Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

У січні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №211012-48218-2 від 12.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] , відповідачка отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «УКРСИББАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування та 4% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Сума кредиту по укладеному кредитному договору перераховувалася на платіжну картку відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті [NUMBER] відома тільки відповідачці, оскільки на номер телефону, який вона вказала направляється смс-повідомлення з сумою блокування. Одноразовий ідентифікатор 487681 направлявся відповідачці 12.10.2021 о 16:29:09 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який вказувався при реєстрації. Повідомлення на номер телефону відповідачки було надіслане та доставлене за допомогою сервісу «Мобізон» 12.10.2021 о 16:29:09 год. Кредитний договір був підписаний 12.10.2021 року о 16 годині 29 хвилин 24 секунди шляхом введення одноразового ідентифікатора 487681 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.uа. Кредитні кошти були направлені відповідачці 12.10.2021 на платіжну картку [NUMBER] емітовану АТ «УКРСИББАНК», що підтверджується чеком. Відповідачка не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору. Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором № 211012-48218-2 від 12.10.2021 року станом на 10.01.2023 у розмірі 18300,00 грн., яка складається з: 5000,00 грн - заборгованість за кредитом; 3300,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 12.10.2021 року по 11.11.2021 року (включно); 10000,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. Кредитного договору за ставкою 4,0% за кожен день користування кредитом за період з 12.11.2021 року по 31.12.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також судові витрати в сумі 2684,00 грн. та 9000,00 грн. витрат на правову допомогу. 13.02.2023 представник відповідачки надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки не підтверджується укладення та погодження між сторонами договору умов кредитування, про які зазначає позивач у позові. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачці згідно договору про надання коштів у позику на умовах кредиту. Копія чеку про проведення переказу не може свідчити про факт отримання відповідачем коштів, оскільки в ньому відсутні відомості про особу отримувача, а з нього неможливо встановити чи належить зазначена картка саме відповідачці. В той же час, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Також, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис належить саме відповідачці. Натомість, відповідачка будь-яких договорів із кредитними установами не укладала. Матеріали справи не містять підтверджень що саме ці правила розуміла відповідачка, ознайомлювалася та погоджувалася з ними при укладенні договору. Правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником. Також зазначає, що не погоджується з сумою нарахованих відсотків за договором позики, оскільки, після спливу строку надання кредиту, а саме з 11.11.2021 припинилося право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі. Доказів, що відбулася пролонгація договору, відповідно до його умов, позивач не надав і матеріали справи таких відомостей не містять. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачці кредиту, тому перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів не є можливим. Просить в задоволенні позову ТОВ « Фінансова компанія «Ріальто» відмовити, оскільки відсутні правові підстави для стягнення коштів, та стягнути з позивача на користь відповідачки судові витрати. Крім того, подав клопотання про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн. 21.02.2023 представник позивача надав відповідь на відзив, у якому зазначає, що п.3.3. кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, тому позичальник сплачує чіткі та зрозумілі процентні ставки. Відповідачка вчасно не повернула суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, проте відповідачкою зобов`язання за договором № 211012-48218-2 від 12.10.2021 не виконано. Також вказав, що вважає суму витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 9000,00грн. співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони. Заперечує проти стягнення з них на користь відповідачки витрат на правову допомогу, оскільки адвокатом до відзиву на позовну заяву на підтвердження понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00грн. не надано жодного підтверджуючого доказу. Просить стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за договором № 211012-48218-2 від 12.10.2021 станом на 10.01.2023 у розмірі 18300,00грн., судові витрати у розмірі 2684,00грн., та 9000,00 грн. витрат на правову допомогу. Крім того, просить зменшити витрати [PERSON] на оплату правничої допомоги. Представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості не підтверджені належними доказами, оскільки наявність або відсутність вказаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджене виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Доводи представника позивача про те, що п. 3.3. кредитного договору встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання є безпідставними. Вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката не підлягають задоволенню, оскільки ТОВ «ФК «Ріальто» не доведено належними та допустимими доказами витрати на професійну правничу допомогу адвоката. У судове засідання представник позивача не з`явився. До суду надав заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідачка, представник відповідачки у судове засідання не з`явилися. До суду представник позивачки надав заяву про розгляд справи без їх участі. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, зібрані по справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 12.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (торгова марка «МОNЕТКА») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 211012-48218-2. Відповідно до умов договору № 211012-48218-2 від 12.10.2021, [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень, строком на 30 днів (п.1.3 договору), шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Укрсиббанк» (п. 1.6 договору) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 803,00%) користування (п.1.2 договору) та 4% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка 1460,00%) кредитом понад строк, зазначений у п.1.3 договору (п.3.3 договору). У додатку №1 до договору сторони погодили графік розрахунків, за яким до 11.11.2021 підлягало до сплати 5000,00 грн. кредиту, 3300,00 грн. нарахованих процентів, а всього 8300,00 грн., загальну вартість кредиту. У відповідності до порядку, визначеного статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач повинен зареєструватися на вебсайті в мережі Інтернет https://monetka.ua, для чого пройти ідентифікацію та верифікацію особи (заповнити анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначити реквізити картки для отримання кредиту), підтвердити номер мобільного телефону, ознайомитися з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснити акцептування Кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно із Витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua, 12.10.2021 [PERSON] подала анкету-заяву на кредит № 1021764, в якій зазначено суму кредиту: 5000,00 грн., строк кредиту: 30 днів, проценти за користування кредитом: 3300,00 грн., проценти за прострочення грошового зобов`язання: 4% за кожен день неповернення кредиту, особисті дані: ( [PERSON] , Ідентифікаційний код [NUMBER] , номер мобільного телефону [NUMBER] , платіжна картка, на яку має бути перерахована сума кредиту: [NUMBER] АТ «УКРСИББАНК», а також серія та номер паспорта, адреса реєстрації, місце роботи). Згідно з довідкою ТОВ «Девелопмент Інновейшинс», одноразовий ідентифікатор 487681 направлявся смс-повідомленням від альфа-імені «МОNЕТКА» та був доставлений на номер + 380975022525 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 12.10.2021 о 16:29:09 год. Хронологія дій щодо укладення кредитного договору № 211012-48218-2 від 12.10.2021 викладена у Витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua. 12.10.2021 року о 16 годині 29 хвилин 24 секунді відповідач підписала Кредитний договір електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора 487681 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», чим прямо і безумовно погодилася з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилася перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір № 211012-48218-2 від 12.10.2021 року, укладений між ТОВ «ФК «Ріальто» та [PERSON] , був підписаний 12.10.2021 шляхом введення відповідачкою одноразового ідентифікатора 487681 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/. тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладання спірного правочину. Згідно з листом АТ «УкрСиббанк» від 23.05.2023 №29-4-01/07/1223-БТ платіжна картка [NUMBER] емітована АТ «УКРСИББАНК» та належить [PERSON] . Надана до листа виписка за картковим рахунком за період з 12.10.2021 по 17.10.2021 не містить відомостей щодо зарахування на платіжну картку 5000,00 грн., а містить лише дані про видаткові операції. На підтвердження відправлення відповідачці кредитних коштів 12.10.2021 року на платіжну картку позичальника № [NUMBER] емітовану АТ «Укрсиббанк», надано чек №452409196 від 12.10.2021. Виконання переказу у сумі 5000,00 грн. згідно з чеком №452409196 від 12.10.2021 на платіжну картку відповідачки [NUMBER] , емітовану АТ «Укрсиббанк», 12.10.2021 та зарахування коштів 12.10.2021, код авторизації 191234, підтверджується інформацією АТ «ТАСКОМБАНК», викладеною у листі від 19.02.2024 №2918/40. Щодо відсутності у виписці AT «УКРСИББАНК» за картковим рахунком відповідачки відомостей про зарахування на платіжну картку 5000,00 грн. судом встановлено наступне. За повідомленням AT «УКРСИББАНК» грошові кошти у розмірі 5000,00 гривень від 12.10.2021 на електронний платіжний засіб [NUMBER] (унікальний номер транзакції 05269611286003453763276) було зараховано Банком на рахунок [PERSON] [INFO] . Грошовими коштами у розмірі 5000,00 гривень [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ) мала можливість розпоряджатись одразу після зараховування, тобто 12.10.2021 року. У виписці, що була надана раніше до суду по рахунку [PERSON] за період з 12.10.2021 по 17.10.2021 року вказана операція не відображена, бо після проведення переказу платником кошти одразу будуть доступні отримувачу для використання за допомогою картки. При цьому на картковий Рахунок такі кошти зараховуються не пізніше наступного робочого дня після проведення переказу (для послуг Visa Money Transfer, Visa Fast Funds та Mastercard Money Send - не пізніше наступних трьох робочих днів після проведення переказу платником). В даному випадку вказана операція відображена в виписці по рахунку [PERSON] [INFO] , тобто протягом наступних трьох робочих днів після проведення переказу платником. Відтак, суд вважає доведеним отримання [PERSON] кредиту в сумі 5000,00 грн. Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (речення 1,2 абзацу 1 частини 1 статті 1048 ЦК України). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Порушення позичальником обов`язку щодо повернення грошових коштів, надає кредитору можливість стягнути з позичальника проценти за користування чужими грошовими коштами. Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно з доводами позову, відповідачка умови кредитного договору не виконала, кредит і проценти за користування кредитом у встановленому порядку і розмірі не сплатила. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] по договору №211012-48218-2 від 12.10.2021 станом на 10.01.2023 загальна сума заборгованості складає 18300,00 грн., з яких: 5000,00 гривень - заборгованість за кредитом; 3300,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожний день користування кредитом за період з 12.10.2021 по 11.11.2021 включно (30 днів); 10000,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 12.11.2021 по 31.12.2021 включно (50 днів). Відповідно до умов Кредитного договору, сторони погодили процентну ставку за користування кредитом - 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування у межах строку, визначеного в п.1.3 цього договору. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 30 днів, але в будь якому випадку строк користування грошовими коштами не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», які розміщені на сайті monetka.ua. Позичальник, підписуючи даний договір, засвідчив, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього та Правил і зобов`язується їх дотримуватись; інформація, надана товариством, забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим договором без нав`язування її придбання (пункти 5.2-5.2.2 договору). Згідно з пунктом 4.14 Правил впродовж терміну договору позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію), сплативши нараховані проценти по кредиту (до закінчення терміну договору). При цьому продовження відбувається на строк, зазначений у договорі при отриманні кредиту, та діє з дати сплати нарахованих процентів. Також для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації «за комісію», сплативши комісію, яка відображена в особистому кабінеті. Строк пролонгації договору «за комісію» становить 7 або 14 днів. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, обумовлених у п. 4.11, 4.14, 4.15 Правил, отже договір кредиту не був пролонгований та закінчив свою дію 11.11.2021. Отже, розмір процентів, нарахованих відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 12.10.2021 по 11.11.2021 включно (30 днів) становить 3300,00 грн. (5000,00 *2,2%*30 = 3300,00 грн.). Згідно з розрахунком заборгованості, на підставі п. 3.3. Кредитного договору позивач нарахував проценти за неправомірне користування грошовими коштами за процентною ставкою у розмірі 4% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом (річна процентна ставка 1460,00%) за період з 12.11.2021 по 31.12.2021 (включно) у сумі 10000,00 грн. (5000,00 грн. *4% *50 = 10000,00 грн.). Згідно з п. 3.3. Кредитного договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3. Кредитного договору, позичальник сплачує Товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою у розмірі 4% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1277,50 %) кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена у цьому пункті договору нараховується відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Проценти, передбачені частиною 1 статті 1048 ЦК України та пунктом 1.2 договору, не є тотожними з процентами, передбаченими частиною 2 статті 625 ЦК України, з огляду на їх різну правову природу. За своєю правовою природою проценти, передбачені у статті 536, частині 1 статті 1054, частині 1 статті 1048 ЦК України, - є винагородою (платою) за користування грошовими коштами. Натомість проценти за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима. З огляду на викладене суд відхиляє доводи позову про те, що саме пунктом 3.3 кредитного договору передбачено нарахування процентів відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, оскільки в п. 3.3. договору чітко передбачено нарахування відсотків за підвищеною ставкою - 4 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом, а не за кожен день прострочення. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови. В пункті 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України). За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення із відповідачки процентів за кредитом у розмірі 10000,00 грн., нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань після спливу строку кредитування, тобто після 11.11.2021 року, задоволенню не підлягають. При цьому ТОВ «ФК «Ріальто» не пред`являло до позичальниці позовних вимог щодо стягнення трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України. Пунктом 3.3. кредитного договору передбачено нарахування відсотків за підвищеною ставкою 4% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом, а не за кожен день прострочення, та у разі пролонгації договору. З урахуванням наведеного, вимоги позову про стягнення заборгованості є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково, із [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 5000,00 грн. та процентами в розмірі 3300,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» задоволено частково, то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1217,46 грн. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Із положень ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial