Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] у позові вказала, що розпорядженням Микулинецького селищного голови Тернопільського району Тернопільської області Тернопільської області від 19 липня 2024 року № 128-К «Про звільнення [PERSON] » її було звільнено із роботи із 22 липня 2024 року у зв`язку із скороченням штату працівників, тобто з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України. Підставою для прийняття такого розпорядження стало рішення Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 17 травня 2024 року № 2874 "Про внесення змін до рішення № 1613 від 12 листопада 2021 року "Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради", рішення Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 19 липня 2024 року № 2890 "Про внесення змін до структури апарату управління Микулинецької селищної ради". Вважає, що оскільки відповідно до п.6 рішення вказаної ради від 17 травня 2024 року № 2874 пункти 1 (цим пунктом передбачено утворення 7 старостинських округів) та 2 (цим пунктом уповноважено затверджених старост відповідних населених пунктів представляти інтереси жителів цих округів) цього ж рішення вступили в дію лише з 01 серпня 2024 року, тому вона, як секретар-діловод Струсівського старостинського округу Микулинецької селищної ради, не могла бути звільнена з 22 липня 2024 року, а лише з 01 серпня 2024 року. Також зазначила, що при її звільненні із роботи відповідачем було допущено вимоги законодавства про працю, що регулюють порядок вивільнення працівника, можливості переведення працівника на іншу роботу та переважного права на залишення на роботі. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 04 листопада 2024 року відкрито провадження у справі. 19\~листопада 2024\~року відповідачем\~Микулинецькою селищною\~радою Тернопільського\~району Тернопільської\~області подано\~до суду\~відзив (зареєстрований\~в суді\~20\~листопада 2024\~року),\~з якого\~вбачається,\~що рішенням\~Микулинецької селищної\~ради Тернопільського\~району \~Тернопільської області\~від 17\~травня 2024\~року №\~2874\~внесено зміни\~ до\~стуктури апарату\~управління вказаної\~ради,\~згідно з\~якими \~виведено та\~скорочено штатні\~одиниці апарату\~управління \~селищної ради\~ в\~кількості 8,5\~од.\~ (в\~тому числі\~штатні одиниці\~діловодів,\~1\~штатна \~одиниця-діловод\~Струсівського старостинського\~округу,\~1\~штатна одиниця-\~діловод Варваринецького\~старостинського округу)\~у зв"язку\~із об"єднанням\~ Струсівського\~та Варваринецького\~старостинських округів\~і утворенням\~Струсівсько-Варваринського\~ старостинського\~округу.\~За таких\~обставин \~21\~травня 2024\~року \~секретаря-діловода\~Струсівського старостинського\~округу Мединську\~Н.Р.\~повідомлено про\~наступне вивільнення.\~Станом на\~21\~травня 2024\~року та\~на 22\~липня 2024\~року у\~Микулинецькій селищній\~раді Тернопільського\~району були\~вакантними \~ посади\~старости Ладичинського\~старостинського округу,\~завідувача сектору\~юридичного забезпечення\~та управління\~персоналом,\~спеціаліста \~1\~категорії відділу\~земельних ресурсів,\~архітектури та\~містобудування,\~однак позивач\~ [PERSON] \~не \~відповідала кваліфікаційним\~вимогам щодо\~цих вакантних\~посад.\~Також у\~відзиві представник\~відповідача зазначив,\~що за\~результатами \~роботи комісії\~з визначення\~осіб,\~ які\~мають переважне\~право на\~залишення на\~роботі або\~щодо яких\~встановлено обмеження\~на звільнення,\~вирішено \~запропонувати селищному\~голові \~залишити на\~роботі діловодом\~кандидатуру [PERSON] .\~ \~Щодо переважного\~права на\~залишення на роботі [PERSON] , в сім"ї якої немає інших працівників із самостійним заробітком, то у матеріалах особової справи [PERSON] жодної інформації про те, що вона самостійно утримує дитину не було і вона про це не повідомляла. Вважає, що оспорюване позивачем розпорядження Микулинецького селищного голови від 19 липня 2024 року № 128-К, є законним та обгрунтованим, а тому у задоволенні позову просить відмовити. У судовому засіданні позивач, її представники адвокат Микитович П.М., [PERSON] позовні вимоги підтримали із мотивів, викладених у позові, відповіді на відзив. Просять позов задовольнити. Представники відповідача [PERSON] , адвокат Ізай Р.О., Слободян О.Р. у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову із підстав, викладених у відзиві, запереченнях на відповідь на відзив. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив Розпорядженням Микулинецького селищного голови Тернопільського району Тернопільської області від 26 квітня 2023 року № 54-К "Про прийняття на роботу Наталії Мединської" [PERSON] прийнято на роботу на посаду секретаря-діловода Струсівського старостинського округу загального відділу Микулинецької селищної ради з 01 травня 2023 року за основним місцем роботи. 17 травня 2024 року Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області прийнято рішення № 2874 "Про внесення змін до рішення № 1613 від 12.11.2021 року "Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради", відповідно до пункту 1 якого було утворено сім старостинських округів Микулинецької селищної ради, серед яких і Струсівсько-Варваринський старостинський округ у складі сіл Струсів, Бернадівка, Варваринці. Пунктом 4 зазначеного рішення передбачено, що сектору юридичного забезпечення та управління персоналом Микулинецької селищної ради внести зміни в структуру апарату управління Микулинецької селищної ради відповідно до прийнятого рішення та попередити працівників згідно з чинним законодавством, а пунктом 6 передбачено, що пункти 1 та 2 даного рішення вступають в дію з 01 серпня 2024 року. 21 травня 2024 року Микулинецьким селищним головою Тернопільського району Тернопільської області складено попередження № 6 про наступне вивільнення [PERSON] з посади відповідно до п.1 статті 40 КЗпП України. Позивачу [PERSON] 21 травня 2024 року було оголошено зміст вказаного попередження, про що сторони підтвердили у судовому засіданні, однак із ним позивач не погодилась, зазначивши у ньому про це письмово. Також представники відповідача підтвердили, що [PERSON] не пропонували інші вакантні посади через їх відсутність. Розпорядженням Микулинецького селищного голови Тернопільського району від 19 липня 2024 року № 128-К "Про звільнення [PERSON] " позивача звільнено із посади секретаря-діловода Струсівського старостинського округу Микулинецької селищної ради з 22 липня 2024 року за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Підставою для звільнення [PERSON] із зайнятої нею посади стали рішення Микулинецької селищної ради від 17 травня 2024 року № 2874 "Про внесення змін до рішення № 1613 від 12.11.2021 року "Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради", рішення Микулинецької селищної ради від 19 липня 2024 року № 2890 "Про внесення змін до структури апарату управління Микулинецької селищної ради та затвердження в новій редакції". Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Вказана правова норма включає такі підстави звільнення працівника як внаслідок змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, так і внаслідок скорочення чисельності або штату працівників. За змістом п.19 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У судовому засіданні з"ясовано, що у зв"язку із прийняттям Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області рішення від 17 травня 2024 року № 2874 "Про внесення змін до рішення № 1613 від 12 листопада 2021 року "Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради" відбулися зміни в організації виробництва і праці Микулинецької селищної ради, які полягали в зменшенні старостинських округів із 9 до 7. У вказаному рішенні не зазначено посад, встановлених штатним розписом Микулинецької селищної ради Тернопільського району, які скорочуються у зв"язку із змінами в оранізації виробництва і праці, а лише доручено сектору юридичного забезпечення та управління персоналом Микулинецької селищної ради внести зміни в структуру апарату управління Микулинецької селищної ради відповідно до прийнятого рішення. За таких обставин суд відкидає твердження відповідача, викладене у відзиві на позов, згідно з яким останній зазначив, що саме цим рішенням внесено зміни до структури апарату управління селищної ради. Доказів про те, що після 17 травня 2024 року, станом на 21 травня 2024 року (час ознайомлення позивача із попередженням про наступне вивільнення) Микулинецькою селищною радою Тернопільського району приймалось відповідне рішення про скорочення чисельності або штату працівників у зв"язку із змінами в оранізації виробництва і праці сторонами суду не подано. Лише 19 липня 2024 року, тобто в час прийняття оспорюваного розпорядженення, Микулинецькою селищною радою Тернопільського району прийнято рішення № 2890 "Про внесення змін до структури апарату управління Микулинецької селищної ради та затвердження в новій редакції", яким з 23 липня 2024 року виведено та зменшено перелічені у рішенні посади, зокрема діловодів Струсівського, Варваринецького старостинських округів, введено нові посади, зокрема діловода Струсівсько-Варваринського старостинського округу, діловода загального відділу та інші, затверджено структуру апарату управління Микулинецької селищної ради в новій редакції та більше того, зобов"язано сектор юридичного забезпечення та управління персоналом попередити працівників Микулинецької селищної ради про можливе вивільнення з посади. При розгляді і вирішенні вказаної справи, суд вважає за необхідне зазначити, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 500/3973/24 за позовом [PERSON] до Микулинецької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішень в частині, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу визнано протиправним та скасовано рішення сорок восьмої сесії восьмого скликання Микулинецької селищної ради від 17 травня 2024 року № 2874 "Про внесення змін до рішення № 1613 від 12 листопада 2021 року "Про утворення старостинських округів на території Микулинецької селищної ради" в частині внесення змін до рішення № 1613 від 12 листопада 2021 року про утворення старостинських округів Микулинецької селищної ради в кількості 7 округів та утворення Струсівсько-Варваринського старостинського округу. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року залишено без змін. З урахуванням наведеного на час розгляду цієї справи відсутні підстави, внаслідок яких відбулися зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, що підтверджує незаконність звільнення [PERSON] із роботи. Згідно із ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Таким чином, суд вважає, що відповідачем при звільненні [PERSON] допущено порушення законодавства про працю в частині її непопередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці (попередження видано 21 травня 2024 року), а рішення із зазначенням переліку посад, кількості та категорії працівників, які будуть скорочені (виключені) із штатного розпису прийнято лише 19 липня 2024 року. З огляду на те, що попередження про наступне вивільнення працівника винесено завчасно до скорочення чисельності штату, не підлягає оцінці та обставина, що позивачу одночасно із попередженням про звільнення не запропоновано іншої роботи за відповідною професією та спеціальністю у селищній раді, а також обставина переважного права на залишення на роботі. Судом також встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою [ADDRESS] , до складу її сім"ї належить дочка [PERSON] , [INFO] (довідка Микулинецької селищної ради від 30 липня 2024 року № 412), вона не перебуває у шлюбі, що підтверджується рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільськї області від 30 серпня 2016 року у справі № 606/1141/16-ц про розірвання шлюбу із [PERSON] . У судовому засіданні позивач пояснила, що вона сама виховує та утримує дитину, а відповідач цього твердження не спростував. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила суду, що [PERSON] одна виховує та утримує свою дочку. У законодавстві України про працю відсутнє визначення поняття "одинока мати". Однак, відповідно до п.9 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" нею вважається жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Наявність у матеріалах справи довідки Микулинецької селищної ради від 18 лютого 2025 року № 162 про те, що разом із [PERSON] проживає її мати [PERSON] , [INFO] , та баба [PERSON] , [INFO] , які є пенсіонерами, відсутність в особовій справі даних про те, що [PERSON] виховує та утримує неповнолітню дитину сама не спростовує того факту, що позивач є одинокою матір"ю. Отже, із урахуванням вказаних доказів суд приходить до висновку про те, що позивач виховує та утримує дитину сама. Згідно із ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Ці вимоги закону при звільненні [PERSON] відповідачем не додержано. Частиною 6 статті 43 Конституції України встановлено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи вимоги частини 1 статті 235 КЗпП України на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Тому позивач повинна бути поновлена на посаді серетаря-діловода Струсівського старостинського округу. Вказана правова позиція неодноразово викладена в постановах Верховного Суду, зокрема в постанові від 07 липня 2020 року у справі № 811/952/15. Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 721/910/19 вказав, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником. Тож позивача слід поновити на роботі та на посаді, з якої її незаконно звільнено, з 23 липня 2024 року, а також внести відповідні записи до її трудової книжки. Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100). Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Зі змісту пункту 5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 26 лютого 2025 року №155 заробітна плата позивача за травень-червень 2024 року складала 14533.33 гривень за фактично відпрацьовані за цей період 32 робочі дні. Середньоденна заробітна плата позивача становить 454.17 гривень. Період вимушеного прогулу позивача з 23 липня 2024 (наступний день після звільнення, враховуючи, що день звільнення є останнім робочим днем) по 29 квітня 2025 (день ухвалення рішення у цій справі) становить 201 робочих дні. Отже, середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на її користь, становить 91288 (дев"яносто однієї тисячі двісті вісімдесят вісім) гривень 17 коп. (454.17 гривень х 201 робочих дні вимушеного прогулу). Така сума обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого присуджена до виплати працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За результатами розгляду справи суд прийшов до висновку, що відповідач не довів правомірності оскаржуваного рішення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі. Оскільки позивач, звернувшись із позовом про поновлення на роботі, вона відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи, тому у разі задоволення позовузгідно із ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 1211,20 грн. слід стягнути на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області.

Outcome: approved