Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

19 листопада 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області з Тульчинського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 11.10.2022 року Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №489. В обґрунтування позовних вимог, зазначає, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Шлюб зареєстрований Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №489, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб яке видане 11.10.2022 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. Спільне проживання з відповідачем вони припинили з січня 2024 року, оскільки мають різні погляди на сімейне життя, втратили взаємоповагу та взаєморозуміння один з одним. На даний час їх шлюб існує лише формально, тому подальше збереження сім`ї вважаю недоцільним. Вказує, що збереження сім`ї неможливе, вони не підтримують спільне господарство та подружніх відносин, на примирення з відповідачем вона не згодна, а тому звертається до суду з позовними вимогами про розірвання шлюбу. При таких обставинах вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно, миритися та відновлювати подружні стосунки вона не бажає. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2024 року дану справу було передано для розгляду судді Гринишиній А.А. Ухвалою суду від 20 листопада 2024 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 14 годину 00 хвилин 16 грудня 2024 року. В подальшому у зв`язку з неявкою учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення судової повістки судове засідання відкладено, востаннє до 13 години 00 хвилин 18 березня 2025 рокую. 07 лютого 2025 року на адресу суду від [PERSON] подано повідомлення, відповідно до якого відповідач [PERSON] , [INFO] , механік-водій 3 штурмового відділення 3 штурмового взводу 2 штурмової роти в складі БТГр військової частини [NUMBER] , будучи відданим Військовій присязі на вірність Українському народу, виконуючи бойове завдання під час захисту України від збройної агресії російської федерації, 23.01.2025 року зник безвісти на західній околиці населеного пункту Курилівка, Суджанського району Курської області. Ухвалою суду від 18 березня 2025 року в судовому засіданні в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу оголошено перерву до 08 години 30 хвилин 04 квітня 2025 року. Постановлено витребувати у [INFO] інформацію про перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції [PERSON] , [INFO] . 04 квітня 2025 року вказану справу, у зв`язку з зайнятістю головуючого по справі судді в іншому провадженні, було знято з розгляду до 09 год. 00 хв.08 квітня 2025 року. Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року в судовому засіданні в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу оголошено перерву до 10 години 00 хвилин 17 квітня 2025 року. Повторно витребувати у [INFO] інформацію про перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції [PERSON] , [INFO] . 16 квітня 2025 року від [INFO] надійшла відповідь, відповідно до якої військовослужбовець [PERSON] , [INFO] , житель с-ще. Піщанка, Тульчинського району, Вінницької області, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» 09.08.2022 року призваний на військову службу до 199 НЦ. Позивач [PERSON] в судове засідання 17 квітня 2025 року не з`явилась, подала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, відповідно до телефонограми від 17 квітня 2025 року, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність не подавав. Разом з тим, суду не надано відповідних письмових доказів чи рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою, а сповіщення сім`ї № 3/337 від 27 січня 2025 року надане [INFO] , в якому зазначено, що [PERSON] зник безвісті 23 січня 2025 року, не може бути безперечним доказом, який підтверджує факт зникнення безвісті відповідача та документом, який встановлює в законом передбачуваному порядку такий факт. Крім того, відповідно до статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті за особливих обставин» особа вважається зниклою безвісті за особливих умов до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 11 жовтня 2022 року, про що Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), було складено відповідний актовий запис № 489 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Судом встановлено та не було спростовано під час судового розгляду, що позивач не бажає миритися, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та заяви позивача до суду про підтримання позовних вимог. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду (далі ЄСПЛ) з прав людини як джерело прав. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647/98). У пункті 84 рішення ЄСПЛ у справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 (заяви №№29381/09 та 32684/09) зазначено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». У пункті 126 рішення ЄСПЛ у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» від 12 червня 2014 року (заява 56030/07) вказано: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що зазначено в пункті «с» частини першої статті 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок, де передбачено «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, обставини справи та підстави пред`явлення позову до суду, враховуючи, що позивач категорично не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити принципу добровільності шлюбу та суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті за особливих обставин» особа вважається зниклою безвісті за особливих умов до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір в розмірі 1\~211 гривень 20 копійок, сплачені позивачем слід стягнути на його користь з відповідача.

Outcome: approved