Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2015 року до 07 липня 2022 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Протягом періоду перебування у шлюбі сторони набули у власність майнові права на квартиру [ADDRESS] , майнові права на квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку з кадастровим номером 1822583009:07:001:0161, площею 0,2500 га за адресою: [ADDRESS] , а також земельну ділянку з кадастровим номером 1822583009:07:001:0162 площею 0,1685 га за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди стосовно поділу спільного сумісного майна подружжя. Позивач наголошує на тому, що спільна дитина проживає з ним за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на його утриманні. Місце проживання дитини визначене у рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року у справі № 755/11062/22. Також [PERSON] були здійснені ремонтні роботи за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 296 472 грн. Враховуючи те, що об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , має вищу вартість - 307 980,85 грн, то позивач вважає за можливе визнати право власності на зазначену квартиру за [PERSON] , водночас право власності на квартиру [ADDRESS] - за [PERSON] . Однак, враховуючи різницю у вартості об`єктів нерухомого майна та перебування на утриманні позивача спільної дитини [PERSON] вважає за можливе відступити від рівності часток у майні подружжя шляхом визнання права власності на 1/7 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Земельні ділянки позивач вважає за можливе поділити порівну між подружжям. Враховуючи наведене, позивач просить суд: 1.визнати за [PERSON] майнові права на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру [ADDRESS] ; 2.визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 1822583009:07:001:0161, площею 0,2500 га за адресою: [ADDRESS] .визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 1822583009:07:001:0162 площею 0,1685 га за адресою: [ADDRESS] .визнати за [PERSON] , майнові права на 1/7 у праві спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 5.визнати за [PERSON] майнові права на 6/7 частку у праві спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 6.вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. У квітні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, посилається на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Протягом періоду перебування у шлюбі сторони набули у власність майнові права на квартиру [ADDRESS] , майнові права на квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку з кадастровим номером 1822583009:07:001:0161, площею 0,2500 га за адресою: [ADDRESS] , а також земельну ділянку з кадастровим номером 1822583009:07:001:0162 площею 0,1685 га за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки Peugeot, модель 3008, реєстраційний номер [NUMBER] 2018 року випуску. З метою захисту свого права на частку у спільному сумісному майні подружжя [PERSON] з врахуванням заяви про зміну предмета позову просить суд: 1.визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя майнові права на квартиру [ADDRESS] , майнові права на квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку з кадастровим номером 1822583009:07:001:0161, площею 0,2500 га за адресою: [ADDRESS] , а також земельну ділянку з кадастровим номером 1822583009:07:001:0162 площею 0,1685 га за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки Peugeot, модель 3008, реєстраційний номер [NUMBER] 2018 року випуску; 2.провести поділ спільного сумісного подружжя у такий спосіб: -виділити у приватну власність [PERSON] майнові права на квартиру [ADDRESS] ; -виділити у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 1822583009:07:001:0161, площею 0,2500 га за адресою: [ADDRESS] ; -виділити у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 1822583009:07:001:0162 площею 0,1685 га за адресою: [ADDRESS] . -виділити у приватну власність [PERSON] автомобіль марки Peugeot, модель 3008, реєстраційний номер [NUMBER] 2018 року випуску; -виділити у приватну власність [PERSON] майнові права на квартиру [ADDRESS] ; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в якості компенсації різницю вартості майнових прав на нерухоме майно (квартири) 16\~000,00 грн; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в якості компенсації різницю вартості земельних ділянок 143\~900,00 грн; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в якості компенсації вартість частини автомобіля марки Peugeot, модель 3008, реєстраційний номер [NUMBER] 2018 року випуску в розмірі 458\~650,00 грн. У червні 2024 року [PERSON] подав до суду відзив на зустрічну заяву, в якому зауважує, що зустрічні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають. [PERSON] наполягає на тому, [PERSON] вводить суд в оману з метою заволодіти спільним сумісним майном подружжя на свою користь. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2024\~року прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду спільно з первісним позовом. 22 жовтня 2024 року іншою ухвалою Києво-Святошинський районний суд Київської області закрив підготовче провадження, призначив справу до розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, просили суд задовольнити зустрічний позов. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 вересня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 08 липня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 1822583009:07:001:0161, площею 0,2500 га за адресою: [ADDRESS] . За іншим договором купівлі-продажу від 08 липня 2017 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку з кадастровим номером 1822583009:07:001:0162 площею 0,1685 га за адресою: [ADDRESS] . 19 листопада 2019 року ПрАТ ХК Київміськбуд та [PERSON] уклали попередній договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого сторони зобов`язуються у майбутньому укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , ІІ черга будівництва. Вартість майна сторони погодили у розмірі 839 476,09 грн. Відповідно до копії довідки ПрАТ ХК Київміськбуд від 21 грудня 2019 року № 486 [PERSON] вніс кошти на суму 839 476,09 грн. 07 вересня 2021 року [PERSON] та ТОВ Террам Груп уклали договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Об`єктом договору були майнові права на квартиру [ADDRESS] . Вартість майнових прав становила 762\~615,00 грн. Рішенням від 12 вересня 2022 року у справі № 681/635/22 Полонський районний суд Хмельницької області розірвав шлюб, укладений між [PERSON] , та [PERSON] . За змістом довідки від 14 червня 2022 року № 3004-7501053144 та довідки від 14 червня 2022 року у справі № 3004-7501053145 [PERSON] та [PERSON] як внутрішньо переміщені особи фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року у справі №\~755/11062/22 задоволено позовні вимоги [PERSON] та визначено місце проживання малолітнього [PERSON] з [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й\~охоронювані законом інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою\~статті 10 ЦПК України\~суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У правовідносинах, які розглядаються судом, спір стосується поділу спільного майна подружжя. Відповідно до частини першої\~статті 36 СК України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя\~статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~статті 61 СК України). Тлумачення\~статті 61 СК України\~свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63\~СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша\~статті 70 СК України). Вирішуючи спори між подружжям про майно, потрібно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц. Аналогічними міркуваннями неодноразово керувався Верховний Суд, зокрема, у постанові від 08 квітня 2024 року у справі № 639/2542/22, що свідчить про усталеність правозастосовної практики. Частинами першою, четвертою\~статті 71 СК України\~передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Указаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22). При цьому суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)). Суд встановив, що на заявлений у первісному та зустрічному позовах обсяг нерухомого майна розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя, оскільки зазначене майно було придбане в період перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі, а доказів належності зазначеного майна до приватного майна одного з членів колишнього подружжя до суду не надано. Щодо спірного автомобіля то в матеріалах справи відсутні докази придбання автомобіля в період шлюбу та належності автомобіля на праві власності одному з подружжя, а отже у суду відсутні підстави стверджувати, що зазначене майно входить до загального обсягу спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу. Так співставлення вимог первісного та зустрічного позовів дає підстави для висновку про виділення у приватну власність [PERSON] майнових прав на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру [ADDRESS] . Також суд дійшов висновку про відсутність заперечень обох сторін стосовно визнання права власності за [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 1822583009:07:001:0161, площею 0,2500 га за адресою: [ADDRESS] , а також права власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 1822583009:07:001:0162 площею 0,1685 га за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на належну їй у спільній сумісній власності 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 1822583009:07:001:0161, площею 0,2500 га за адресою: [ADDRESS] , а також права власності на належну їй 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 1822583009:07:001:0162 площею 0,1685 га за адресою: [ADDRESS] , водночас за вказану частку нерухомого майна відповідач бажає отримати компенсацію, на що в свою чергу не погоджується позивач. Так, суд враховує, що земельні ділянки не є неподільною річчю, а відтак за відсутності згоди кожного з подружжя щодо варіантів поділу зазначеного майна у спосіб, запропонований у первісному та зустрічному позовах, суд вважає за можливим поділити зазначене майно шляхом визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці земельної ділянки з кадастровим номером 1822583009:07:001:0161, площею 0,2500 га за адресою: [ADDRESS] , та по 1/2 частці земельної ділянки з кадастровим номером 1822583009:07:001:0162 площею 0,1685 га за адресою: [ADDRESS] , що на переконання суду не породжуватиме стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем, з огляду на ту обставину, що земельні ділянки не є неподільною річчю. Окрім того, [PERSON] просить суд визнати право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , але проти такого поділу майна заперечує [PERSON] , висуваючи вимогу про визнання за ним права власності на 1/7 частку у праві власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, наполягаючи на збільшенні частки у спільному майні подружжя з огляду на різницю у вартостях спірних об`єктів нерухомого майна. Проте, сукупний аналіз вартості об`єктів нерухомого майна та способи розподілу майна подружжя дають підстави для висновку про можливість визнання права власності за [PERSON] на майнові права на квартиру [ADDRESS] , водночас за [PERSON] на майнові права на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Щодо збільшення частки у праві спільної сумісної власності подружжя суд керується такими міркуваннями. Співставлення вартостей зазначених об`єктів нерухомого майна не дає підстав для збільшення частки [PERSON] у майнових правах на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Не є підставою для збільшення частки у спільному сумісному майні і перебування на утриманні [PERSON] малолітнього сина [PERSON] . Верховний Суд у постанові від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17 роз`яснив, зокрема, що проживання дітей з одним з подружжя з огляду на положення статті 70 СК України саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. За таких умов суд не встановив підстав для збільшення частки [PERSON] , у спільному майні подружжя. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що первісні позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial