Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

11.02.2025 р. до Святошинського районного суду міста Києва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Звертаючись до суду з позовом позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що в період з 08.10.2014 р. до 04.01.2018р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У сторін по справі є донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.07.2018 р, було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із відповідачем по справі та стягнуто з позивача аліменти на користь відповідача на утримання дитини. Як зазначила позивач на даний час обставини змінились, дочка проживає з нею, а тому просила припинити стягнення аліментів з неї та стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання дочки. Ухвалою суду від 13.02.2025 р. роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини (передавши в цій частині позовну заяву для реєстрації до канцелярії суду в порядку ст. 188 ЦПК України). Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, з додатками до неї, які повернуті до суду з відміткою Укрпошти "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 74,75). Відзив на позов відповідачем у визначений термін не подано. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України, яким відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.10.2014 р. до 04.01.2018р . (а.с.34-35) У сторін по справі є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Позивач по справі змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.07.2018 р. було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (відповідачем по справі) та стягнуто з [PERSON] (позивача) аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.34-35). Згідно листа Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області служби у справах дітей від 12.08.2024 р., встановлено, що дитина [PERSON] не заперечує проживати у сім`ї позивача (матері), та на даний час дитина з матір`ю спілкується у телефонному режимі (а.с.29). З акту обстеження умов проживання від 19.07.2024 р. вбачається, що неповнолітня [PERSON] , гостює у матері за адресою [ADDRESS] , дитина має бажання проживати у матері. З 2017 р. дитина проживає та утримується у сім`ї батька у м. Суми, мати спілкується з дитиною в телефонному режимі, та тримає зв`язок з класним керівником (а.с.30). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 11.12.2024 р., [PERSON] , проживає у матері за адресою [ADDRESS] , на даний час навчається у школі № 10 дистанційно, дитина виявляє бажання проживати у сім`ї матері (а.с.33). Згідно ухвали суду від 11.03.2024 в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с.36, 37). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції; Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, на даний час рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.07.2018 р. визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] та стягнуто з [PERSON] (позивача) аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , а тому на даний час відсутні правові підстави для припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на користь позивача з відповідача на утримання дитини до вирішення питання про визначення місця проживання дитини з матір`ю. На підставі наведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову, з тих підстав, що заявлені вимоги є передчасними до вирішення питання про визначення місця проживання дитини з матір`ю. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). У разі відмови в позові витрати покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed