром 2,1935 га, яка розташована на території Затурцівської сільської ради. Спадкоємцями являються: син [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає у [ADDRESS] , дочка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає у [ADDRESS] , дружина [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає у [ADDRESS] . Інші спадкоємці не зверталися. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався (а.с. 99). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. [PERSON] за життя заповіту не склав, що підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 66386785 від 13.09.2021 року (а.с. 105 на звороті). Відповідно до ч.2 ст.1272 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями їхніх Свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 30 серпня 1985 року, серії [NUMBER] від 29 травня 1987 року (а.с. 101, 103 на звороті). Із копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02 вересня 2006 року вбачається, що після реєстрації шлюбу прізвище позивачки змінилося із « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 104). Згідно частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст. 1270 ЦК України. 13 вересня 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявами про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , на підставі яких нотаріус завів спадкову справу № 300/2021 до майна померлого [PERSON] (а.с. 97, 97 на звороті). Того ж дня, дружина спадкодавця [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] (а.с. 98). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , які прийняли спадщину подавши нотаріусу відповідну заяву протягом строку передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України, інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину або претендували на неї, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 300/2021 до майна померлого [PERSON] їх теж не вбачається. Частиною 1 статті 1278 ЦК України встановлено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. 13 вересня 2024 року відповідач [PERSON] , позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діяла [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті батька [PERSON] щодо квартири [ADDRESS] , звернулися із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 108). Однак, їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на квартиру, про що винесено постанову вих. № 322/02-31 від 13.09.2024 року (а.с. 16, 111 на звороті-112). Судом також встановлено, що 27 вересня 2024 року у приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадкового майна до видачі свідоцтв про право на спадщину, відповідно до умов якого, зокрема, право власності на квартиру загальною площею 44,6 м.кв. за [ADDRESS] перейде до [PERSON] (а.с. 7, 112 на звороті-113). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Із копії технічного паспорта від 14 червня 2022 року на квартиру [ADDRESS] встановлено, що рік спорудження (реконструкції) квартири 1990 (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 11-15). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 3 за 2016-2023 роки, яка видана Затурцівською сільською радою Волинської області від 06 листопада 2023 року № 285 та виписки з погосподарської книги № 15 за 1991-2021 роки, яка видана Затурцівською сільською радою Волинської області від 20 серпня 2024 року № 385, по особовому рахунку № [NUMBER] . квартира загальною площею 44.6 м.кв., житловою площею 19.8 м.кв., що знаходиться в [ADDRESS] належить [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Рік побудови будівлі 1990 рік, шиферний матеріал покрівлі, цегляний матеріал стін (а.с. 8. 9). Згідно з довідкою КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради №4851/01-04 від 23.08.2024 право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано (а.с. 10) У відповідь на адвокатський запит від 15.04.2025 Затурцівська сільська рада повідомила, що житловий будинок [ADDRESS] на балансі Затурцівської сільської ради не перебуває, а тому житлові квартири даного будинку не можуть бути передані у приватну власність шляхом приватизації державного житлового фонду (а.с. 137-140) Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 403537003 від 13.11.2024 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірну квартиру відсутні (а.с. 114). Таким чином, системний аналіз наявних в матеріалах судової справи доказів дає суду підстави дійти висновку, що [PERSON] , набув у власність спірну квартиру на підставах, що передбачені законом. До того ж належність померлому спірної квартири на праві власності не заперечується всіма учасниками справи. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємиця за законом майна померлого [PERSON] , підставно просить суд визнати за нею право власності на квартиру в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. 07 лютого 2025 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, у якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, таку заяву просив задовольнити в судовому засіданні (а.с. 80). Згідно із ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Враховуючи зазначені обставини та беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, які визнаються відповідачем, або добровільності їх визнання, а також те, що на момент відкриття спадщини вказана квартира у житловому будинку належала спадкодавцю [PERSON] , позивач спадщину прийняла, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити у підготовчому судовому засіданні, визнавши за позивачем, як спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, право власності на квартиру у житловому будинку.

Outcome: approved