Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Позивач 25.11.2024 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтований наступним чином, 05.07.2021 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено Генеральний кредитний договір №ГКД - 813545.1, відповідно до умов Договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в межах котрої надавати йому кредити (транші) на споживчі потреби. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячними платежами в розмірі 2.5% річних від початкової суми кожного траншу. Вважає, що при укладенні Договору були допущені порушення умов чинного законодавства. Зміст та умови Кредитного договору були розроблені безпосередньо відповідальними працівниками банку, а тому, я був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору і при його укладенні мав можливість погодитись лише на ті умови, які були запропоновані банком щодо істотних умов договору та відсоткової ставки. Банком навмисно не дотримано та грубо порушено встановлені вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України для укладення кредитного договору, які визначені законом, як істотні та є необхідні. На думку позивача, банк не виконав вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тобто не надав позичальнику повної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, навмисно приховав та невірно відобразив фактичні дані і відомості, реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитною договору та того розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати Генеральний кредитний договір №ГКД - 813545.1 від 05.07.2021 року недійсним. Ухвалою суду від 26.11.2024 року провадження по справі відкрито в загальному позовному порядку та призначено підготовче судове засідання на 18.12.2024 року. 19.12.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що вимоги позивача безпідставні, та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Обґрунтовуючи свої вимоги щодо введення позивача в оману, останній не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що при укладанні Договорів Позичальник не мав обсягу цивільної дієздатності чи її волевиявлення не було вільним і не відповідало внутрішній волі. Таким чином, підписавши Договір Позичальник підтвердив, що вивчив умови Договору, його зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору їй зрозумілі. Тобто, позичальник на момент укладення Договору не заявляла додаткових вимог щодо умов позики та, в подальшому, прийняв надані грошові кошти. При укладенні Кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Так, підписавши договір, позивач засвідчила, що вона погодилася з його умовами. Крім того, позичальник в подальшому виконувала умови кредитного договору та сплачувала відповідні кошти. Окрім цього, позивач погодилася з умовами Кредитного договору, де визначена реальна річна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), тобто позивач була обізнана з реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту, в який також входила комісія за обслуговування кредитної заборгованості. З урахуванням тієї обставини, що позичальник під час укладення Договору ознайомлювалася з його текстом та змістом в цілому, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила, а зміст Договору, як вбачається з вищенаведеного, жодним чином не порушує її законних прав та інтересів. У відзиві відповідач, звертає увагу суду, що Позивач оскаржує договір , але в порушення вимог процесуального кодексу не надає ні копії цього договору ні пояснень чому він в нього відсутній. Перед укладанням договору Позивачу була доведена вся інформація, про що свідчить підпис Позивача. Окрім того всі істотні умови вказані у кредитному договорі. Отже, позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь - які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним в цілому чи його частин. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, які підписані позивачем, тому просить суд відмовити в позові в повному обсязі, з підстав викладених у позові. До відзиву відповідач надсилає копію генерального кредитного договору договір №ГКД - 813545.1 від 05.07.2021 року, паспорт споживчого кредиту (а.с.23-34). Ухвалою суду від 12.02.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 05.03.2025 року. У судове засідання 21.04.2025 року з`явився представник позивача адвокат Каплун О.Б., який підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. Представник позивача зазначив, що грошові кошти в повному обсязі [PERSON] отримав. Відповідач в судові засідання 18.12.2024, 28.01.2025, 12.02.2025, 05.03.2025, 26.03.2025 та 21.04.2025 року не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про що свідчать довідки про доставку електронного вкладення (а.с.40,46,50,56) та рекомендовані повідомлення, які отримані відповідачем (а.с.17,38,55). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про залишення позовних вимог без задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, 05.07.2021 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» укладено Генеральний кредитний договір (Договір - далі) №ГКД - 813545.1 (а.с.26-31). Відповідно до п. 1.1 Договору банк зобов`язується (дата договору) відкрити Позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити (Транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та в строки (терміни), що передбачені цим Договором та діючими Тарифами Банку. Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією (максимальна сума заборгованості Позичальника за наданими Банком кредитами (Траншами)) становить 300 000 грн. (Триста тисяч грн. 00 коп.), включаючи витрати на страхові платежі (у разі наявності). Рішення щодо надання кредитних коштів Банком приймається за кожним Траншем окремо та зобов`язання Банку щодо надання Траншів в рамках цього договору є відкличними. Строк дії кредитної лінії становить 120 місяців з дати відкриття відновлювальної кредитної лінії. Строк дії окремого Траншу, який договором надається Клієнту в рамках кредитної лінії, становить 60 місяців. (п.1.2 Договору) Згідно п1.3 Договору, транші за цим Договором надаються в спосіб та відповідно до умов цього Договору. У строк до 15-ти календарних днів з дня надання Траншу Банк передає особисто Позичальнику або надсилає поштою рекомендованим листом, а Позичальник надає згоду на отримання у такий спосіб, Графіку щомісячних платежів за Траншем (далі - «Графік щомісячних платежів»). Після отримання згоди . Позичальника на отримання Траншу Банк не пізніше наступного банківського дня здійснює переказ Траншу з позичкового рахунку на банківський поточний рахунок Позичальника, надалі по тексту - «БПР» за винятком коштів в сумі страхового платежу, які Банк за розпорядженням Позичальника переказує на рахунок страховика в порядку п.1.5. Договору. Пунком 1.4 Договору визначено, що за користування Траншем Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10,0% (Маржу Банку). Станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9.5%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 19.5%. Змінна частина процентної ставки дорівнює потрійному значенню (Український індекс за депозитами фізичних осіб) за терміном 3 місяці в гривні (далі - Індекс) за останній день попереднього місяця. Індекс використовується як база для визначення процентної ставки. Індекс переглядається та може змінюватись Банком щомісячно. Статистичні дані Національного банку України, які містять Індекс, розміщуються на офіційному сайті Національного Банку України за адресою: http://www.bank.gov.ua. Сторони домовились, що у випадку зміни назви Індексу чи посилання на Індекс, але без зміни його економічної суті, Сторони не вносять змін до Договору, і такі дані продовжують використовуватись у формулі визначення змінної частини ставки. Банк може в будь-який момент за Рішенням Правління Банку визначити змінну частину процентної ставки нижчу ніж ставка, яка розрахована відповідно до цього пункту Договору на основі зміни ключових ринкових показників. Банк повідомляє Позичальника про зміну розміру процентної ставки з підстав викладених вище у цьому пункті та надсилає Позичальнику новий Графік щомісячних платежів за Траншем листом без внесення змін (доповнень) до Договору не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Таке повідомлення вважається надісланим вдень його відправлення на адресу Позичальника, що зазначена в цьому Договору. До направлення повідомлення на адресу Позичальника поштою прирівнюється також і його вручення Позичальнику, члену його родини чи представнику Позичальника І під розписку. Новий Графік щомісячних платежів стає невід`ємною частиною цього Договору. Позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини ставки протягом всього строку кредитування, і погоджується на ці ризики. У випадку припинення публікації Національним банком України статистичних даних, які містять Індекс, або в разі, якщо зобов`язання про змінну частину ставки стає недійсним з інших передбачених законом підстав, Банк протягом 15-ти робочих днів визначає новий будь-який Індекс на власний розсуд, на підставі якого буде встановлюватися процентна ставка за кредитом та письмово повідомляє Позичальника про зміну Індексу шляхом надсилання рекомендованого листа засобами поштового зв`язку актуального Графіку щомісячних платежів за Траншем. Індекс, що використовуватиметься, має встановлюватися незалежною установою та публікуватися на офіційному сайті Національного Банку України чи іншої Державної фінансової установи. При відсутності письмової заяви Позичальника про непогодження нового розміру Індексу такий Індекс вважається прийнятим. В разі отримання заяви Позичальника про незгоду з новим розміром індексу то, починаючи з Дати дії нового Індексу, вважається діючою та застосовується фіксована ставка 90% річних. Це ж правило застосовується для визначення процентної ставки за Траншем у період від дати, наступної за датою ліквідації/недійсності змінної частини ставки, до Дати дії нового індексу. За обслуговування кредитної заборгованості Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни визначені згідно з актуальним Графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного Траншу, що буде відображена в графіку платежів у конкретному цифровому виразі. Плата за обслуговування кредитної заборгованості сплачується Позичальником за отримання наступних послуг, які вчиняються Банком на користь Позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за Договором: - надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо (1.4.2 Договору). Згідно п.1.5 Договору, в день надання чергового Траншу Позичальник укладає договір страхування від нещасного випадку або змінює дійсний договір страхування з урахуванням суми отриманого Траншу та забезпечує оплату страхового платежу за рахунок коштів Траншу в розмірі 15% від суми Траншу. Підписанням цього Договору Позичальник надає свою згоду на укладання від імені та за рахунок Позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя, пролонгацію та /або зміну умов такого договору у зв`язку з отриманням чергового Траншу та доручає і дає розпорядження Банку переказувати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхових платежів, належних страховику, через транзитний рахунок Банку. Позичальник погоджується з умовами страхування своїх, як застрахованої особи, майнових інтересів згідно договору страхування. Відповідно до п.1.9 та 1.10 Договору визначено, що здійснення Позичальником операцій у порядку п. 1.8. цього Договору вважаються його згодою на отримання Траншу в рамках та на умовах цього Договору та кошти автоматично перераховуються на картковий рахунок Позичальника. Позичальник визнає, що така ідентифікація Позичальника є належною та достатньою. Також Позичальник стверджує, що виявленням його згоди на отримання Траншу є також, але не виключно, наступні факти: неповернення коштів на рахунок згідно п.1.6 та неподання заяви на відмову від отримання Траншу із зазначенням дати та суми Траншу; використання Позичальником отриманих кредитних коштів Датою видачі Траншу вважається дата зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритий в Банку (п.1.11 Договору). Позичальник доручає Банку здійснювати договірне списання Банком з будь-яких рахунків Позичальника в АТ «Ідея Банк» грошових коштів у розмірі наявної простроченої заборгованості за кредитом (Траншами), нарахованими процентами, платою за обслуговування кредитної заборгованості, неустойкою, штрафом, пенею (п.1.13. Договору). Згідно п.1.16 Договору позичальник має право відмовитися від Генерального кредитного договору протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дати його укладення, шляхом особистого повідомлення Банку у письмовій формі, з одночасним поверненням протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від Договору грошових коштів, одержаних за ГКД, та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою Договором, на рахунок, згідно п. 1.6. цього Договору. Одночасно здійснюється відмова від договору страхування (у разі наявності). Якщо Позичальник подає повідомлення не особисто, воно має бути засвідчене нотаріально або подане і підписане представником за наявності довіреності на вчинення таких дій. Судом встановлено у судовому засіданні, що з наданого примірника паспорту споживчого кредиту [PERSON] був ознайомлкений з умовами генерального кредитного договору, про що свідчить його особистий підпис на кожній сторінці. [PERSON] підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової итуації, зокрема шляхом розяснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобовязань за таким договором (а.с.34). Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст.1048 цього Кодексу). Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із правовою позицією Верховного Суду, сформованою у справі №355/385/17 від 23.01.2019, цивільне право базується на обов`язковості договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в\~главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). За змістом статей\~16,\~203,\~215 ЦК України\~для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі №638/2304/17 від 05.09.2019, яка є обов`язковою для застосування. Згідно із частиною першою\~статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1\~ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тлумачення\~статті 230 ЦК України\~свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої\~статті 229 ЦК України). Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Згідно із частинами 1-2\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями\~15\~і\~23\~цього\~Закону. Відповідно до ч.1\~ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Зі змісту оскарженого Генерального кредитного договору, чітко передбачені його умови, предмет договору кредитна лінія 300\~000 грн., порядок нарахування та виплата процентів - передбачено; права та відповідальність сторін. Істотною умовою Кредитного договору, тобто умовою, щодо якої Сторони повинні дійти згоди є річна процентна ставка, встановлена в договорі, яка являється ціною, що сплачує позичальник за користування кредитними коштами. Пунком 1.4 Договору визначено, що за користування Траншем Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10,0% (Маржу Банку). Станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9.5%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 19.5%. Таким чином, підписанням договору позичальник (Позивач) підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, та додатками до нього, а також з іншою інформацією, надання якої вимагає чинне законодавство України. Отже, позичальник (Позивач) був ознайомлений із умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Докази, які б спростовували дані обставини позивачем не надані. При цьому під час укладення кредитного договору та додатків до нього, жодних заперечень щодо його умов позичальник не заявляв, будь-яких претензій щодо не проведення з ним переддоговірної роботи та незгоди з окремими пунктами цього договору та додатків до нього, або щодо нерозуміння ним окремих їх частин не зазначав та в подальшому виконував його, отже схвалив умови договору. Позичальник (Позивач) був згоден із умовами кредитного договору та частково виконував їх, не здійснював дій щодо відмови від договору, отже знав про свої обов`язки і погоджувався із ними. Отже, позивачем не доведено, що умови укладеного між ним, як позичальником, та Банком договору та додатків до нього є несправедливими. Позичальник не довів і наявність у діях Банка нечесної підприємницької діяльності. Оскільки позичальник особисто обрав банк, а також валюту свого кредитування, форму і умови кредитування, тобто зробив свій вибір свідомо, а тому повинен був усвідомлювати всі можливі у зв`язку з цим фінансові ризики. Крім того, доводи позову в основному зводяться до недотримання працівниками банку\~Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Однак, генеральний кредитний договір №ГКД - 813545.1 від 05.07.2021 року, а Постанова НБУ № 168 була прийнята 10.05.2007 року. Тобто, на час укладення спірного договору сторони не могли керуватися умовами Постанови НБУ № 168, оскільки така постанова не існувала на час укладення договору. Крім того, будь-яких обґрунтованих доводів щодо визнання недійсним Генерального кредитного\~договору №ГКД\~-\~813545.1\~від 05.07.2021\~року укладеного між [PERSON] та\~АТ «Ідея\~Банк» позовна заява не містить. Позивачем не доведено, що оскаржуваний генеральний кредитний договір порушив його права. Відсутність, недоведеність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ч.1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Гарантоване\~статтею 55 Конституції України\~й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Враховуючи, що позивач не довів порушення будь-яких його прав та інтересів з боку зазначеного в позові відповідача, суд відхиляє позовні вимоги позивача як необґрунтованими і не доведені. При таких обставинах та проаналізувавши і оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed