Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1. [PERSON] звернувся в суд з позовом до АТ КБ "Приватбанк" про визнання припиненою іпотеки та вилучення з Державного реєстру запису про обтяження нерухомого майна іпотекою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 30.10.2007 між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір №ROD0GА0000000019, згідно якого позивач отримав кредит на суму 10500,00 доларів США зі строком повернення до 30.10.2017. Одночасно, на забезпечення боргових зобов`язань між сторонами укладено договір іпотеки від 30.10.2007, предметом якого є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 57 кв.м., житловою площею - 37 кв.м. У квітні 2015 року банк, бажаючи достроково повернути суму кредиту звернувся до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з позовом про стягнення з позивача суми заборгованості. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11.04.2017 позов банку задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь банку загальну суму заборгованості у розмірі 5636 (п`ять тисяч шістсот тридцять шість) доларів 08 центів США, що за курсом 23,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.04.2015 складає 132109, 71 гривень. На виконання даного рішення був виданий виконавчий лист від 27.07.2017 на підставі якого, було відкрито виконавче провадження №55825027 про примусове стягнення з [PERSON] 133499, 36 грн боргу. 29.12.2021 у зв`язку з повною сплатою заборгованості по кредитному договору державним виконавцем Дубенського відділу ДВС прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження. Однак, відповідач як іпотекодержатель за договором іпотеки від 30.10.2007, не здійснив свого обов`язку щодо звернення до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки протягом 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою з метою вилучення записів про іпотеку та обтяження нерухомого майна. Позивачем направлялися звернення до АТ КБ "Приватбанк" щодо визнання припиненою іпотеки та вилучення записів, які залишились без реагування. Враховуючи викладене, єдиним способом припинення іпотеки нерухомого майна та припинення записів про іпотеку є звернення позивача до суду. 2.1. Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого АТ КБ "Приватбанк" вважає, що подана позовна заява не підлягає задоволенню повністю та є такою, що не відповідає дійсності виходячи з наступного. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Принцип належного виконання зобов`язання полягає у тому, що зобов`язання має виконуватися боржником відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства. АТ КБ "Приватбанк" не прийняв виконання зобов`язання позичальника. Посилаються на те, що позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує виконання ним зобов`язання за кредитним договором №ROD0GA0000000019 від 30.10.2007 р. в повному обсязі, а сам факт виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не є підставою належного виконання зобов`язання в цілому, а лише підтверджує належне виконання рішення суду та часткове виконання зобов`язань за кредитним договором. Зазначають, що закінчення виконавчого провадження в зв`язку повним фактичним виконанням рішення суду в примусовому порядку також не може свідчити про належне виконання кредитного договору, окрім того банк оскаржував дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 559/1004/15-ц. Також АТ КБ «ПриватБанк» звертає увагу, що судовим рішенням про стягнення заборгованості не було припинено дію договору, не було його розірвано, а відтак його дія для сторін продовжувалась. В даному випадку правовідносини між сторонами не припинилися, що не позбавляло банк нараховувати заборгованість згідно договору та отримання таких сум. Також розмір заборгованості зазначений в рішенні Дубенського міськрайонного суду від 11.04.2017 р. визначено станом на 2015 рік, натомість погашення заборгованості, про яке заявляє позивач, відбулось у грудні 2021 року, тобто більш ніж через 6 років. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Зазначають, що згідно діючої практики Верховного суду зарахування стягувачу суми у національній валюті України чи іншій валюті, а ніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Враховуючи, що судовим рішенням заборгованість за кредитним договором від 30.10.2007 року стягнуто у валюті США - 5636 (п`ять тисяч шістсот тридцять шість) доларів 08 центів США, що за курсом 23,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.04.2015 року складає 132 109 (сто тридцять дві тисячі сто дев`ять) гривень 71 копійок, то саме в валюті кредиту має виконуватись судове рішення. Отож, враховуючи викладене, та оскільки зобов`язання [PERSON] перед банком є не виконаними, то відсутні підстави вважати іпотеку, як вид забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором припиненою, та відповідно наявність записів про обтяження заставного майна іпотекою за забороною відчуження є правомірним. Тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 2.1.Ухвалою суду від 02.07.2024 відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 2.2.02.08.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого АТ КБ "Приватбанк" вважає, що подана позовна заява не підлягає задоволенню повністю та є такою, що не відповідає дійсності, тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог. 2.3.23.09.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. 2.4. В судовому засіданні представник позивача адвокат Пащук Т.С. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та пояснив, що [PERSON] виконав своє основне зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором від 30.10.2007, звертався до банку, як ітопекодержателя щодо надання письмового повідомлення про погашення боргу за кредитним договором та визнання іпотеки припиненою, однак відповіді не отримав. Зазначає, що дані правовідносини є цивільними, де основним принципом є принцип диспозитивності, а це означає, що суб`єкт правовідносин реалізовує свої права на власний розсуд. Погоджується з доводами представника відповідача, що існує стала практика Верховного суду, щодо виконання зобов`язання особою у тій валюті, яка вказана у судовому рішення, однак зазначає, що в резолютивній частині рішення сума боргу вказана в іноземній валюті та одночасно зазначено її еквівалент у національній валюті, в якій і було сплачено борг [PERSON] на що банк не подав жодних заперечень. Зазначає, що у цивільній справі про стягнення боргу з [PERSON] рішення суду було винесено у 2017 році, виконавче провадження тривало з 2018 по 2021 рік і банк не скористався своїм правом на оскарження суми боргу чи її стягнення у національній валюті, хоча питання оспорювання не належного його виконання здійснюється на стадії виконання рішення. Виконавче провадження було закінчено 29.12.2021 і лише через два роки банк звернувся до суду зі скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження, строки звернення якої не дотримано, а відтак ухвалою суду від 27.06.2023 дану скаргу залишено без розгляду. Враховуючи, що виконавче провадження є закінченим, не оспореним, представник вважає, що його підзахисний виконав свої основні зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, а тому є всі законні підстави для припинення і похідного зобов`язання - іпотеки, тому просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі. 2.5.Представник відповідача Мельник В.М. в судовому засіданні зазначила, що підтримує позицію викладену у відзиві, вважає позов необгрутованим, вказала, що стороною позивача обрано не правильний спосіб захисту та не правильно сформульовано позовні вимоги. Вважає, що позовна вимога щодо припинення іпотеки за договором іпотеки від 30.10.2007 сформульована правильно на відміну від вимоги про вилучення з Державного реєстру речових прав на майно та їх обтяжень записів, оскільки обов`язок в частині внесення відомостей про припинення іпотеки є законодавчим обов`язком відповідного органу державної реєстрації, а не банку. Окрім того, банк не визнає позов, не прийняв виконання зобов`язання позивачем, оскільки таке виконання здійснене в національній валюті, а згідно судового рішення з [PERSON] стягнуто заборгованість у валюті США та зазначено еквівалент у гривнях. Також, вважають, що винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у відношенні до боржника не скасовує необхідність виконання рішення суду у валюті зобов`язання. Окрім того, банк скористався своїм правом оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження, і це було право банку вибрати таких спосіб захисту свого порушеного права. Зазначає, що згідно сталої практики Верховного суду, зарахування стягувачу суми у національній валюті України чи іншій валюті, а ніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Отже, враховуючи вищенаведене, та оскільки зобов`язання [PERSON] перед банком є невиконаними, то відсутні підстави вважати іпотеку, як вид забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором припиненою, відтак наявність записів про обтяження заставного майна іпотекою за забороною відчуження є правомірним. Також зазначає, що у позивача перед банком наявна заборгованість за даним кредитним договором (внаслідок несвоєчасного виконання рішення суду) розміром 5618,06 доларів США, що еквівалентне 230888,78 грн. (згідно розрахунку), а тому відсутні правові підстави для припинення іпотеки за договором іпотеки та вилучення записів. Тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. ІІІ. Фактичні обставини справи. 3.1.Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться що знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 57,60 кв.м., житловою площею - 37,00 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу №1-3294 від 27.09.2007, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.19). 3.2.30 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON] укладено договір іпотеки за №ROD0GA0000000019, згідно якого, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 57 кв.