Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № CNGLAE00000013 від 18.12.2007 у розмірі 24495,60 грн, яка складається з пені. В обгрунтування своїх вимог позивач вказує, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 18.12.2007 уклали кредитнй договір № CNGLAE00000013 (надалі - Договір), згідно з яким позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 15622.20 доларів США на термін до 16.08.2024, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 16 липня 2019 року було укладено Додаткову угоду до кредитного договору № CNGLAE00000013 від 18.12.2007 року. Відповідно до Додаткової угоди заборгованість на дату укладення Додаткової угоди становила 19760,54 доларів США. Валюта кредиту була замінена з долару США на гривню за курсом 25,25 грн за один долар США, у зв`язку з чим заборгованість позичальника на дату укладення Додаткової угоди становила 498 953,64 грн. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно з договором у випадку порушення зобов`язань, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості відповідно до умов договору, а тому позивач просить стягнути з відповідача у розмірі 24495,60 грн, яка складається з пені за прострочення виконання зобов`язання. Ухвалою суду від 19.03.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 18.04.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений через систему «Електронний суд», про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідач в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача адвоката Переверзєва О.О. 18.04.2024 надійшли письмові пояснення, у яких він просить розглянути справу за його відсутності та відсутності відповідача, у задоволенні позовних вимог просить суд відмовити. Також просить суд долучити до матеріалів справи письмові докази погашення відповідачем боргу перед банком. Оскільки в передбаченому ст. 178 ЦПК України порядку та строк, відзив на позов відповідачем не надано, у відповідності до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, суд не приймає до розгляду та не враховує надані представником відповідача докази в додатку до письмового пояснення від 18.04.2025. Відзив на позов від відповідача не надходив. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони 18.12.2007 уклали кредитний договір № CNGLAE00000013 (а.с. 22-24). Згідно з договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 15622.20 доларів США на термін до 16.08.2024, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (п. 2.2 Договору). Пунктом 3.1 Договору передбачено, що за користування кредитом щомісяця сплачує відсотки у розмірі, визначеному в п.7.1 даного договору. Згідно з пунктом 3.7 Договору що при непогашенні кредиту в строки, зазначені у п. п. 2.3.3 п. 7.1 цього Договору, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховується пені, відповідно до п. 4.1 цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Пункт 4.1. Договору передбачає, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п.7.4 Договору (0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні). У разі порушення позичальником строку сплати платежів більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн 3% від суми позову (п.4.3). На виконання умов договору на підставі ордера-розпорядження Бухгалтерії позивача № 1 від 18.12.2007, відповідачу виплачено кошти в сумі 50\~500 грн (а.с.25). Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № CNGLAE00000013 заборгованість відповідача за кредитом складає: загальний залишок заборгованості за тілом кредиту - 0,00 грн; загальний залишок заборгованості за кредитом 0,00 грн; погашено, в тому числі списано пені 397\~357,08 грн; загальна сума нарахованої пені 24\~495,60 грн; всього борг за кредитом 24\~495,60 грн. 16 липня 2019 року було укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору № CNGLAE00000013 від 18.12.2007 року (а.с. 27-32). Відповідно до Додаткової угоди № 2 до кредитного договору № CNGLAE00000013 від 18.12.2007 року заборгованість на дату укладення Додаткової угоди становила 19760,54 доларів США. Валюта кредиту була замінена з долару США на гривню за курсом 25,25 грн. за один долар США. В зв`язку з чим заборгованість позичальника на дату укладення Додаткової угоди становила 498953,64 грн. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. За результатами дослідження письмових матеріалів справи суд доходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Порядок нарахування процентів визначається ст. 1048 ЦК України, згідно з ч. 1 якої, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, яка розраховується у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, яка розраховується у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже, штраф і пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф не залежить. Згідно із Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 18, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Аналогічні положення Законом № 2120-IX внесено до розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п. 61). Системний аналіз положень Закону № 2120-IX дає підстави для висновку, що в частині зупинення примусового стягнення штрафних санкцій, дія правових норм у часі пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та пункту 61 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» мають ретроспективну дію, тобто поширюється також на кредитні договори і позики, які укладені до 17.03.2022 (набрання чинності законом № 2120). Також суд звертає увагу, що у період з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року на усій території України було встановлено карантин, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 09.12.2020 № 1236 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно з п. 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на цей період або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором (позикою). За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Зважаючи, що надання доказів на підтвердження обставин, які мають значення для справи і на які позивач посилається в обгрунтування свої позовних вимог є його процесуальним обов`язком, який він має здійснювати добросовісно, а також ураховуючи загальне правило щодо відсутності у суду повноважень витребовувати докази з власної ініціативи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Отже, суд доходить висновку, що факти виникнення між позивачем та відповідачем правовідносин споживчого кредиту, отримання відповідачем та використання коштів, утворення заборгованості по оплаті тіла позики та процентів та її погашення відповідачем, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Разом з тим, суду не надано доказів правомірності стягнення з відповідача заборгованості у вигляді пені, з огляду на законодавчу заборону такого стягнення в період дії воєнного стану в Україні. Так, згідно з пунктом 3.7 Договору при непогашенні кредиту в строки, зазначені у п. п. 2.3.3 п. 7.1 цього Договору, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховується пені, відповідно до п. 4.1 цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Пункт 4.1. Договору передбачає, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі, який зазначений у п.7.4 Договору (0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні). Пункт 4.1 вміщений у розділ 4 Договору, яким врегульовано питання відповідальності сторін за невиконання умов Договору. Отже, у даному випадку пеня є мірою відповідальності за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит, від якої відповідач звільнений згідно з пунктом 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed