Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Позивач був незаконно затриманий та поміщений 02.07.2021 до психіатричного заклад Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія», наслідком якого стало примусове введення до організму психотропних препаратів, які змінюють свідомість і здійснюють шкідливий вплив на стан людини. 07.07.2021 Подільським районним судом м. Києва було ухвалено неправосудне рішення, яким безпідставно задоволено заяву директора НКП «Клінічна лікарня Психіатрія» про примусову госпіталізацію позивача до психіатричного закладу. Таке рішення було скасоване Постановою Київського апеляційного суду 16.12.2021. Крім того, [PERSON] був примусово госпіталізований до психіатричного закладу 29.03.2022 . Там він утримувався і піддавався лікуванню взагалі без рішення суду. [PERSON] діяльності першого та другого відповідача зв`язували та і тримали так дві доби. Свою згоду га госпіталізацію позивач не надавав, всі документи є підробленими. За таких обставин позивачу було спричинено моральну шкоду, шкоду здоров`ю, його честі та гідності, а тому він просить суд стягнути солідарно з відповідачів Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як безпосередньо винного у спричиненні шкоди здоров`ю, честі і гідності, Київської міської ради, як власника підприємства, що завдало шкоди, Департаменту охорони здоров`я Київської міської державної адміністрації , як розпорядника коштів та контролюючого органу, для першого відповідача, Державної казначейської служби України з рахунків якої проводиться фінансування, на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 6 000 000,00 грн. у рахунок відшкодування завданої фізичної та моральної шкоди, приниження його честі і гідності, позбавлення його можливості вдосконалення, навчання та професійного росту, внаслідок незаконного затримання, поміщення до закладу без рішення суду, примусове введення до організму сильнодіючих психотропних препаратів; враховуючи бюрократичну систему, яка ускладнює стягнення коштів КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» зобов`язати Київську міську раду забезпечити наявність необхідної суми для виплати моральної шкоди; зобов`язати Державну казначейську службу України списати відповідні кошти за рішенням суду. Провадження у справі відкрито 29.02.2024, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Державною казначейською службою України подано відзив на позов, де зазначено наступне. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. У постановах від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22), від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц (пункт 33), від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц (пункт 28) Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. Отже, відповідачем у справі про відшкодування шкоди має бути держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким чином, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало й не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів Крім того, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, Казначейство, дійшло до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачів у рахунок відшкодування моральної шкоди 6 000 000,00 грн. Департаментом охорони здоров`я Виконавчого органу (Київської міської державної адміністрації) також подано відзив на позов. Представник відповідача вказує, що вобґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02 липня 2021 року його було примусово проти волі поміщено в комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з приводу чого було постановлено рішення Подільського районного суду м. Києва від 07.07.2021 № 758/9198/21 про госпіталізацію до психіатрічного закладі у примусовому порядку. В подальшому вищенаведене рішення було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 16.12.2021. Вищенаведені обставини змусили Позивача звернутися з позовом до суду для захисту честі та гідності, ділової репутації а також відшкодування моральної шкоди. Департамент охорони здоров`я здійснює свою діяльність на підставі Положення про Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13.12.2013 № 2254 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.12.2017 № 1694), згідно з яким Департамент охорони здоров`я є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та здійснює організаційно-методичний супровід закладів охорони здоров`я, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Крім того, відповідно до статуту комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «ПСИХІАТРІЯ»» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Підприємство є юридичною особою публічного права. Права та обов`язки юридичної особи Підприємство набуває з дня його державної реєстрації. Власник, виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) і Департамент охорони здоров`я не несуть відповідальності за зобов`язаннями Підприємства, а Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями Власника, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департаменту охорони здоров`я, крім випадків, передбачених законодавством. Директор Підприємства несе персональну відповідальність за дотримання вимог законодавства, рішень Київської міської ради, розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) шодо внутрішнього контролю на Підприємстві та у сфері публічних закупівель, а також за допущення неефективних господарських операцій, правочинів, прийняття неефективних управлінських рішень у встановленому порядку. Враховуючи вищенаведене Департамент охорони здоров`я міста Києва не несе відповідальність за діяльність комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія»» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). В свою чергу представник КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» зазначив у відзиві наступне. [PERSON] 02.07.2021 за направленням комунального некомерційного підприємства «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації» з урахуванням агресивної поведінки, агресивної дії відносно батьків , які обумовлені психотичною симптоматикою. Зважаючи на положення Закону України «Про психіатричну допомогу» 02.07.2021 позивач був оглянутий лікарсько-консультативною комісією для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. За результатами огляду, враховуючи агресивні та соціально небезпечні дії [PERSON] , що становлять собою небезпеку для оточуючих, комісією лікарів-психіатрів встановлено необхідність такої госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку. Згідно з рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.07.2021 [PERSON] було госпіталізовано до відповідного до КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку. Відповідачем здійснювалось лікування позивача у відповідності до стану та медичних потреб пацієнта. Під впливом лікування стан позивача покращився - психопродуктивна симптоматика дектуалізовалась, впорядкувалась поведінка. За таких обставин [PERSON] 19.07.2021 був виписаний з лікарні. Так, Подільським районним судом м. Києва відповідне рішення було ухвалене з урахуванням оцінки наданим доказам та після заслуховування всіх учасників процесу та зроблено відповідний висновок за своїм внутрішнім переконанням. При цьому судом апеляційної інстанції не спростовано наявності у [PERSON] психічного розладу. Рішення суду апеляційної інстанції не свідчить про наявність протиправної поведінки підприємства. При цьому наявна в матеріалах справи довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів (форма первинної облікової документації № 122-2/о) від 21.07.2022, суперечить вимогам законодавства, оскільки видана з порушенням порядку, передбаченого законом. Відповідачем не було порушено права позивача, госпіталізація і надання медичної допомоги відбувались з дотриманням вимог чинного законодавства України. Відповіді на відзиви [PERSON] не беруться судом до уваги, у зв`язку із невиконанням останнім положень ЦПК України в частині надання документів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. В судовому засіданні [PERSON] , його представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити в повному обсязі. Представник Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його безпідставністю. Представник Департаменту охорони здоров`я Виконавчого органу (Київської міської державної адміністрації) також просив відмовити у задоволенні позову. Київська міська ради, Державна казначейська служба України про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, своїх представників для участі в судовому засіданні не направили. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їх належну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується учасниками процесу, що 02.07.2021 [PERSON] було госпіталізовано до Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» о 14 год. 30 хв. за направленням Комунального некомерційного підприємства «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації» з урахуванням заяв [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із агресивною поведінкою, агресивними діями, які обумовлені психотичною симптоматикою (копія документів наявна в матеріалах справи). За положеннями ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. За приписами ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. В свою чергу ч. 2 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Так, на виконання вищенаведених норм чинного законодавства України, як свідчать матеріали справи, о 17 год.. 30 хв. [PERSON] був оглянутий лікарсько -консультативною комісією КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» для прийняття рішення про доцільність госпіталізації . За результатами огляду, комісією лікарів-психіатрів встановлено необхідність госпіталізації позивача до психіатричного закладу у примусовому порядку, що було зумовлено, як свідчить медична документація, психотичною симптоматикою, враховуючи агресивні та соціально небезпечні дії [PERSON] . На виконання положень Закону України «Про психіатричну допомогу» та положень ст. 340 ЦПУК України, до Подільського районного суду м. Києва скеровано заяву про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. 07.07.2021 Подільським районним судом м. Києва винесено рішення про задоволення заяви Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Як вбачається з виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] останній поступив до КНП « Клінічна лікарня «Психіатрія» 02.07.2021, виписаний 19.07.2021. Під впливом лікування стан покращився - психопродуктивна симптоматика дезактуалізувалась, впорядкувалась поведінка. На момент огляд: спокійний, підкорюваний, доступний формальному контакту. Сторона позивача вказує, що дії лікарні, які є неправомірні у зв`язку із скасуванням рішення Подільського районного суду м. Києва, призвели до погіршення здоров`я у зв`язку із введенням до організму сильнодіючих препаратів, примусове поміщення до психіатричного закладу спричинило моральну шкоду, яка має бути відшкодована відповідачами солідарно. За приписами ч. 1 ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України. За приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, як свідчать матеріали справи, 16.12.2021 Київським апеляційним судом задоволено скаргу адвоката Вовка Сергія Олеговича в інтересах [PERSON] . Рішення Подільського районного суду м. Києва скасовано, ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні шкоди. Разом з тим, на глибоке переконання суду, саме по собі скасування рішення суду першої інстанції не свідчить про неправомірність дій Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія», оскільки відповідач діяв на виконання обов`язку, визначеному чинним законодавством України. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз`яснено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, стороною позивача не доведено, що дії відповідача є неправомірними. Також відсутні і достименні підстави вважати, що лікування позивача в цей період (з 02.07.2021 по 19.07.2021) спричинило [PERSON] , шкоду його здоров`ю, честі та гідності. Так, за приписами ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, відповідно до ст. 77 ЦПК України. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). В свою чергу ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, суд не може покласти в основу рішення вищенаведені доводи сторони позивача, оскільки за відсутність відповідних доказів, вони є виключно припущеннями. Щодо госпіталізації [PERSON] в березні 2023 необхідно зазначити наступне. Як вбачається з наданих представником КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» доказів, 29.03.2022 о 12 год. 20 хв. [PERSON] бригадою швидкої медичної допомоги госпіталізовано до відповідача у зв`язку із погіршенням психічного стану та неадекватною поведінкою : виливав всі миючи засоби, оскільки вважав, що його хочуть отруїти, відкривав газ. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Особа, яка досягла 14 років, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно - на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою, за приписами ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу». Як вбачається з наданої документації, оригінали якої зберігаються у відповідача, [PERSON] надано засвідчені власними підписами: усвідомлена письмова згода проведення психіатричного огляду від 29.03.2022 та усвідомлена письмова згода на лікування в психіатричному закладі від 29.03.2022 та письмову згоду на лікування, яка також є усвідомленою і датованою 29.03.2022. При цьому під час розгляду справи не було отримано доказів в розумінні вищенаведених норм процесуального права та з огляду на приписи ч. ст. 81 ЦПК України, якими визначено, що Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що такі заяви не підписувались [PERSON] . Також необхідно констатувати і ту обставину, що стороною позивача не було доведено, що під час лікування до [PERSON] застосовувались побиття, зв`язування тощо. Також суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006р. у справі «Проніна проти України»). Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed