Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

Пустомитівська окружна прокуратура Львівської області звернулася в суд з позовними заявами про визнання незаконними та скасування рішень Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області №\~444 від 17.04.2008, №\~606 від 15.06.2009, №\~656 від 06.11.2009, №\~657 від 06.11.2009 та №\~767 від 21.05.2010; визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки Серія ЯЛ №\~285586 від 11 серпня 2010 року, Серія ЯЛ №\~619970 від 30 грудня 2010 року, Серія ЯЛ №\~919375 від 28 березня 2011 року, Серія ЯЛ №\~956896 від 04 травня 2011 року, Серія ЯЛ №\~956897 від 15 черня 2011 року, Серія ЯМ №\~540776 від 15 жовтня 2012 року та Серія ЯМ №\~227247 від 31 жовтня 2012 року. Позовні вимоги мотивує тим, що: у справі №\~441/950/16-ц судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій констатовано порушення Бартатівської сільської ради при прийнятті оскаржуваних рішень, проте відмовлено в задоволені позову із процесуальних мотивів; всупереч вимогам ст. 118 ЗК України відповідачі подали заяви про надання земельних ділянок без зазначення бажаних розмірів, без надання графічного матеріалу з позначенням на ньому бажаного місця розташування земельної ділянки, як це передбачено ч. 5 ст. 151 ЗК України; у рішенні №\~444 від 17.04.2008 не визначено, кому саме надається дозвіл на виготовлення матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки для розміщення кварталу індивідуальної забудови і на яку площу; рішенням №\~606 від 15.06.2009 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земель з передачі їх у власність громадянам для БОЖБ» сільська рада надала дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земель з передачі їх у власність громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків не урахувавши, що згідно даних державного земельного кадастру та матеріалів Проекту роздержавлення і приватизації земель Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області, такі землі віднесені до земель сільськогосподарського призначення (пасовища); згідно Проекту роздержавлення і приватизації земель СП «Пролісок», ССГ «Городок», землі під будівництво відводились за рахунок земель сільськогосподарського призначення; однак, рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки сільською радою не приймалось; «проекти землеустрою громадянами згідно додатку до вказаного рішення так і не були розроблені». Викладене, за твердженням прокурора, є порушеннями ч. 2 ст. 20, ч. 1 ст. 23 ЗК України; на час прийняття рішення №\~606 від 15.06.2009, відсутній висновок органу охорони культурної спадщини, обов`язковість якого передбачена ч. 5 ст. 151 ЗК України; Бартатівською сільською радою при прийнятті спірних рішень допущено порушення вимог земельного та містобудівного законодавства, а саме, ст. 24, 26 Закону України «Про планування і забудову територій», п.2 Порядку проведення державної експертизи містобудівної документації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №\~522 від 20.05.2009, п. 3 Порядку проведення експертизи містобудівної документації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №\~1577 від 20.10.2000 містобудівне обґрунтування під розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови в с. Воля Бартатівська (площею 12,\~1 га) не могло бути затверджене відповідачем, оскільки таке не було погоджено органами охорони культурної спадщини, земельних ресурсів, а також не пройшло державної експертизи містобудівної документації; містобудівне обґрунтування не погоджено органами СЕС, охорони культурної спадщини, земельних ресурсів, що є порушенням п.п. 3.1 та 5.9 ДБН України Б.1.1-4-2009; в порушення вимог п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №\~677, межі земельної ділянки по кожному громадянину зокрема не визначені в натурі, а межа земельної ділянки встановлена в цілому на 12,\~1 га, що не відповідає положенням ст. 116, 118, 151 Земельного Кодексу України; «порушено встановлений ст. 302-307 Закону України «Про планування і забудову територій» порядок громадського обговорення містобудівного обґрунтування…»; згідно інформації відділу Держземагенства у Городоцькому районі №\~822 від 17.05.2013, більшість осіб зазначених у рішенні №\~767 вже реалізували своє право на безкоштовну приватизацію земель для будівництва та обслуговування житлового будинку, інше. Підставами для оскарження державних актів прокурор визначає те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2013 у справі №\~813/2242/13-а,\~залишеною без\~змінухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014, адміністративний позов прокурора Городоцького району задоволено частково, скасовано рішення Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області №\~606 від 15.06.2009 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земель з передачі їх у власність громадянам для БОЖБ», №\~656 від 06.11.2009 «Про погодження і затвердження містобудівного обґрунтування розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови», №\~657 від 06.11.2009 «Про затвердження матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки під квартал індивідуальної житлової забудови», №\~767 від 21.05.2010 «Про затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки площею 12,\~1 га для розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови в с. Воля Бартатівська та передачі безкоштовно у приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва індивідуальних житлових будинків»; оскільки рішення Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області №\~767 від 21.05.2010, на підставі якого відповідачам видано спірні Державні акти, скасоване, такі акти також підлягають скасуванню. Ухвалою суду від 09.08.2024 цивільні справу №\~441/223/16-ц (провадження №\~2/441/2/2024) за позовною заявою Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області до [PERSON] , Городоцької міської ради Львівської області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, [PERSON] та інші про визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку, №\~441/682/16-ц (провадження №\~2/441/3/2024) за позовною заявою Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області до [PERSON] , Городоцької міської ради Львівської області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, [PERSON] та інші про визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку, №\~441/4/2024 (провадження №\~2/441/4/2024) за позовною заявою Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області до [PERSON] , Городоцької міської ради Львівської області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, [PERSON] та інші про визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку, №\~441/692/16-ц (провадження №\~2/441/5/2024) за позовною заявою заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області до [PERSON] , Бартатівської сільської ради Городоцького район Львівської області, треті особи відділ Держгеокадастру у Городоцькому районі, [PERSON] та інші про визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку, №\~441/699/16-ц (провадження №\~2/441/6/2024) за позовною заявою заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області до [PERSON] , Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області, треті особи відділ Держгеокадастру у Городоцькому районі, [PERSON] та інші про визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку, №\~441/454/16-ц (провадження №\~2/441/7/2024) за позовною заявою заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області до [PERSON] , Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області, треті особи відділ Держгеокадастру у Городоцькому районі, [PERSON] та інші про визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку вирішено об`єднати із цивільною справою №\~441/222/16-ц (провадження №\~2/441/1/2024) за позовною заявою керівника Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області до Городоцької міської ради Львівської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інші, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішень Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області, з присвоєнням номеру №\~441/222/16-ц, провадження №\~2/441/1/2024. В судовому засіданні прокурор позов підтримав з підстав, викладених у позовних заявах. Відповідачі та їх представники, а також треті особи позовні вимоги заперечили в повному обсязі. Наголосили, що наведені позивачем обставини не відповідають фактичним обставинам справи; нормативно-правові акти, на які покликається прокурор в позовній заяві, містять інші вимоги, аніж ті, що вказані в позовній заяві; прокурором обрано неналежний спосіб захисту; доводи позовної заяви не підтвердженні належними та допустимими доказами; позовні вимоги заявлено не до усіх власників земельних ділянок, що виділялись оскаржуваними рішеннями; відповідачі набули право на будівництво житлових будинків, а декотрі вже збудували та набули право власності на них, що також є підставою для відмови в задоволенні позовної заяви, інше, просять у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст.\~12\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 3 статті 77\~ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В силу вимог ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що Бартатівською сільською радою Городоцького району Львівської області прийнято рішення: -\~№\~444 від 17 квітня 2008 року «Про виготовлення матеріалів вибору земельної ділянки під розміщення кварталу індивідуальної забудови»; -\~№\~606 від 15 червня 2009 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земель з передачі їх у власність громадянам для БОЖБ»; -\~№\~656 від 06 листопада 2009 року «Про погодження і затвердження містобудівного обґрунтування розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови»; -\~№\~657 від 06 листопада 2009 року «Про затвердження матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки під квартал індивідуальної житлової забудови»; -\~№\~767 від 21 травня 2010 року «Про затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки площею 12,1 га для розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови в с. Воля Бартатівська та передачі безкоштовно в приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва індивідуальних житлових будинків», яким затверджено проект землеустрою та передано у власність земельні ділянки фізичним особам в с. Воля Бартатівська в межах вулиць Незалежності, В. Івасюка, Лісна. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2013 у справі №\~813/2242/13-а,\~залишеною без\~змінухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014, адміністративний позов прокурора Городоцького району задоволено частково, скасовано рішення Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області №\~606 від 15.06.2009, №\~656 від 06.11.2009, №\~657 від 06.11.2009, №\~767 від 21.05.2010. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.06.2016 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014 у даній справі скасовано, провадження у справі закрито. У липні 2016 року заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області звернувся з позовом до Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання протиправними та скасування рішень сільської ради №\~606 від 15.06.2009, №\~656 від 06.11.2009, №\~657 від 06.11.2009, №\~767 від 21.05.2010 в порядку цивільного судочинства. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 29.11.2018 у справі №\~441/950/16-ц у позові відмовлено, з підстав пропуску строків позовної давності. Постановою Львівського апеляційного суду від 12.11.2019 рішення Городоцького районного суду Львівської області від 29.11.2018 в частині вирішення позовних вимог заступника прокурора Городоцької місцевої прокуратури щодо визнання протиправними та скасування рішень Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області №\~606 від 15.06.2009, №\~656 від 06.11.2009, №\~657 від 06.11.2009 та №\~767 від 21.05.2010 скасовано та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено. В постанові суду судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду міститься висновки: «Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №\~523/9076/16-ц). … Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №\~523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №\~372/51/16-ц). При цьому, належними відповідачами у справах про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність громадян є особа, прав чи інтересів якої щодо відповідної земельної ділянки стосується оскаржене рішення органу місцевого самоврядування, а також цей орган. … Встановивши, що особи, прав та інтересів яких щодо відповідної земельної ділянки стосуються оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування, мають процесуальний статус треті особи, та не є відповідачами за пред`явленим позовом, тобто з`ясувавши, що позов пред`явленого не до усіх належних відповідачів, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про обґрунтованість та підставність пред`явлених позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області №\~606 від 15 червня 2009 року, №\~656 і №\~657 від 06 листопада 2009 року та №\~767 від 21 травня 2010 року. У зв`язку із цим, оскаржуване рішення у цій частині вирішення позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову в їх задоволенні, проте з підстав, вказаних у цій постанові.»; «… суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про обґрунтованість та підставність пред`явлених позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області №\~606 від 15 червня 2009 року, №\~656 і №\~657 від 06 листопада 2009 року та №\~767 від 21 травня 2010 року. У зв`язку із цим, оскаржуване рішення у цій частині вирішення позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову в їх задоволенні, проте з підстав, вказаних у цій постанові.». У постанові від 17.08.2022 у справі №\~441/950/16-ц Верховний Суд зазначив: «Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення Бартатівської сільської ради №\~444 від 17 квітня 2008 року з підстав його не обґрунтованості, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про належний склад відповідачів. Таким чином, судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення Бартатівської сільської ради №\~444 від 17 квітня 2008 року підлягають зміні у мотивувальній частині з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові. … колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень Бартатівської сільської ради №\~606 від 15 червня 2009 року, №\~656 від 6 листопада 2009 року, №\~657 від 6 листопада 2009 року та №\~767 від 21 травня 2010 року з підстав незалучення до участі у справі осіб, прав та інтересів яких щодо відповідної земельної ділянки стосується оспорювані рішення органу місцевого самоврядування. Доводи касаційної скарги про те, що оспорювані рішення органу місцевого самоврядування не стосувалися конкретних громадян, які в подальшому стали власниками земельних ділянок, відхиляються касаційним судом, оскільки такі рішення у сукупності склали процедуру, наслідком якої стало отримання у власність громадянами спірних земельних ділянок. За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень Бартатівської сільської ради №\~606 від 15 червня 2009 року, №\~656 від 6 листопада 2009 року, №\~657 від 6 листопада 2009 року та №\~767 від 21 травня 2010 року, оскільки цей суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив у цій частині судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, є підставою для залишення касаційної скарги у вказаній частині без задоволення, а постанови апеляційного суду у відповідній частині без змін.» За результатами перегляду справи, Верховний Суд прийняв постанову якою вирішив: «Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 29 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року в частині вирішення позову заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області до Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання недійсним рішення та скасування рішення Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області №\~444 від 17.04.2008 змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. Рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду\~в резолютивних частинах щодо відмови в задоволенні вказаних позовних вимог залишити без змін. Постанову Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року в частині вирішення позовних вимог заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області до Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання недійсними рішення та скасування рішень Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області\~№ 606 від 15 червня 2009 року, №\~656 від 6 листопада 2009 року, №\~657 від 6 листопада 2009 року та №\~767 від 21 травня 2010 року залишити без змін.» Таким чином, твердження прокурора про те, що судами апеляційної та касаційної інстанцій у справі №\~441/950/16-ц від 17.08.2022 констатовано порушення Бартатівською сільською радою вимог земельного та містобудівного законодавства при прийнятті оскаржуваних рішень не знаходить свого підтвердження та спростовується змістом наведених судових рішень. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів вбачається, що власниками земельних ділянок, виділених спірними рішеннями є відповідачі та треті особи. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №\~523/9076/16-ц (провадження №\~14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі №\~308/3162/15-ц (провадження №\~14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі №\~127/93/17-ц (провадження №\~14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №\~570/3439/16-ц (провадження №\~14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №\~372/51/16-ц (провадження №\~14-511цс18), від 5 травня 2019 року у справі №\~554/10058/17 (провадження №\~14-20цс19). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Разом з тим, права, визначені ЦПК України для третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, і відповідача, є різними за своїм правовим значенням та впливом на процес; права відповідача значно ширші прав третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 липня 2022 року у справі №\~450/2524/17 (провадження №\~61-14541св21). Такі ж висновки зробив Верховний Суд і в справі №\~441/950/16-ц. Однак, наведених у постановах зауважень, прокурор не врахував, вимог процесуального закону не дотримав. Рішенням ХVІ сесії V скликання Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області №\~444 від 17.04.2008р. «Про виготовлення матеріалів вибору земельної ділянки під розміщення кварталу індивідуальної забудови» надано дозвіл на виготовлення матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки для розміщення кварталу індивідуальної забудови на території Бартатівської сільської ради в с. Воля Бартатівська Городоцького району Львівської області. Стаття 151 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час прийняття рішення №\~444 від 17.04.2008, визначала порядок погодження питань, пов`язаних із вилученням (викупом) земельних ділянок для юридичних осіб. Наведена норма не врегульовувала процесу вибору земельної ділянки для містобудівних потреб, для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків. При цьому, вилучення (викуп) земельних ділянок проводиться лише у двох випадках: якщо земельна ділянка вже перебуває у власності або користуванні (ч. 5 ст. 116 ЗКУ); при викупі земель, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб (ст. 146 ЗКУ). Частина 5 статті 151 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час прийняття рішення №\~444 мала такий зміст: «Юридичні особи, зацікавлені у вилученні (викупі) земельних ділянок, звертаються з клопотанням про погодження місць розташування об`єктів до відповідної сільської, селищної, міської ради, місцевої державної адміністрації. Клопотання щодо об`єктів, вилучення яких провадиться Кабінетом Міністрів України, подаються до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Севастопольської міської державної адміністрації.». В той же час, прокурором не надано доказів про перебування земель, якими розпорядилася сільська рада спірними рішеннями, у власності чи користуванні фізичних чи юридичних осіб. За наведених обставин, норми ст. 151 ЗК України не підлягають до застосування у спірних правовідносинах. Станом на день прийняття рішення №\~444, ст. 151 ЗК України не встановлено вимог до заяв фізичних осіб; такі вимоги наведеною нормою встановлено лише до заяв юридичних осіб, які ініціювали вибір земельної ділянки. Подання заяв про надання земельних ділянок безкоштовно у власність фізичними особами без картографічних матеріалів із позначенням місця розташування земельної ділянки, чи іншими неточностями не є підставою ні для відмови у їх розгляді, ні для скасування рішень, прийнятих за результатами їх розгляду. Рішенням №\~606 від 15.06.2009 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земель з передачі їх у власність громадянам для БОЖБ» сільська рада надала дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земель з передачі їх у власність громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків. Згідно даних державного земельного кадастру та матеріалів Проекту роздержавлення і приватизації земель Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області, такі землі віднесені до земель запасу. З 1990 року до 01.01.2002 року, в період розроблення та затвердження Проекту роздержавлення і приватизації земель Бартатівської сільської ради, діяв Земельний кодекс в редакції Закону №\~2196-XII (2196-12 ) від 13.03.92. Статтею 2 цього Кодексу передбачено, що відповідно до цільового призначення всі землі України поділяються на 7 категорій, серед яких є і землі сільськогосподарського призначення і землі запасу. Отже,\~землі запасу окрема категорія земель, відмінна від земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України, чинної в період прийняття спірних рішень, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проекту землеустрою. Види документації із землеустрою визначено ч. 2 ст. 25 Закону України «Про землеустрій», серед переліку яких немає такого виду документації як «зміна цільового призначення земель». Тобто, рішення про затвердження документації із землеустрою якою встановлено або змінено цільове призначення земель і є рішенням про встановлення або зміну цільового призначення земель. Рішення №\~767 від 21.05.2010, яким затверджено проект відведення земельної ділянки для розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови, було змінено цільове призначення із земель запасу на землі житлової та громадської забудови. Покликання позивача на норми ст. 23 ЗК України, як на беззаперечну заборону надання земель сільськогосподарського призначення для інших цілей спростовується змістом ч. 3 цієї ж статті, що визначає можливість надання таких земель для будівництва об`єктів житлово-комунального господарства з урахуванням угідь та їх якості. Питання ж якості угідь та можливості використання таких земель для інших потреб є прерогативою органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Висновком управління земельних ресурсів №\~3142 від 20.06.2008 та висновком управління держкомзему в Городоцькому районі Львівської області №\~543 від 20.06.09 встановлено відсутність обмеження на використання земельної ділянки під будівництво та можливість її відведення для громадської та житлової забудови. За таких обставин відсутні підстави для визнання незаконним та скасування рішень на підставі пп. а ч. 1 ст.21 ЗК України. Рішенням Бартатівської сільської ради від 15.06.2009 №\~606 надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земель з передачі їх у власність громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків. За твердженням прокурора, на час прийняття рішення №\~606 від 15.06.2009, ч. 5 ст. 151 ЗК України передбачена обов`язкова наявність висновку органу охорони культурної спадщини. Однак, ст. 151 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час прийняття рішення №\~606 від 15.06.2009, визначала порядок погодження питань, пов`язаних із вилученням (викупом) земельних ділянок та вибором земельних ділянок. Натомість, дозвіл на виготовлення матеріалів вибору земельної ділянки під розміщення кварталу індивідуальної забудови надано рішенням №\~444 від 17.04.2008; а рішення від 15.06.2009 №\~606, яким надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земель, стосуються наступної стадії оформлення документації із землеустрою, а саме надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земель. Розгляд і затвердження землевпорядної документації станом на 15.06.2009 визначався ст. 186 ЗК України у відповідній редакції та Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №\~677. Погодження органу земельних ресурсів, природоохоронного органу, санітарно-епідеміологічної служби, органу містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини вимагалося на стадії після виготовлення проекту землеустрою (п. 9 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №\~677) та перед його затвердженням (п.п. «б», «в» ч. 1 ст. 186 Земельного кодексу, в редакції чинній на 15.06.2009). В той же час, рішенням №\~606 надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земель, що виключає необхідність отримання погодження на цій стадії. Рішенням сільської ради №\~656 від 06 листопада 2009 року погоджено і затверджено містобудівне обґрунтування розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови. У позовній заяві прокурор стверджує про відсутність погодження містобудівного обґрунтування та необхідність отримання висновку експертизи містобудівної документації. Частиною 2 статті 10 Закону України «Про планування і забудову територій», в редакції чинній на момент прийняття рішення про затвердження містобудівного обґрунтування розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови (№\~656 від 06.11.2009) передбачено, що розроблення, погодження та експертиза містобудівної документації проводяться згідно з державними будівельними нормами в порядку, визначеному законодавством. Містобудівне обґрунтування розташування земельної ділянки для розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови відноситься до планування територій на місцевому рівні. Способи врахування державних інтересів під час планування і забудови територій на місцевому рівні визначені статтею 17 цього Закону, абзацами 2 і 3 якої передбачено: «Врахування державних інтересів здійснюється шляхом виконання відповідних вимог до розроблення генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, проведення їх експертизи, здійснення державного контролю за плануванням, забудовою, іншим використанням територій та окремих земельних ділянок у порядку, встановленому законодавством. Вимоги до планування, якими забезпечуються державні інтереси під час розроблення генеральних планів та іншої містобудівної документації, визначаються згідно з законом відповідними спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури спільно з іншими спеціально уповноваженими на це органами виконавчої влади.». Тобто, при плануванні та забудові територій на місцевому рівні, наведеною нормою законодавець уповноважив органи з питань містобудування та архітектури самостійно визначати спосіб врахування державних інтересів, в т.ч. й необхідність проведення експертизи. Протилежними є вимоги цього Закону щодо планування територій на регіональному рівні. Абзацами 7, 8 статті 9 Закону України «Про планування і забудову територій», відповідно до яких обласні державні адміністрації подають схеми планування територій Автономної Республіки Крим, областей, районів для проведення експертизи та надання висновку щодо їх затвердження. Отже, проведення експертизи при плануванні та забудові територій на місцевому рівні, на відміну від планування територій на регіональному рівні, відповідно до вимог цього Закону, не є обов`язковим, необхідність проведення такої експертизи визначає місцевий орган з питань містобудування та архітектури. Відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Городоцької РДА у квітні 2009 надано «Висновок про розгляд містобудівного обґрунтування розташування земельної ділянки для розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови в с. Воля Бартатівська…» за №\~628, яким: містобудівне обґрунтування погоджено, зобов`язано сільську раду його погодити та затвердити рішенням ради; надано пропозиції виконавчому комітету, серед яких немає вимоги чи зобов`язання подати документацію для проведення експертизи та надання висновку щодо її затвердження. Покликання прокурора на ст. 3 Закону України «Про планування і забудову територій» як на норму, що встановлює обов`язковість проведення експертизи є безпідставним, оскільки така вимога у вказаній статті відсутня. Єдина згадка в цій статті про експертизу міститься у ч. 6, якою передбачено, що проведення експертизи містобудівної і проектної документації здійснюється в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Тобто, законодавець встановив, що порядок проведення експертизи визначає КМУ; саме порядок, а не випадки чи обов`язок. З цих же підстав незастосовними до спірних правовідносин є Постанови КМУ №\~522 від 20 травня 2009 року та №\~1577 від 20 жовтня 2000 року «Про затвердження Порядку проведення державної експертизи містобудівної документації». Нормативно-правовими актами, що містять вимоги до містобудівної документації з питань визначення територій для містобудівних потреб, на час виникнення спірних правовідносин, були Закон України «Про основи містобудування» (ч. 5 ст. 21), ДБН В.1.1- 4-2002 «Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження містобудівного обґрунтування». Перелік погоджень містобудівного обґрунтування визначений п. 3.1 ДБН В.1.1- 4-2002 «Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження містобудівного обґрунтування». Враховуючи те, що розробка кварталу забудови це обґрунтування місця розташування об`єкта на вільній від забудови площадці при відсутності містобудівної документації, тобто, за визначенням пункту 3.1. даних норм визначення варіантів територіального розміщення об`єктів містобудування. Вимоги, викладені у п. 3.1, передбачають погодження з органами: містобудування та архітектури, держкомзему, природоохоронними та санітарними. Отримання погодження органу охорони культурної спадщини, інших погоджень, чи проведення експертиз, зазначеними нормами не передбачено. Містобудівне обґрунтування погоджене: Відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Городоцької РДА у квітні 2009 висновок №\~628; Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Львівській області №\~11-5523 від 21.10.2009; Городоцькою районною санітарно-епідеміологічною станцією (номер і дата на копії, представленій прокурором до позову не читаються). Управління земельних ресурсів у Городоцькому районі Львівської області надано висновок №\~543 від 20.06.2008. Погодження містобудівного обґрунтування з органом охорони культурної спадщини передбачалось лише ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій». Однак дана норма не підлягає до застосування у спірних правовідносинах, оскільки регулює відносини щодо отримання дозволу на будівництво об`єктів містобудування, а не обґрунтування місця розташування об`єкта на вільній від забудови площадці, яким є містобудівне обгрунтування. Спірні правовідносини стосуються вибору земельної ділянки для містобудівних потреб. Питання будівництва об`єктів містобудування на цих землях може бути предметом розгляду безпосередньо під час розроблення проекту на будівництво для отримання дозволу на проведення будівельних робіт. У позовній заяві прокурор стверджує, що в порушення вимог п.2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №\~677 від 26.05.2004, межі земельної ділянки по кожному громадянину зокрема не визначені в натурі, а межа земельної ділянки встановлена в цілому на 12,\~1 га, що не відповідає положенням ст. 116, 118, 151 Земельного Кодексу України. Такі твердження не ґрунтуються на вимогах нормативно-правових актів, на які покликається прокурор. Так, п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №\~677 від 26.05.2004 визначено, у яких випадках виготовляється, а в яких не виготовляється проект відведення земельної ділянки; згаданий Порядок не встановлює вимог про які вказується в позовній заяві. Доводи позивача про необхідність застосування Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №\~677 від 26 травня 2004, спростовується п. 1 самої ж постанови, у якій зазначено, що даний Порядок розроблено на виконання ст. 50 Закону України «Про землеустрій». Спірні правовідносини регулюються ст. 53 цього Закону. Оскільки, проект організації території визначив межі земельної ділянки, як кварталу так і межі земельних ділянок для індивідуальної житлової забудови, а цільове призначення земельної ділянки встановлено проектом відведення земельної ділянки для кварталу індивідуальної житлової забудови, законних підстав для виготовлення проектів відведення кожною особою окремо не було. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, проекту землеустрою, містобудівним обґрунтуванням передбачено формування кварталу житлової забудови із 86 присадибних ділянок, житлова група формується окремими житловими будинками та господарськими будівлями, нормативні розриви до проектованих будинків, інженерних і транспортних мереж дотримані, площі, конфігурації та периметри земельних ділянок визначені. Дане питання було предметом дослідження відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Городоцької РДА, про що надано висновок №\~628 від 09.04.2009. Викладене об`єктивно спростовує доводи позивача, про те, що межі кожної окремої земельної ділянки не визначені в натурі, а межа земельної ділянки встановлена в цілому на 12,\~1 га. На день прийняття рішення №\~767 від 21.05.2010, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення кварталу індивідуальної житлової забудови та передано безкоштовно в приватну власність земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків в цьому ж кварталі ст. 116 Земельного кодексу України визначала підстави набуття права на землю; ст. 118 порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами; ст. 151 порядок погодження питань, пов`язаних з вилученням (викупом) земельних ділянок для суспільних потреб або з мотивів суспільної необхідності. Однак, перелічені норми не містять вимоги про визначення в натурі межі земельної ділянки по кожному громадянину зокрема. Дотримання порядку громадського обговорення містобудівного обґрунтування, регламентоване ст. 30-2 30-7 Розділу IV-1 Закону України «Про планування і забудову територій», спрямоване на врахування і забезпечення приватних, а не державних інтересів. Врахування державних інтересів під час планування і забудови територій на місцевому рівні врегульовано ст. 17 цього Закону, яка порядок громадського обговорення не відносить до способу забезпечення державних інтересів. Статтею 30-4 цього Закону, визначено яких осіб стосуються вимоги Розділу IV-1: повнолітні фізичні особи, які проживають на території, щодо якої розробляється документація, або на суміжній з нею, що визначається відповідним органом місцевого самоврядування, відповідальним за проведення громадських слухань; юридичні особи, приміщення яких розташовані на території, щодо якої розробляється документація, в особі їх повноважних представників; власники та користувачі земельних ділянок, розташованих на території, щодо якої розробляється документація, та на суміжній з нею, що визначається відповідним органом місцевого самоврядування, відповідальним за проведення громадських слухань; представники громадських організацій, органів самоорганізації населення, діяльність яких поширюється на відповідну територію; замовники та розробники документації; посадові особи Верховної Ради Автономної Республіки Крим або відповідного органу місцевого самоврядування; народні депутати України, депутати відповідних рад. До жодної із перелічених категорій прокуратура не віднесена. Викладене виключає можливість застосування вказаних норм до спірних правовідносин. Позивач стверджує, що більшість осіб зазначених у рішенні №\~767 вже реалізували своє право на безкоштовну приватизацію земель для будівництва та обслуговування житлового будинку. Як на доказ стверджуваної обставини покликається на інформацію відділу Держземагенства у Городоцькому районі №\~822 від 17.05.2013. Вимоги щодо допустимості та достовірності доказів встановлені ст. 78, 79 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79). Належним та достовірними доказами наведених тверджень є відомості Державного земельного кадастру, як це передбачено ст. 20, 21 ЗУ «Про Державний земельний кадастр». Лише такі відомості мають статус офіційних. Проте, лист відділу Держземагенства у Городоцькому районі №\~822 від 17.05.2013 не є відомостями Державного земельного кадастру, а відтак є не допустимим доказом. На підставі рішення Бартатівської сільської ради №\~767 від 21.05.2010 відповідачі та інші особи набули права власності на земельні ділянки та отримали державні акти про право власності на земельні ділянки. Прокурор покликається на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №\~813/2242/13-а як на підставу для скасування державних актів на земельні ділянки в с. Воля Бартатівська. В той же час, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.06.2016 у справі №\~813/2242/13-а рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані. Рішення Бартатівської сільської ради №\~767 від 21.05.2010 було предметом судового розгляду також у справі: №\~441/950/16-ц. Рішеннями у зазначеній справі в задоволенні позовних вимог відмовлено, рішення Бартатівської сільської ради №\~767 від 21.05.2010 залишено в силі. За наведених обставин наведені прокурором доводи у позовних заявах не є підставами для визнання недійними державних актів про право власності на земельні ділянки. Окрім цього, частина відповідачів отримали дозвільні документи на будівництво, зокрема: рішення виконавчого комітету Бартатівської сільської ради про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку, будівельний паспорт, реєстрацію Повідомлення про початок виконання будівельних робіт тощо. Відповідачка [PERSON] збудувала та зареєструвала будівлю та речові права на неї. При виникненні в особи права власності на житловий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без «оформлення» припинення права будь-якими актами та документами, а особа, яка набула права власності на будівлю, стає власником відповідної земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження майна. В силу вимог ч. 1 статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Щодо обраного прокурором способу захисту та його ефективності. Предметом спору у даній справі є визнання недійсними скасування рішень органу місцевого самоврядування та державних актів на право власності на земельні ділянки частини відповідачів. У статті 15 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 зазначеного Кодексу). За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №\~925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №\~310/11024/15-ц). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №\~338/180/17, від 11.09.2018 у справі №\~905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №\~569/17272/15-ц та від 04.06.2019 у справі №\~916/3156/17. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №\~331/6927/16-ц (пункт 69)). Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Порушення права/інтересу пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити/реалізувати своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Прийняття судом рішення покликане усунути цю невизначеність, відновити порушене право, створити можливість для реалізації інтересу. Тому застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права (інтересу) позивача. Отже, кожна особа має право в порядку, встановленому процесуальним законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи, інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором, а якщо закон або договір ефективного способу захисту не визначають суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №\~910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №\~916/1415/19). Однією з підстав позову прокурор визначив неналежне використання земель сільськогосподарського призначення; відповідно, позов спрямовано на «повернення земель сільськогосподарського призначення». Зі змісту позову та долучених до нього документів вбачається, що генеральний план для населеного пункту, де знаходяться земельні ділянки, що передані у власність спірними рішеннями, не розроблений та не затверджений. В ході розгляду справи судом з`ясовано, що рішення Бартатівської сільської ради №\~66 від 24.03.2016 затверджено Генеральний план села Воля Бартатівська; з викопіювання з Генерального плану с. Воля-Бартатівська Городоцького району Львівської області, затвердженого рішенням Бартатівської сільської ради №\~66 від 24.03.2016, в частині [ADDRESS] (саме на цих вулицях надавались земельні ділянки спірним рішенням №\~767), вбачається, що землі, якими розпорядилась Бартатівська сільська рада спірними рішеннями віднесено до територій житлової і громадської забудови. Наведене спростовує доводи, викладені у позовній заяві, адже наявність Генерального плану та віднесення у ньому спірних земель до територій житлової і громадської забудови унеможливить повернення спірних земель до земель сільськогосподарського призначення, навіть за умови задоволення позовних вимог прокурора. Такі висновки ґрунтуються на нормах ч. 4 ст. 24 чинного Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої: «Зміна цільового призначення земельної ділянки допускається виключно за умови дотримання правил співвідношення між новим видом цільового призначення земельної ділянки та видом функціонального призначення території, визначеного відповідною містобудівною документацією на місцевому рівні, крім випадків, визначених частиною третьою статті 20 Земельного кодексу України.»; ч. 3 ст. 20 Земельного кодексу України якою передбачено, що категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту. Як уже зазначалось, прокурор оскаржує лише частину державних актів на право власності на земельні ділянки, передані сільською радою на підставі оспорюваного рішення №\~767 від 21.05.2010, вимог про повернення, звільнення чи витребування земельних ділянок не заявляє. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №\~910/3009/18 містяться висновки про те, яким критеріям повинен відповідати ефективний спосіб захисту прав, а саме: 1) забезпечити поновлення порушеного права, 2) в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, 3) такий захист повинен бути повним (не частковим), 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії, 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Тобто, одне право має захищатися одним позовом. Отже, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. З огляду на наведене, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи надані учасниками справи та досліджені судом докази в їх сукупності з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відмову у позові. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати в разі відмови у позові, зокрема по сплаті судового збору, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed