Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 43625 грн, судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. У обґрунтування позову зазначено, що 30.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений кредитний договір № 5010929, відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець ТОВ «Мілоан» зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній п. 1.2 договору, а позичальник [PERSON] зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитними коштами у строк, встановлений п. 1.4 договору, виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки, визначені договором. Позикодавець належним чином виконав зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти у порядку, передбаченому договором, що підтверджується відповідними доказами, доданими до позову. Відповідач не виконує зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 26.07.2024 укладений договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 5010929. Загальний розмір заборгованості кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 5010929 від 30.11.2021 станом на день формування позову відповідно до розрахунку заборгованості становить 43625 грн, з яких: за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 10000 грн, за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 32625 грн, за комісіями - 1000 грн. 09.01.2025 судом отримана інформація у порядку, передбаченому ч.6 ст. 187 ЦПК України, про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. З 13.01.2025 по 17.01.2025 суддя перебувала у щорічній відпустці (довідка керівника апарату від 13.01.2025 № 5/2025). 20.01.2025 ухвалою судді відкрите провадження по справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 22.01.2025 до суду відповідачем наданий відзив, згідно якого посилається на те, що 19.01.2025 із системи "Електронний суд" отримав копію ухвали від 20.01.2025 та позовну заяву разом з додатками від позивача. Суд погоджується із доводами відповідача щодо строку для подання відзиву, який вважає не пропущеним з підстав, викладених відповідачем у відзиві. У обгрунтування своїх заперечень відповідачем зазначено про те, що розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами на підтвердження отримання кредитних коштів, користування ним, укладення договору на умовах, вказаних позивачем у позові, а отже є не належними доказами існування боргу. Розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей про видачу кредитних коштів відповідачу, строк кредиту, правильність нарахування відсотків. З копії кредитного договору № 5010929 від 30.11.2021 слідує отримання відповідачем коштів у розмірі 10000 грн із строком їх повернення до 21.12.2021 у розмірі 13625 грн. Зважаючи на суму заборгованості за відсотками у розмірі 32625 грн, позивачем нараховувалися відсотки поза межами повернення кредиту, що є незаконним та необґрунтованим. Доказів перерахування ТОВ «Мілоан», первинним кредитором, коштів на виконання умов договору № 5010929 від 30.11.2021 до позову не додано. Матеріали справи не містять доказів виконання ТОВ «Мілоан» своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит, суду не надані первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів на користь відповідача. Не доведені обставини укладення відповідачем шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором кредитного договору та обставин належного виконання кредитодавцем своїх обов`язків про надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. Позивачем не надані докази про те, чи емітовано на ім`я відповідача платіжну карту, не долучено первинного бухгалтерського документа, виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної картки від 30.11.2021 по 21.12.2021; наявність відомостей про зазначення номера телефону в анкетних даних відповідача, відсутня інформація про фінансовий номер телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій за платіжною карткою за вказані періоди часу. Зазначає, що додані до позову копія кредитного договору та паспорту споживчого кредиту не є достатніми доказами на підтвердження обставин укладення відповідачем кредитного договору в електронній формі та отримання ним кредитних коштів. Позивачем не надані докази на підтвердження особи відповідача (копії довідки про РНОКПП, паспорта), а також документів на підтвердження повноважень представника. Відповідач просить справу розглядати без виклику сторін. 28.01.2025 до суду представником позивача надана відповідь на відзив. На спростування заперечень відповідача представником позивача разом з відповіддю на відзив подане 28.01.2025 клопотання про витребування доказів. 29.01.2025 до суду надійшли заперечення відповідача на клопотання представника позивача про витребування доказів, мотивуючи тим, що представником позивача пропущений строк для подання клопотання та у ньому не заявлено вимогу про поновлення такого строку. Просив відмовити у задоволенні зазначеного клопотання. 06.02.2025\~до суду\~надійшли додаткові\~пояснення представника\~позивача про\~те,\~що у клопотанні про витребування доказів зазначено, що відомості із банківської установи позивач не може отримати, оскільки це є банківська таємниця, розголошення якої третім сторонам заборонено. Відповідне клопотання разом із позовом не заявлене, оскільки на стадії подачі відзиву позичальник категорично заперечує факт видачі кредиту. Як зазначалось у клопотанні про витребування доказів, до позову були надані належні та достатні докази на підтвердження факту перерахування коштів Відповідачу. Проте, Відповідач заперечував факт отримання ним коштів, у зв`язку з чим виникла необхідність у витребуванні доказів. Отже, підставою для витребування доказів стало заперечення відповідача факту отримання коштів На думку представника позивача, метою таких безпідставних заперечень є спричинення виникнення з боку суду сумніву щодо виконання кредитором обов`язку з перерахування коштів. Така поведінка відповідача вказує на перешкоджання розгляду справи, наміру приховати докази отримання ним коштів. 17.02.2025 ухвалою суду задоволене клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. 24.02.2025 ухвалою суду відкладене судове засідання, задоволене клопотання представника позивача, поновлений пропущений строк для подання клопотання про витребування доказів по справі. Витребувано у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію та документи за клопотанням представника позивача. 31.03.2025 у судове засідання з`явився представник позивача, не з`явився відповідач, повідомлений належним чином про дату, час, місце розгляду справи. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із не надходженням до суду витребуваних документів. 31.03.2025 ухвалою суду клопотання представника позивачка задоволено, оголошено перерву, повторно витребувано зазначені вище документи. 08.04.2025 до суду від АТ «УніверсалБанк» надійшла витребувана інформація та документи. 23.04.2025 у судове засідання з`явився представник позивача, просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у поданих ними процесуальних документів до суду, а також з урахуванням інформації, отриманої від АТ «УніверсалБанк». Відповідач не з`явився повідомлений належним чином про дату, час, місце розгляду справи. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у гл. 10 р. ІІІ ЦПК України (ч. 1 ст. 279 ЦПК України). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України. Інших заяв, клопотань до суду, у тому числі щодо розгляду справи у режимі відеоконференції, не надходило. 23.04.2025 суд на підставі ст. 244 ЦПК України перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його проголошення, при цьому оголосивши дату і час такого проголошення, а саме: 25.04.2025 о 15:30. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, у тому числі процесуальні документи, подані сторонами по справі та інформацію АТ «УніверсалБанк, витребувану судом за клопотанням представника позивача, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, недоведеність заперечень відповідачем з таких підстав. Ч.1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання. Відповідно до ст.ст.\~12,\~13, 81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст. 1048 ЦК України). Ч.2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до п.1 ч.2 ст.\~11\~ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. ст.\~626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч.1 ст.\~638\~ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ст.\~639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У разі встановлення у зобов`язанні строку (терміну) його виконання, таке зобов`язання підлягає виконанню у цей строк (ч. 1ст. 530 ЦК України). Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення 30.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] кредитного договору № 5010929, відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець ТОВ «Мілоан» зобов`язався на умовах, у строк, визначених цим договором, надати позичальнику кошти у сумі, визначеній п. 1.2 договору, а [PERSON] зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитними коштами у строк, встановлений договором, виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки, визначені договором. Позикодавець належним чином виконав зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти у порядку, передбаченому договором, що підтверджується відповідними доказами, доданими до позову. Відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 26.07.2024 укладений договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 5010929. Загальний розмір заборгованості кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 5010929 від 30.11.2021 станом на день формування позову відповідно до розрахунку заборгованості становить 43625 грн, з яких: за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 10000 грн, за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 32625 грн, за комісіями - 1000 грн. Судом враховується отримана від АТ «УніверсалБанк» наступна інформація: про те, що АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» видавалось на ім`я [PERSON] кредитна картка № [NUMBER] ; про зарахування на платіжну картку № [NUMBER] кредитних коштів у розмірі 10000 грн, які 30.11.2021 перераховані на вказану картку, зокрема виписка по рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] за номером картки № [NUMBER] з 30.11.2021 по 30.12.2021; про ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] , у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, серію та номер паспорта, адресу проживання, контактні дані (номер телефону, адресу електронної пошти тощо), інші відомості про власника вказаної картки; про номер телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 30.11.2021 по 30.12.2021; про те, що зазначений фінансовий номер телефону наявний у анкетних даних [PERSON] . З матеріалів справи та доводів позивача, які спростовують доводи відповідача слідує, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням реквізитів банківської картки, на рахунок якої, у подальшому перераховані грошові кошти. Факт ідентифікації відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію, відповідно до якої на номер телефону направлений одноразовий ідентифікатор, яким і підписаний договір. Крім того, відповідач не заперечував, що всі відомості, вказані в заяві-анкеті є коректними, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, номер банківської картки, тощо. Ідентифікація відповідача здійснювалася в ITC, яке належить первісному кредитору, що гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному договору. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача використані для укладення цього договору від його імені, відповідачем не надані. Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює, припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок його укладення, підлягають виконанню. З урахуванням\~принципу тлумачення\~«favor\~contractus»\~(тлумачення\~до користь\~дійсності)\~сумніви щодо\~дійсності,\~чинності та\~виконуваності (правочину)\~повинні тлумачитися\~судом на\~користь його\~дійсності,\~чинності та виконуваності (Постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного 10.03.2021 по справі № 607/11746/17). Матеріали справи не містять та відповідачем не надані докази щодо спростування презумпції правомірності укладеного кредитного договору, доказів того, що умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню сторін також не надано. З урахуванням зазначеного правового регулювання, наявних матеріалів справи, між первісним кредитором та відповідачем укладений електронний кредитний договір, оскільки без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету, кредитний договір не був би укладений. Зазначений договір укладений відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні якого сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов та відповідно до ст. 11 ЦК України, у сторін цього договору виникли права та обов`язки. Відповідач вказує\~на недоведеність\~факту перерахування\~кредитних коштів,\~при цьому\~маючи вільний\~доступ до\~своїх рахунків\~у банківських\~установах та\~безперешкодну можливість\~надати суду\~докази,\~що кредитні\~грошові не\~зараховувались на\~його банківську\~картку,\~вказану в\~договорі чи\~іншу картку,\~якою він\~користується,\~при цьому\~жодних доказів\~на підтвердження\~зазначеного,\~а також\~інформації про\~наявність або\~відсутність банківської\~картки,\~про яку\~йдеться у\~позові та\~виписки по\~ній про рух грошових коштів за період кредитуванняним не надано. Згідно Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 по справі № 234/3840/15 непогодження із розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, на «контррозрахунок». Відповідачем не надано ніяких доказів виконання зобов`язання, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої заборгованості по відсоткам, відповідно до умов договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного розрахунку. П. 2.3.2 розділу 2.3 кредитного договору передбачено, що домовленістю сторін про зміну умов договору є здійснені платежі позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 договору та розділу 6 правил; продовження користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного п. п. 1.3, 2.3.1.1, 2.3.1.2 договору, не потребує будь-якого іншого оформлення. Таким чином, сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій від кредитора та позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням договору відповідач погодився на зазначені умови, отже кредитором нарахована заборгованість відповідно до умов укладеного договору. Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Верховного Суду від 12.04.2022 по справі № 756/6038/20 незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, за відсутності зауважень щодо змісту умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. Крім того,\~договір та\~його умови\~в судовому\~порядку не\~оскаржувались,\~не визнавалися\~недійсними,\~а тому\~є такими,\~що відповідають\~волевиявленню сторін. Відповідач тривалий час здійснював погашення заборгованості, що свідчить про визнання умов договору позичальником. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами договору, підстави виникнення заборгованості є законними. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором. Відповідно до\~ст.\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповільності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання.\~Боржник,\~який прострочив\~виконання грошового\~зобов`язання,\~на вимогу\~кредитодавця зобов`язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо договору факторингу слід звернути увагу на те, що за приписами п 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1\~ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Ч.1 ст. 1077 ЦК\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1\~ст.1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 по справі № 910/12525/20 зроблений висновок, що відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Тобто, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором. Договір факторингу в судовому порядку не визнавався недійсним, доказів щодо його нікчемності не надано, тобто, в силу ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаного правочину. Суд зазначає, що розрахунок заборгованості, виписка з особового рахунку, відповідача є належними та допустимими доказами по справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача, всі операції за кредитною карткою. Що дає підстави для висновку, що позивачем надані суду належні та допустимі докази, а саме, первинні бухгалтерські документи щодо надання кредитних коштів, отримання таких коштів відповідачем за кредитним договором. Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами. Проте, відповідач жодних доказів на спростування факту укладення договору, перерахування та отримання ним кредитних коштів чи розміру заборгованості не надав. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн, суд зазначає таке. П. 1 ч. 3\~ст.133 ЦПК України\~передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4\~ст.137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: (1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); (2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); (3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; (4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. 02.07.2024 між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладений договір про надання правової допомоги № 02-07/2024. Згідно заявки про надання юридичної допомоги № 238 від 01.11.2024 та витягу з акту № 2 про надання правничої допомоги від 29.11.2024 надано правові (юридичні) послуги на загальну суму 13000 грн, а саме: надання усної консультації із вивченням документів у розмірі 4000 грн та складання позову про стягнення боргу для подачі до суду - 9000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Згідно із ч. 5\~ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. За відсутності відповідного клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. Ураховуючи предмет позову, складність та обсяг справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, витраченого представником часу, відсутністю клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 13000 грн правової допомоги. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн (ст. 141 ЦПК України).

Outcome: approved