Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

26 березня 2025 року позивач - Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 104\~786,90 грн., а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2\~422,40 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що між Акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитні договори: 17 вересня 2017 року кредитний договір № 200874932301, за яким позичальнику видано кредит у сумі 28\~100,00 грн.; 12 січня 2022 року кредитний договір № 1002070230901, за яким позичальнику видано кредит у сумі 38\~000,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10 січня 2025 року складає: по кредитному договору від 17 вересня 2017 року № 200874932301 45\~306,97 грн. (з яких: 28\~092,14 грн. - заборгованість за кредитом, 17\~214,83 грн. заборгованість за процентами, 0,00 грн. - заборгованість за комісією); по кредитному договору від 12 січня 2022 року № 1002070230901 59 479,93 грн. (з яких: 36\~416,51 грн. заборгованість за кредитом; 9,57 грн. заборгованість за процентами; 23\~053,85 грн. заборгованість за комісією). Тобто, загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 10 січня 2025 року склала 104\~786,90 грн. Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Враховуючи наведені обставини позивач звернувся до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості. Ухвалою суду від 27 березня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. 28 квітня 2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. До початку повномасштабного вторгнення 24 лютого 2022 року відповідач проживав за місцем реєстрації у с. Володимирівка Волноваського району Донецької області та сумлінно виконував усі кредитні зобов`язання перед АТ «ПУМБ», жодних прострочень до цієї дати не було. Після початку бойових дій у Волноваському районі відповідач був змушений евакуюватися на підконтрольну Україні територію до Дніпропетровської області, отримавши статус внутрішньо переміщеної особи. Будинок відповідача був повністю зруйнований внаслідок бойових дій, що унеможливило проживання за місцем реєстрації. Зазначив, що втрата житла, майна, роботи та складне матеріальне становище, спричинене війною, а також необхідність утримувати сім`ю включно з неповнолітньою дитиною, унеможливлює одночасне виконання відповідачем кредитних зобов`язань та забезпечення мінімальних умов існування. Вважає, що ці обставини підпадають під дію форс-мажорних обставин, визначених ст. 617 ЦК України, а також ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», оскільки бойові дії та окупація території є обставинами, що унеможливили виконання зобов`язань. Відмова банку врахувати статус ВПО та складне матеріальне становище відповідача суперечить принципам соціальної справедливості та захисту прав громадян, які постраждали від війни. Відповідач підтверджує, що перебуваючи у відрядженні у м. Буча 12 січня 2022 року уклав договір № 1002070230901, надавши працівнику АТ «ПУМБ» паспорт, ІПН, і усно повідомив адресу перебування. Але, у копії кредитного договору, наданій позивачем, вказано некоректну фактичну адресу відповідача: « [ADDRESS] », де, по-перше, Ірпінський район взагалі не існує, по-друге, правильно вказувати « [PERSON] », а не «вулиця». Крім того, у травні 2022 року відповідач, на вимогу Банку, відвідав відділення АТ «ПУМБ» у м. Дніпро для актуалізації даних, надавши довідку ВПО № 1232-7500688257 з актуальною адресою. Незважаючи на це, банк не оновив дані, що призвело до неможливості належного інформування відповідача про заборгованість та порушення досудового врегулювання спору. Про сам позов відповідач дізнався випадково, відкривши додаток «Дія». Також зазначив, що відповідач вважає нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором № 1002070230901 незаконним. Позивач посилається на Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (редакція від 01.11.2021), яка не містить підпису відповідача. Зміст цього документа залежить виключно від волі банку, який має право вносити зміни в умови кредитування, що суперечить принципам рівності сторін у договорі. У заяві на приєднання до договору від 12 січня 2022 року не уточнено, які саме послуги включає комісія (2,99% щомісяця), що суперечить вимогам прозорості умов кредитного договору, а тому вимоги позивача щодо стягнення комісії в сумі 23 053,85 грн. відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач посилається на заяву № 200874932301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка передбачає видачу кредитної картки з лімітом 1000 грн. Однак позивач не надав доказів отримання відповідачем картки, її типу, тарифів, процентної ставки, строку дії чи інших умов, передбачених ДКБО. У заяві зазначено, що умови залежать від типу картки, але позивач не вказав, яка саме картка була видана відповідачу, що унеможливлює перевірку відповідності умов. Замість паспорту споживчого кредиту для цього договору/картки позивач надав паспорт кредиту 0-11-24"К" на покупку побутової техніки в магазині «Комфі» (13\~000,00 грн.), який не має відношення до цього договору і був погашений відповідачем вчасно. Це свідчить про неналежність наданих доказів. Крім того, надана позивачем Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» (редакція від 10.06.2017) не містить підпису відповідача і не може вважатися належним доказом, оскільки банк має можливість односторонньо змінювати її умови. Суми, сплачені відповідачем за цим договором (згідно з виписками позивача), значно