Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, ЄДРПОУ: 44559822) через свого представника звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 15.05.2023 року [PERSON] уклала з ТОВ «Авентус Україна» електронний договір №6664544 про надання споживчого кредиту у сумі 16400 грн. Відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 63380 грн 36 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16400 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 27398 грн 76 коп. та нарахованих позивачем відсотків за 60 календарних днів у сумі 19581 грн 60 коп. 27.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до боржника [PERSON] за договором № 6664544 про надання споживчого кредиту від 15.05.2023 року. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2024 року вказана цивільна справа була передана на розгляд до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2024 року, головуючим суддею по даній справі обрано Журавель Т.С. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Представник відповідача через систему «Електронний суд» надіслав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників, відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, який позивачем надано не було. Також зазначено, що позивачем не надано доказів, які підтверджують здійснення переказу кредитних коштів саме відповідачу. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем неправомірно нараховані відсотки за 60 календарних днів у період з 15.10.2023 року до 13.12.2023 року, оскільки цей період передує даті укладання договору факторингу. Щодо витрат позивача на правову допомогу, представник відповідача зауважив на тому, що вони не є співмірними з ціною позову, складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Представник позивача через систему «Електронний суд» надіслав відповідь на відзив, в якому спростовує твердження представника відповідача про те, що відсутні докази на підтвердження переказу кредитних коштів саме на рахунок відповідача, оскільки сума кредиту була перерахована на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідач вказала особисто в заяві на отримання кредиту. Крім того, платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Щодо нарахування відсотків зазначено, що вони не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом та нараховані в межах строку користування кредитом на підставі та умовах погодженого сторонами кредитного договору. У судове засідання учасники справи не з`явилися, просили розглянути справу без їх участі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 15.05.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір № 6664544 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом №205-ОД від 10.02.2022 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. ТОВ «Авентус Україна» зробив [PERSON] пропозицію в особистому кабінеті укласти електронний кредитний договір, який підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С7149». Згідно п. 1.3. редитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 16400 грн. Пунктом 1.4. кредитного договору визначений строк кредиту - 360 днів. Періодичність зі сплати процентів - кожні 30 днів. Дата повернення кредиту (09.05.2024) вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит , що є Додатком №1 до Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 29.05.2024 року про перерахування коштів, ТОВ «Авентус Україна» 15.05.2023 року о 14 год 21 хв. перерахувало кредитні кошти у сумі 16400 грн на платіжну картку № [NUMBER] . Листом АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.077- 250224/62972 від 04.03.2025 року повідомлено, що картка № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), на яку 15.05.2023 року здійснено переказ коштів на суму 16400.00 UAH, емітована на ім?я [PERSON] . Відповідно до п. 1.5.2. кредитного договору, знижена процентна ставка 0,995 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживачу в межах строку, визначеного в п.1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з цим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації(не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Згідно п. 1.5. кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору. Згідно картки обліку (розрахунку заборгованості) договору № 6664544 про надання споживчого кредиту від 15.05.2023 року, у [PERSON] станом на 26.05.2024 року заборгованість за кредитним договором становить 43798 грн 76 грн, що складається з суми кредиту у розмірі 16400 грн, суми відсотків за користування кредитом - 27398 грн 76 коп. Відповідно до пп. 3 п. 4.1. кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою. 27.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №6664544 від 15.05.2023 року. Також ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» нараховано відсотки за 60 календарних днів за період з 15.10.2023 року по 13.12.2023 року відповідно до наступного: 16400*1,99% = 326, 36 *60 = 19581 грн 60 коп. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 628 ЦК України Договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~ Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.\~ Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Положеннями ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно змісту ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано договір про надання споживчого кредиту, який містить, зокрема, узгоджені відсотки за користування кредитними коштами, а також таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, які підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також надано підтвердження про зарахування кредитних коштів на рахунок, який емітований на ім`я відповідача. Таким чином [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» дійшли згоди щодо всіх істотних умов укладеного кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. З огляду на викладене, оскільки відповідач належним чином взяті на себе грошові зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту не виконала, суд доходить висновку про необхідність стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до статей\~11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналогічний висновок викладений у постанові від 27 січня 2020 року, справа №754/6091/18, провадження № 61-11473св19. З урахуванням наведеного вище, суд доходить висновку, що сума заборгованості за відсотками у розмірі 27398 грн 76 коп. є несправедливою у розумінні\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності, добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків позичальника, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, а тому справедливим буде стягнення з відповідача відсотків, сума яких дорівнює вартості кредиту, тобто у розмірі 16400 грн. Також суд важає необгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за період з 15.10.2023 року по 13.12.2023 року, оскільки на момент укладення договору факторингу, а саме 27.05.2024 року, кредитор ТОВ\~«Авентус Україна»\~вже нарахувало заборгованість за договором споживчого кредиту, про що було зроблено відповідний розрахунок заборгованості, у зв`язку з чим нарахування позивачем додатково відсотків за період до дати укладення договору факторингу і переходу прав кредитора до позивача, є безпідставним, а тому в цій частині позову слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку кожному доказу, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1253 грн 60 коп. Щодо витрат на правову допомогу, суд виходив з наступного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження\~понесених ТОВ\~«ФК «Фінтраст\~Україна» витрат\~на правничу\~допомогу надано\~договір про\~надання правової\~(правничої)\~дпомоги №17/07-2024\~від 17.07.2024\~року,\~акт прийому-передачі\~виконаних робіт\~згідно договору,\~з якого\~вбачається,\~що надано\~послуги на\~суму 10000\~грн. При цьому Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Крім того, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial