Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

у травні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить: позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) [PERSON] , але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття та вирішити про розподіл судових витрат. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідач є батьком їх спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач зауважила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 27.10.2012 року, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.08.2014 року та з цього часу дитина залишилася проживати з нею. Позивач зауважує, що [PERSON] взагалі не цікавиться своєю неповнолітньою донькою, не приймає жодної участі в її вихованні, не піклується про її фізичний і духовних розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування, взагалі не спілкується з дитиною та не виявляє будь-якого інтересу до її внутрішнього світу. [PERSON] додає, що після народження доньки, відповідач проживав з ними і був поруч з дитиною лише три перші місяці (по липень 2013 року), а останній раз спілкувався з донькою в 2014 році, та з цього часу не цікавиться її життям, і дитина взагалі не пам`ятає відповідача. В зв`язку з викладеним, [PERSON] просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 28.05.2024 року відкрито провадження в указаній справі та призначено підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 36-37). 08.08.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому адвокат Сербінова А.А. просить у задоволенні позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відмовити, а в частині вимог позову про стягнення аліментів задовольнити, посилаючись на те, що відповідач намагався віднайти зв`язок з позивачем з метою організації зустрічей з дитиною, проте [PERSON] не бажала вчиняти таких дій, заблокувавши його номер телефону та фактичним ігноруванням повідомлень і телефонних дзвінків; [PERSON] неодноразово їздив додому до своєї доньки, однак жодного разу йому двері ніхто не відкрив; починаючи з 01.07.2024 року, відповідач неодноразово знову намагався домовитися з позивачем і отримати номер карткового рахунку для перерахування грошових коштів, однак остання проігнорувала його звернення та на телефонні дзвінки не відповідала, а пізніше відмовлялася організувати зустрічі, номер картки не повідомила, чим порушила його право на зустріч з донькою; позивач налаштовує дитину проти відповідача та розповідає неправдиву інформацію щодо нього; відповідач завжди надавав дозвіл [PERSON] на виїзд дитини закордон, пропонував оплатити відпочинок; [PERSON] бажає виховувати доньку, зустрічатися з нею та доглядати і забезпечувати її; факт заперечення проти позбавлення його батьківських прав свідчить про інтерес відповідача до дитини і бажання брати участь у її вихованні; позивач є військовозобов`язаною, а тому діє у власних інтересах з метою забезпечення собі звільнення від мобілізації під час воєнного стану (т.1, а.с. 87-98). 09.08.2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача на вказану позовну заяву, в якому адвокат Волошина Н.А. зазначає, що жодного разу до 01.07.2024 року, тобто протягом 10 років відповідач не намагався відновити зв`язок з донькою через позивача, та весь цей період він не мав часу на її виховання, йому було байдуже на те, що відбувається з донькою, як вона розвивається, з чого фінансово забезпечується; докази того, що відповідач до 01.07.2024 року цікавився життям доньки відсутні; жодних гарантій того, що відповідач знову не пропаде на 10 років немає; позивач не є військовозобов`язаною, а є військовослужбовцем і проходить військову службу в званні капітана та не потребує звільнення від мобілізації (т. 1, а.с. 132-141). 17.09.2024 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на вказану позовну заяву, в якому адвокат Сербінова А.А. вказує, що відповідач ніколи не втрачав інтерес та бажання бачитися з спільною дитиною, приймати участь у її вихованні; позивачем не надано доказів того, що вона зверталася до відповідача за допомогою - аліментами на утримання дитини, а відповідач ухилявся від надання такої допомоги; позиція позивача підтверджує відсутність бажання матері сприяти у особистих зустрічах батька та доньки та відверте небажання матері у відновленні тісного контакту батька з дитиною, хоча [PERSON] зобов`язана вчиняти дії по забезпеченню спілкування доньки з батьком, сприяти налагодженню та підтримці між ними емоційного контакту; відповідач завжди діяв добросовісно, власними батьківськими правами ніколи не зловживав; позбавлення батьківських прав одного з батьків за умови проходження військової служби іншим з батьків в період дії воєнного стану в Україні - не сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів спільної доньки [PERSON] (т. 1, а.с. 186-195). Ухвалою суду від 05.02.