Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовує тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 11.10.2003 у відділі реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №197. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх двох років сімейне життя погіршилося, шлюбні відносини фактично припинені. Між ним та відповідачем почали виникати розбіжності в розумінні один одного, сварки, непорозуміння, що призвело до втрати почуття любові, поваги, взаємодопомоги. Відповідач взагалі самоусунулася від своїх сімейних обов`язків. Ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Просить суд розірвати шлюб укладений між сторонами та визначити місце проживання їх доньки разом з ним. Ухвалою судді від 13.03.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про розгляд справи, 24.03.2025 нею отримано позовну заяву з додатками, відзив на позов до суду не направлено (а.с.20). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.10.2003 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11.10.2003 у відділі реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №197. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.8). Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.07.2010 (а.с.10). За приписами ч.3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде суперечити їхнім інтересам, тому позов у цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивачем вказано про те, що після припинення спільного проживання з відповідачем, їх спільна донька - [PERSON] залишилася проживати з ним за адресою: [ADDRESS] . Також позивачем вказано, що між ним та дружиною досягнуто згоди щодо проживання дитини з батьком, однак матеріали справи не містять доказів про підтвердження цьому (заяви відповідача про визнання позовних вимог, нотаріально посвідченого договору визначення місця проживання дитини, тощо). За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові №200/952/18 від 15.01.2020. Згідно довідки голови квартального комітету №7 від 14.01.2025 №11, [PERSON] проживає разом донькою [PERSON] , 2010 р.н. за адресою: [ADDRESS] , тоді як позивачем вказано місце проживання його та доньки по [ADDRESS] (а.с.12). Крім того, суд зазначає, що неповнолітній доньці позивача - [PERSON] , 2010 р.н. на момент звернення позивача до суду виповнилося 14 років, а тому відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення місця проживання доньки з позивачем після розірвання шлюбу між сторонами, а тому позов у цій частині не підлягає до задоволення. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилося.

Outcome: partial