м., житловою площею - 37 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №1-3294 від 27.09.2007. За цим договором забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором від 30.10.2007 №ROD0GA0000000019 ( а.с. 8-10). 3.3.Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстрацій номер обтяження №5935907 та Державного реєстру іпотек, реєстрацій номер обтяження №5936494 на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 57,60 кв.м., житловою площею - 37,00 кв.м накладено тип обтяження - заборона на нерухоме майно та іпотеку, що внесені на підставі договору іпотеки від 30 жовтня 2007 року (а.с.19-20). 3.4. Судом встановлено, що ПАТ КТ «Приватбанк» у 2015 році відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України звернувся до суду із позовом про дострокове повернення кредиту та стягнення усієї заборгованості. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 квітня 2017 року за 559/1004/15-ц позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково - стягнуто 5636 (п`ять тисяч шістсот тридцять шість) доларів 08 центів США, що за курсом 23,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.04.2015 року складає 132 109 (сто тридцять дві тисячі сто дев`ять) гривень 71 копійку. Рішення суду набрало законної сили 25 квітня 2017 року (а.с.21-22). 3.5.На підставі виконавчого листа №559/1004/15-ц виданого 27.07.2017 Дубенським міськрайонним судом 19.02.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55825027 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 133499,36 грн. (а.с.23). 3.6.Згідно інформаційної довідки про виконавче провадження та постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.12.2021 за №55825027 рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області №559/1004/15-ц від 11.04.2017 [PERSON] повністю виконано шляхом сплати боргу у сумі 133499,36 грн. в повному обсязі, відтак виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 11-13). 3.7.У листі від 23.05.2024, адресованому АТ КБ «Приватбанк» Дзюбак Є.Ф. просить надіслати письмове повідомлення про погашенням ним боргу за кредитним договором від 30.10.2007, здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки та припинення обтяження - заборони на нерухоме майно, підставою виникнення якого слугував іпотечний договір від 30.10.20217 у зв`язку з повним виконанням зобов`язань щодо сплати боргу за кредитним договором від 30.10.2007 №ROD0GA0000000019 (а.с.14-17). 3.8.Згідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 14.06.2024 [PERSON] відмовлено в задоволенні запиту щодо зняття обтяження з нерухомості, яке буде можливе лише після закриття кредитного договору та погашення нарахованої заборгованості. Протягом місяця банком буде проведено перерахунок враховуючи погашення зобов`язання згідно виконавчого провадження (а.с.62-63). 3.9.Згідно наданого АТ КБ «Приватбанком» розрахунку заборгованості станом на 03.09.2024 у [PERSON] наявна заборгованість перед банком розміром 5618,06 доларів США, що еквівалентне 230888,78 грн. (а.с.77-84). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами (стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.1ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За положеннями ч. 1 ст. 593 ЦК України, припинення права застави відбувається у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Iпотека відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні i користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування нерухомого майна або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладає заборону відчуження нерухомого майна, зокрема за повідомленням іпотекодержателя. За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання i є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Отже, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання i є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недiйсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки піддягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Iз зазначених норм права випливає, що іпотека припиняється, зокрема у разі припинення основного зобов`язання належним виконанням. При цьому, законодавець не вимагає вiд іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові вiд 06.07.2016 року по справі № 6-118цс16. Згідно з правовим висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 06.02.2019 року у справі №463/3237/16 зобов`язання боржника з виконання кредитного договору були виконані у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження»` та у повному обсязі, отже вони припинилися відповідно до статті 599 ЦК України, а відтак припиненою є й іпотека як похідне від основного зобов`язання. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже правових підстав для його утримання під обтяженням немає. Окрім того, у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 710/343/17 Верховний Суд виснував, що погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі свідчить про припинення кредитного зобов`язання й зумовлює припинення іпотеки з огляду на її похідний характер. Відповідно до частини п`ятої статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача. У частині третій статті 44 цього Закону передбачено, що після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 74 Закону України «Про нотаріат», передбачається, що саме у зв`язку з припиненням відносин іпотеки за повідомленням уповноваженої особи нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна. Згідно з п.п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України вiд 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, в тому числі, за рішенням суду. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 i 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-якi дiї, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1. За загальним принципом кожна сторона цивільного спору зобов`язана суду довести свою позицію. 5.2.Суд приходить до висновку, що існування обтяження у виді іпотеки та обтяження у вигляді заборони на нерухоме майна перешкоджає позивачу реалізувати свої права власника, які полягають у володіння, користуванні та розпорядженні своїм майном. Враховуючи, що у даній справі основне зобов`язання за кредитним договором №ROD0GA0000000019 від 30.10.2007 припинено належним виконанням, що підтверджується постановою про закриття виконавчого провадження, отже підлягають припиненню і похідні від основного зобов`язання - обтяження у вигляді іпотеки та обтяження у вигляді заборони на нерухомість з подальшим вилученням записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Iпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 5.3. Суд не погоджується із позицією сторони відповідача щодо не прийняття банком виконання зобов`язання позивачем, оскільки судовим рішенням від 2017 року про стягнення заборгованості не було припинено дію договору, не було його розірвано, відтак його дія для сторін продовжувалась, що не позбавляло банк нараховувати заборгованість згідно договору та отримання таких сум. На противагу позиції відповідача, суд зауважує, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувшись до суду у 2015 році про дострокове повернення кредиту та стягнення усієї заборгованості, а тому, як кредитор у зобов`язанні, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. 5.4. Суд не бере також до уваги доводи представника відповідача про наявність заборгованості за кредитним договором у зв`язку з несвоєчасним виконанням [PERSON] рішення суду від 11.04.20217 з огляду на те, що банк звернувшись з позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості, одноособово змінив порядок і строк виконання кредитного договору, а тому втратив право нараховувати передбачені договором проценти, пеню і т.д. З матеріалів справи встановлено, а відповідачем не спростовано, що банк не звертався до боржника із позовом про стягнення процентів за порушення грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України. У зв`язку з чим доводи банку про наявність у позивача заборгованості (згідно довідки про заборгованість) є безпідставними. 5.5. Доводи відповідача щодо неналежного виконання божником грошових зобов`язань та не прийняття такого виконання банком, оскільки зарахування стягувачу суми у національній валюті України чи іншій валюті, а ніж валюта зазначена у резолютивній частині судового рішення не вважається належним його виконанням також оціюються судом критично. Суд зауважує, що у рішенні суду сума заборгованості вказана у доларах США, та додатково зазначено еквівалент у гривнях згідно курсу НБУ. Вказане рішення, щодо визначення заборгованості саме в гривнях відповідало судовій практиці наявній на той час. Дане рішення набрало законної сили та не оскаржувалося АТ КБ "Приватбанк», відповідно банк не мав жодних заперечень. Відтак, [PERSON] сплатив заборгованість згідно рішення суду у розмірі еквівалентному іноземній валюті згідно курсу НБУ, жодних зауважень з приводу суми погашення боргу банк також не мав. Як наслідок виконавче провадження було закрито, про що і повідомлено банк. Посилання відповідача на оскарження дій державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 559/1004/15-ц про зарахування стягувачу суми у національній валюті України чи іншій валюті, а ніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, як на одну із підстав для відмови у задоволенні позову суд не бере до уваги оскільки скарга АТ КБ "Приватбанку" згідно ухвали Дубенського міськрайонного суду від 27.06.2023 залишена без розгляду. 5.6. Дослідивши матеріали справи, суд бере до уваги, що припинення договору іпотеки та зняття обтяження нерухомого майна не порушує прав інших осіб, не суперечить вимогам діючого законодавства. Враховуючи, що позивачем в повному обсязі сплачено борг, визначений рішенням Дубенського міськрайонного суду від 11 квітня 2017 року, а відтак забезпечені іпотекою зобов`язання за кредитним договором позивачем виконано в повному обсязі, то зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору припиняються, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність достатніх правових підстав для задоволення позову. 5.7. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. За таких обставин,

Outcome: approved