перевищують заявлене тіло кредиту (28 092,14 грн.). Відповідно до Постанови Верховного Суду від 09 січня 2020 року, за відсутності узгоджених умов про сплату процентів чи комісій, усі сплачені кошти повинні зараховуватися на погашення тіла кредиту. Таким чином вважає, що заборгованість за цим договором вважається погашеною, а вимоги позивача необґрунтованими. Також наполягав на тому, що з наданих позивачем виписок видно, що останні операції за обома кредитними договорами датуються 12 лютого 2022 року, загальний строк позовної давності становить три роки, позов подано 26 березня 2025 року, тобто після спливу строку позовної давності. Позивач посилається на продовження строків позовної давності через воєнний стан, однак не надав доказів, що воєнний стан перешкоджав йому звернутися до суду раніше. У зв`язку з викладеним просив: відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 104 786,90 грн. та судового збору в сумі 2 422,40 грн. в повному обсязі; визнати недійсними вимоги про стягнення комісійних платежів за договором № 1002070230901 від 12 січня 2022 року як таких, що суперечать вимогам законодавства; визнати вимоги за договором № 200874932301 від 17 вересня 2017 року необґрунтованими у зв`язку з відсутністю належних доказів укладення договору та визначення його істотних умов; застосувати наслідки спливу строку позовної давності до заявлених вимог відповідно до ст. 267 ЦК України. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається\~шляхом пропозиції\~однієї сторони\~укласти договір\~(оферти)\~і прийняття\~пропозиції (акцепту)\~другою стороною. Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, є договором приєднання, що визначено у ст. 634 ЦК України. В Публічній пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженій рішенням Правління ПАТ «ПУМБ» (протокол № 653 від 30 травня 2017 року) (а.с. 12 (зворотній бік) - 20), а також в Публічній пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженій рішенням Правління АТ «ПУМБ» (протокол № 874 від 26 жовтня 2021 року) (а.с. 23 - 29), визначено, що АТ «ПУМБ» відповідно до ст. 641 ЦК України оголошує публічну пропозицію на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою надання банківських послуг, умови і порядок надання яких визначені у даній Публічній пропозиції. Акцепт цієї Публічної пропозиції (приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб) здійснюється фізичними особами у місцях надання Банком послуг шляхом оформлення Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за умови подання документів і відомостей, необхідних для з`ясування особи, суті діяльності та фінансового стану. Приєднання фізичних осіб до договору свідчить про повне і безумовне прийняття Публічної пропозиції Банку на укладення договору в цілому, Клієнт не може запропонувати Банку свої умови договору. Судом встановлено, що 17 вересня 2017 року [PERSON] підписав з Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» заяву № 200874932301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в якій просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку, а також просив встановити на його поточний рахунок кредитний ліміт у розмірі 1\~000,00 грн. (а.с. 11 (зворотній бік)). Підписанням цієї заяви відповідач підтвердив, що приймає Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін), і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку). У відзиві на позовну заяву відповідач хоча і посилався на те, що позивачем не додано до позовної заяви доказів отримання відповідачем кредитної картки, її типу, строку дії, тарифів та процентної ставки, однак фактично не наводив жодних заперечень щодо підписання саме ним вказаної заяви № 200874932301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 17 вересня 2017 року та отримання від Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» кредитних коштів шляхом встановлення кредитного ліміту та кредитну картку. Натомысть, на підтвердження факту отримання відповідачем кредитної картки на підставі укладеного 17 вересня 2017 року кредитного договору № 200874932301 свідчить те, що у відзиві на позовну заяву сам відповідач наполягав на тому, що за цим договором він сплатив Банку 28\~092,14 грн. Також, 17 вересня 2017 року [PERSON] підписав з Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» Паспорт споживчого кредиту, в якому наведена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 12). Враховуючи встановлені обставини суд не бере до уваги та відхиляє усі заперечення відповідача щодо неотримання ним кредитної картки, оскільки вони є недоведеними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами укладення кредитного договору № 200874932301. Таким чином судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 200874932301. Крім того, судом встановлено, що 12 січня 2022 року [PERSON] підписав з Акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» заяву № 1002070230901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в якій просив надати йому споживчий кредит в сумі 38\~000,00 грн. на загальні споживчі цілі, строком на 24 місяці, з процентною ставкою 0,010% річних, з комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%, згідно графіку платежів рівними платежами за ануїтетною схемою повернення кредиту (а.с. 8). Підписанням цієї заяви відповідач підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін), і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку). Також, 12 січня 2022 року [PERSON] підписав з Акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» Паспорт споживчого кредиту, в якому наведена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (зв. бік а.с. 9). Відповідач у відзиві на позовну заяву факт укладення 12 січня 2022 року з позивачем кредитного договору № 1002070230901 не заперечував, а тому вказана обставина не підлягає доказуванню на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Щодо наведених у відзиві на позовну заяву тверджень відповідача про те, що в заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1002070230901 від 12 січня 2022 року невірно зазначено адресу фактичного проживання відповідача, то суд вважає за необхідне зазначити, що відомості про фактичне місце проживання клієнта вносяться Банком зі слів самого клієнта. А тому підписуючи вказану заяву та отримавши від Банку примірник такої заяви, відповідач, маючи можливість перевірити правильність внесених до заяви даних та повідомити Банк про необхідність внести виправлення, не зробив цього. При цьому, своїм підписом відповідач підтвердив правильність внесених в заяву даних. Таким чином судом встановлено, що між Акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 1002070230901. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлені кредитними договорами кредитні кошти на умовах, передбачених договорами. Відповідач [PERSON] отримав у кредит обумовлені договорами грошові кошти, скористався наданими кредитними коштами, частково сплачував грошові кошти в рахунок погашення заборгованості, проте зобов`язання належним чином за вищезазначеними договорами не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Таким чином, між позивачем та відповідачем склалися кредитні правовідносини, у яких праву кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обов`язок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеними між ними угодами. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 200874932301 від 17 вересня 2017 року, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10 січня 2025 року складає 45\~306,97 грн., з яких: 28\~092,14 грн. - заборгованість за кредитом; 17\~214,83 грн. заборгованість за процентами (а.с. 34 (зворотній бік) - 36). Згідно з\~розрахунком заборгованості\~за кредитним\~договором №\~1002070230901\~від 12\~січня 2022\~року,\~заборгованість відповідача\~перед позивачем станом на 10 січня 2025 року складає 59 479,93 грн., з яких: 36\~416,51 грн. заборгованість за кредитом; 9,57 грн. заборгованість за процентами; 23\~053,85 грн. заборгованість за комісією (а.с. 33-34). З розрахунком заборгованості за кредитними договорами № 200874932301 від 17 вересня 2017 року та № 1002070230901 від 12 січня 2022 року відповідач не погоджувався, однак на підтвердження помилковості наданого позивачем розрахунку заборгованості належних, допустимих, переконливих та достатніх доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України не надав. Клопотань про призначення судової економічної експертизи з метою спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач до суду не подавав, у зв`язку з чим у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. В обгрунтування заперечень проти заборгованості за комісією по кредитному договору № 1002070230901 у розмірі 23\~053,85 грн. відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на те, що нарахування такої комісії є незаконним та не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування». З цього приводу суд зазначає, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% була обумовлена умовами укладеного договору № 1002070230901 при підписанні відповідної заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 12 січня 2022 року. Тобто,\~комісія за\~обслуговування кредитної\~заборгованості була\~нарахована позивачем\~відповідачу згідно\~з умовами кредитного договору № 1002070230901 від 12 січня 2022 року. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є\~правомірним,\~якщо його\~недійсність прямо\~не встановлена\~законом або\~якщо він\~не визнаний\~судом недійсним. У частині 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Однак, відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач звертався до суду з позовною заявою про зміну або визнання недійсними умов кредитного договору № 1002070230901 від 12 січня 2022 року в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач заборгованість за вищезазначеними кредитними договорами так і не сплатив. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, а також беручи до уваги, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» є обґрунтованими. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит. Надаючи оцінку твердженням відповідача про те, що він має бути звільнений від відповідальності за порушення ним кредитних зобов`язань на підставі ст. 617 ЦК України та Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» у зв`язку з бойовими діями та окупацією території, де він проживав, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 617 ЦК України дійсно передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, відповідними указами Президента України строк дії воєнного стану в України неодноразово продовжувався та режим воєнного стану в Україні діє до теперішнього часу. У\~листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1\~Торгово-промислова палата України засвідчила, що військова агресія Російської Федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Однак суд зазначає, що існування обставин воєнного стану в Україні та окупація території, де проживав відповідач, самі по собі не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплатити заборгованість за кредитними договорами та звільнення від відповідальності за порушення ним кредитних зобов`язань. Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що порушення відповідачем своїх кредитних зобов`язань перед позивачем сталось саме внаслідок випадку або непереборної сили, відповідачем суду не надано та матеріали справи таких доказів не містять. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів за договорами та не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договорами зобов`язань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 104\~786,90 грн., яка складається з: заборгованості за кредитним договором № 200874932301 від 17 вересня 2017 року у розмірі 45\~306,97 грн., з яких: 28\~092,14 грн. - заборгованість за кредитом; 17\~214,83 грн. заборгованість за процентами; заборгованості за кредитним договором від 12 січня 2022 року № 1002070230901 у розмірі 59 479,93 грн., з яких: 36\~416,51 грн. заборгованість за кредитом; 9,57 грн. заборгованість за процентами; 23\~053,85 грн. заборгованість за комісією. Суд також зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень. При розгляді даної справи суд виходить з того, що в обґрунтування заперечень проти позову та підтвердження перед судом наведених обставин, відповідачем не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів. Усі заперечення відповідача зводяться лише до його незгоди та невизнання обставин наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог. При цьому, обов`язок доведення перед судом переконливості своєї позиції покладається у рівній мірі як на позивача так і на відповідача. Саме тому, оцінюючи у сукупності наявні в матеріалах справи докази та повідомлені сторонами суду обставини в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами № 200874932301 та № 1002070230901, суд вважає переконливішою позицію позивача, оскільки вона підтверджена відповідним доказами, в той час як позиція відповідача ґрунтується виключно на запереченнях та припущеннях, та не підтверджена відповідним засобами доказування. Розглянувши заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності у справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в\~статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до положень ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк, що визначений місяцями, - у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Посилання представника\~відповідача на сплив строку позовної давності для пред`явлення до суду даного позову суд вважає недоведеними, належним чином не обґрунтованими та безпідставними. Так, кредитні договори № 200874932301 та № 1002070230901, заборгованість за якими позивач просить стягнути з відповідача, були укладені 17 вересня 2017 року та 12 січня 2022 року відповідно. При цьому, згідно з пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11\~березня 2020\~року №\~211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на всій території України було установлено карантин з 12 березня 2020 року. В подальшому, відповідними постановами Кабінету Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, карантин було продовжено. Карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, був відмінений на всій території України лише з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року (постанова Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651). Отже,\~строки,\~визначені,\~зокрема,\~статтею 257\~ЦК України,\~продовжувались на\~весь строк\~дії карантину,\~тобто у\~період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року. Крім того, згідно з пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. При цьому, указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, відповідними указами Президента України строк дії воєнного стану в України неодноразово продовжувався та режим воєнного стану в Україні діє до теперішнього часу. Отже, строк, визначений, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжується на строк дії воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу. Враховуючи наведені положення\~Законодавства суд приходить до висновку, що встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності позивачем в будь-якому випадку не пропущений, оскільки кредитні договори, за якими позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, були укладені 17 вересня 2017 року та 12 січня 2022 року, а з 12 березня 2020 року та до теперішнього часу визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності продовжується (спочатку протягом всього періоду дії на території України карантину та в подальшому у зв`язку з дією воєнного стану). Враховуючи, що позивачем при зверненні 26 березня 2025 року до суду з даним позовом строк позовної давності не був пропущений, заява відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до вимог Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» задоволенню не підлягає. Оцінюючи у\~сукупності усі\~інші аргументи\~сторін,\~наведені ними\~в обґрунтування\~своїх вимог\~або заперечень,\~суд до\~уваги їх\~не бере,\~оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. (0,8 ставки судового збору за подачу позовної заяву через електронний суд). На підставі ст.ст. 252-257, 261, 264, 526, 634, 638, 640, 641, 1049, 1054, п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та

Outcome: approved