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 2, а.с. 18). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, який просила задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила та просила відмовити в задоволенні позову. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації належним чином повідомлена про розгляд вказаної справи, в судове засідання свого представника не направила. Пояснень на вказану позовну заяву від третьої особи до суду не надходило. Направила заяву, в якій просить справу слухати без участі свого представника. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Заслухавши пояснення представників сторін і покази свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони в справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 10.04.2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (т. 1, а.с. 14). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.08.2014 року в справі № 752/10221/14-ц шлюб між [PERSON] і [PERSON] , укладений 27.10.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1713, розірвано (т, 1, а.с. 15-16). З письмових свідчень [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами позивача, вбачається, що з липня 2013 року вони не бачили [PERSON] (батька [PERSON] , [INFO] ) за місцем проживання [PERSON] . Весь цей час вихованням [PERSON] займалися її мати [PERSON] і її батьки: [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 17,18). В матеріалах справи наявні квитанції про електронні перекази коштів [PERSON] відповідачем, датовані 2013-2014 роками, та серпнем-жовтнем 2024 року, а також березнем 2025 року (т. 1, а.с. 104-113, 161-164, 239). Також в матеріалах справи наявні скріншоти обміну повідомленнями між сторонами в месенджері датовані, починаючи з 01.07.2024 року, зміст яких зводиться до дискусії щодо взаємин батька та малолітньої дитини, в яких [PERSON] і [PERSON] , кожен зокрема, наполягає на своїй (розбіжній) точці зору на ці відносини, причини та наслідки таких стосунків (т. 1, а.с. 123-129, 207-215, 224-225). Як вбачається з консультативного висновку дитячого невролога № 25102./1 від 03.10.2023 року, [PERSON] встановлено діагноз емоційні розлади дитячого віку. Синдром нав`язливих рухів (т. 1, а.с. 143). Відомостями Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-42061/18/24 від 17.06.2024 року підтверджується, що [PERSON] з травня 2018 року по серпень 2021 року неодноразово перетинала кордон (т. 1, а.с. 100-101). Згідно з довідкою № 08 від 08.08.2024 року [PERSON] в 2015 році зверталася за юридичною допомогою про можливі способи отримання від батька [PERSON] нотаріально посвідченої згоди на перетин дитиною [PERSON] державного кордону України. В ході телефонної розмови з [PERSON] , останній погодився надати таку згоду (т. 1, а.с. 144). Відповідно до довідки від 06.08.2024 року № 2193/1/1697 ВЧ [NUMBER] та посвідчення офіцера серії [NUMBER] , капітан [PERSON] перебуває на військовій службі у ВЧ [NUMBER] , [ADDRESS] (т. 1, а.с. 145, 146-148). Також з`ясовано, що [PERSON] в період з 18.07.2021 року по 24.11.2021 року безпосередньо брала участь в операції Об`єднаних сил, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях: м. Часів Яр Донецька обл. (т. 1, а.с. 149). При цьому, судом встановлено, що 30.08.2024 року та 09.09.2024 року відповідач звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації із заявами про визначення йому способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а також щодо зловживань позивачем батьківськими правами та ненадання доступу до малолітньої [PERSON] , [INFO] (т. 1, а.с. 165-170, 171-175). З Витягу МВС України вбачається, що [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості немає та у розшуку не перебуває (т. 1, а.с. 236). Крім того, згідно з довідкою № 968 форми 100-2/о від 24.10.2024 року у відповідача ознак психіатричних і наркологічних захворювань немає (т. 1, а.с. 237). До того ж, Інститутом ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України видано [PERSON] як позаштатному працівнику надано загальну позитивну характеристику (т. 1, а.с. 238). При цьому, 12.12.2024 року до суду від Голосіївської районної державної адміністрації - органу опіки та піклування надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] (т. 2, а.с. 2-7). Органом опіки та піклування під час підготовки вказаного висновку про розв`язання спору між сторонами, з`ясовано, зокрема, що: зі слів малолітньої [PERSON] , [INFO] , батька вона не пам`ятає і не знає, спілкуватись не хоче; [PERSON] останній раз бачив доньку коли їй виповнився один рік, не приймав участь у вихованні та утриманні дитини; [PERSON] , [INFO] , має емоційний зв`язок з матір`ю; стосунки з батьком [PERSON] емоційно холодні, будь-яка взаємодія відсутня;малолітня [PERSON] повідомила, що [PERSON] є для неї чужою людиною, вона не бажає знайомитись з ним та спілкуватись. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є матір`ю відповідача. Відповідач останній раз бачив свою доньку, коли їй був один рік. Яку школу відвідує її онука вона не знає. Її син нічого не робив за ці всі роки для своєї доньки [PERSON] , [INFO] , і в цьому, мабуть, він був неправий. Відповідно до положень п. 2 ч.1 ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Поведінка відповідача, який тривалий час взагалі не спілкується із дитиною, не виховує її, не утримує матеріально, що свідчить про його байдуже ставлення до дитини та про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 ч. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу необхідно приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. З огляду на вищевикладене, суд, вважає, що під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки без поважних причин, залишивши її без батьківської уваги та турботи, з моменту, коли доньці виповнився один рік. При цьому, має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка [PERSON] відносно малолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками протягом десяти років підряд, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Поведінка відповідача, який тривалий час взагалі не спілкується із дитиною, не виховує її, не утримує матеріально, свідчить про його байдуже ставлення до дитини та про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 17.01.2024 року в справі № 735/308/21). Відповідач не вчиняв дій, які б свідчили про наявність у нього інтересу до спілкування з дитиною, проведенні з нею часу та її виховання, починаючи із середини 2014 року, тобто, не проявляв жодних інтересів і активності до малолітньої доньки протягом десяти років до того, як дізнався про існування пред`явленого до нього вказаного позову та ознайомився з матеріалами справи. Довгочасна винна поведінка [PERSON] , яка виразилися в його повній бездіяльності щодо власної дитини, призвела до того, що малолітня донька, яка росте без батька і який не приймає участі в її вихованні, немає почуттів до відповідача, вважає його чужою людиною, знайомитися та спілкуватися з ним не бажає. Самим [PERSON] не спростовано фактів свідомого нехтування обов`язками батька щодо своєї дочки. Отже, судом встановлені обставини свідомого тривалого нехтування відповідачем потребами своєї доньки, порушення права дитини на належне батьківське виховання та невиконання батьківських обов`язків. При цьому, обставини заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, не свідчать про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку, та до цього зводяться висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року в справі № 459/3411/18. Ініціювання [PERSON] , починаючи лише з 01.07.2024 року ведення численних бесід з позивачем у месенджері, самі по собі не є дієвими обставинами та не свідчать про дійсність його намірів, адже справжніми та реальними зусиллями та діями відповідача не підтверджені. Також суд вважає, що подання відповідачем 30.08.2024 року та 09.09.2024 року, тобто лише після відкриття провадження в указаній справі до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації заяв про визначення йому способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а також щодо зловживань позивачем батьківськими правами та ненадання доступу до малолітньої [PERSON] , [INFO] , відповідно, носить штучний характер, і свідчить про перекладення своїх батьківських обов`язків на орган опіки та піклування, адже, як встановлено судом вище, починаючи з 2014 року, та продовж десяти років підряд, [PERSON] не приймав жодної участі у вихованні та утриманні малолітньої дитини без поважних причин, не заявляв про існування будь-яких перешкод йому в цьому, навіть бажання відповідного не висловлював, і ні одного разу ініціативи для спілкування з донькою не проявив. Як наслідок, суд розцінює вказані звернення відповідача не інакше як один із засобів захисту від заявленого позову, тобто наявний факт зловживання відповідачем своїм правом батька на звернення за захистом своїх прав до органу опіки та піклування, передбаченим ст. 158 СК України, за відсутності в дійсності спору між ним та [PERSON] щодо участі у вихованні дитини. Що ж стосується фактів здійснених оплат відповідачем, то суд зазначає, що вперше [PERSON] здійснив перекази позивачу коштів у 2013-2014 роках, тобто в період, який не є спірним зі сторони позивача щодо невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . При цьому, обставини раптового відновлення переказів коштів на ім`я [PERSON] відповідачем, починаючи саме із серпня 2024 року, суд вважає зумовленими виключно пред`явленими до нього вимогами про примусове стягнення аліментів, яке не має на меті виконання обов`язку батька утримувати дитину, а здійснюється виключно через переслідування власного майнового інтересу - зменшення обсягу відповідальності за несплату аліментів, враховуючи також факти визнання ним позову в цій частині, та вказівки в квитанціях про оплату в графах про призначення платежу мети переказів коштів - аліменти та періоди за які ці оплати проведено. Тобто, враховуючи всі перелічені вище обставини, самих лише фактів: незаперечення відповідача в праві виїзду позивачу з дитиною за кордон, відсутності в нього судимості та ознак психіатричних і наркологічних захворювань, так само як і наявності загальної позитивної характеристики з місця роботи, недостатньо для висновку про виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків. До того ж, голослівні посилання сторони відповідача на те, що метою позбавлення його батьківських прав зі сторони [PERSON] - є забезпечення звільнення її від мобілізації під час воєнного стану, суд вважає лише одним із мотивів виправдання [PERSON] власної неналежної поведінки як батька відносно своєї малолітньої доньки впродовж значного проміжку часу та невиправданим способом захисту в межах вказаного спору. При цьому, враховуючи ті факти, що позивач перебуває на військовій службі та безпосередньо брала участь в операції Об`єднаних сил, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф та, в цей же час, як матір зуміла без жодної підтримки та допомоги зі сторони відповідача як другого з батьків малолітньої [PERSON] , [INFO] , самотужки створити всі умови, необхідні для виховання доньки та належного її утримання протягом десяти років поспіль, суд вважає такі висловлені звинувачення зі сторони відповідача взагалі неприпустимими. Нормами ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Надісланий 12.12.2024 року до суду від Голосіївської районної державної адміністрації - органу опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , узгоджується із письмовими доказами, долученими до справи, та фактичними поясненнями сторін і їх представників у суді, а тому підстави не брати такий не уваги - відсутні. Отже, суд, аналізуючи представлені докази в їх сукупності, вважає доведеним, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини, та, з огляду на ст. 164 СК України, згідно з якою батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вважає, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , підлягає задоволенню. Суд переконаний, що з огляду на все перелічене вище, така ситуативна поведінка відповідача та намагання його пристосуватися до обставин, викликаних пред`явленим до нього позовом, жодним чином не свідчить про те, що змінити поведінку [PERSON] в кращий бік можливо без позбавлення його батьківських прав. Отже, стороною відповідача не доведені також факти зміни поведінки [PERSON] щодо дитини, та дійсного прагнення здійснювати належне піклування за нею зі сторони відповідача. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав, під час розгляду якого суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд вважає, що саме в такий спосіб вирішення вказаного спору буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, адже після тривалої бездіяльності відповідача відносно своєї доньки, лише обставини переписки з позивачем у месенджері, звернення його до органу опіки та піклування та декілька здійснених платежів з метою сплати аліментів після відкриття провадження в указаній справі,та вказаним фактам оцінка надана судом вище, не засвідчують виправлення винної поведінки [PERSON] , яка виразилася в свідомому десятилітньому нехтуванні ним своїми батьківськими обов`язками. При цьому, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю та забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, які вимагають від осіб, які є її батьками, доведення дієвості та реальності своїх вчинків, а неформального використання існуючих в них особистих немайнових права щодо дитини. Отже, за вказаних обставин і без наявності в матеріалах справи доказів того, що [PERSON] ставиться критично до своєї минулої поведінки, зміни в якій матимуть довготривалий характер, а не викликані обставинами пред`явленого до нього позову, правильним заходом впливу на останнього та справедливою відповідальністю за довготривале невиконання ним своїх батьківських обов`язків, а також з метою стимулювання відповідача до їх належного виконання в майбутньому та захисту інтересів малолітньої дитини, суд вважає, позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 2 і 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідач, який позбавлений батьківських прав, є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не звільняється від обов`язку щодо утримання своєї дитини, а тому зобов`язаний утримувати її до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача та в дохід держави по 1 211,20 грн судового збору, кожному. На підставі викладеного,

Outcome: approved