Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про поділ\~спільного майна.\~Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що вони\~є співвласниками\~квартири [ADDRESS] .\~ [PERSON] \~належить 1/3\~частка зазначеної\~квартири на\~підставі договору\~дарування від\~21.11.1994\~року та\~ [PERSON] (племінник позивача) 2/3 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.06.2011 року. Спірна квартира\~знаходиться у\~користуванні та\~розпорядженні відповідача,\~який перешкоджає\~позивачу у\~користуванні належною\~часткою цієї\~квартири,\~що підтверджується\~зверненнями до\~КП «ВМБТІ»\~та поліції.\~При спілкуванні\~з невідомою\~жінкою по\~мобільному телефону,\~остання повідомила,\~що проживає\~на законних\~піставах,\~перебуває у\~шлюбі з\~ [PERSON] ,\~який перебуває\~за кордоном.\~Разом з\~тим,\~позивач зазначає,\~що витрати\~на утримання\~квартири в\~повному обсязі\~несе вона.\~Хоча з\~моменту отримання\~в дар\~квартири там\~не проживала\~та не\~була зареєстрована,\~проте особовий\~рахунок відкрито\~на неї\~та вона\~отримує повідомлення\~про наявність\~заборгованості.\~Так,\~в рамках\~виконавчого провадження\~№76241586\~з [PERSON] \~було стягнуто\~в листопаді\~2024\~року 1637,85\~грн.,\~в грудні\~2024\~року 4725,40\~грн.\~Оскільки позивач\~є пенсіонером,\~тому понесені\~нею витрати\~на сплату\~жтлово-комунальних\~послуг за\~майно,\~яким вона\~не користується,\~є значним\~тягарем.\~При цьому,\~ [PERSON] \~самоусунувся від\~виконання обов`язку\~з утримання\~своєї частки\~в майні,\~чим допускає\~порушення норм\~законодавства.\~З огляду\~на те,\~що квартира\~є неподільною\~річчю,\~неможливо її\~поділити на\~1/3\~та 2/3\~частини,\~тому виділити\~в натурі\~неможливо.\~Також недоцільним\~та не\~можливим є\~залишення квартири\~у спільній\~власності,\~оскільки встановлення\~спільного режиму\~користування є\~неможливим,\~виходячи з\~того,\~що відповідач\~недопускає її\~до квартири\~взагалі,\~сторони не\~підтримують жодних\~відносин.\~Тому позивач\~вирішила здійснити\~поділ квартири\~шляхом звернення\~до суду\~з цим\~позовом про\~стягнення з\~ [PERSON] на її користь 1/3 частки квартири в розмірі 789103,00 грн., а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. та сплачений судовий збір. Ухвалою суду\~від 07.02.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов. Відповідач своїм право на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. В судове\~засідання позивач\~не з`явилася,\~проте її представник\~подав до\~суду заяву,\~в якій\~просив слухати\~справу за\~їх відсутності,\~позов підтримує\~та не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 20.10.1989 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до\~технічного паспорту\~на квартиру\~ [ADDRESS] ,\~виготовленого на\~ім`я [PERSON] , загальною площею 66,5\~кв.м., яка складається\~з: кімнати 1-а\~площею 11,6\~кв.м.,\~кімнати 2-а\~площею 10,0\~кв.м.,\~кімнати 3-а\~площею 17,3\~кв.м.,\~кухні площею 9,7\~кв.м., ванної кімнати площею 2,6\~кв.м., вбиральні площею 1,50\~кв.м., коридору площею 11,6\~кв.м., вбудованої шафи\~площею 0,7 кв.м. (а.с. 7-8). З відповіді КП «ВМБТІ» № 1979 від 05.05.2016 року згідно з інвентаризаційною справою №22390 на квартиру [ADDRESS] станом на 16.03.2011 року загальна площа квартири складає 66,5 кв.м., в тому числі житлова 38,9 кв.м. (а.с. 9). З Інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно від\~06.02.2025\~року вбачається,\~що спірна квартира під [ADDRESS] загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м., належить на праві спільної часткової власності: - [PERSON] в розмірі 1/3 частки на підставі договору дарування від 21.11.1994 року; - [PERSON] в розмірі 2/3 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.06.2011 року (а.с. 10-11, 46). Вказаний факт також підтверджується договором дарування (а.с. 12). КП «ВМБТІ» 28.10.2016 року надало позивачу відповідь, згідно з якою станом на 31.08.2016 року нею не забезпчений доступ до квартири [ADDRESS] з метою проведення технічної інвентаризації об`єкта, тому відсутня технічна можливість виконати договір (а.с. 13). 15.04.2016 року позивач звернулася до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» з листом, в якому повідомляє, що 08.04.2016 року в дверях її квартири [ADDRESS] , вона знайшла виклик, в якому зазначено про наявність у неї заборгованості в сумі 5350,25 грн. При з`ясуванні обставин в Центрі муніципальних систем управління виявлено, що за даними КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на неї відкрито окремий особовий рахунок [NUMBER] заа адресою: [ADDRESS] , загальною та опалювальною площею 21,57 кв.м. Жодного договору вона не підписувала, тому просила повідомити на якій підставі було відкрито окремий особовий рахунок № [NUMBER] та з якого періоду по ньому проводяться нарахування, а також чому в розрахунку за надані житлово-комунальні послуги станом на 01.04.2016 року опалювальна площа не зменшена на 21,57 кв.м., на які окремо проводяться нарахування (а.с. 14). Вказані обставини також підтверджуються оборотної відомістю (а.с. 15-19). Судом встановлено, що судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2024 року у справі №127/14285/24, який набрав законної сили 26.06.2024 року, з [PERSON] стягнуто на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії (централізоване теплопостачання), яка виникла за період з травня 2021 року по лютий 2024 року включно, у розмірі 11881,86 грн, інфляційні втрати 1452,33 грн, 3% річних 420,66 грн, а всього 13754,85 грн, а також 302,80 грн судового збору (а.с. 20). Вказане судове рішення перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В., який 25.10.2024 року виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника (а.с. 22-23). За листопад та грудень 2024 року з доходу позивача було здійснено відрахування в розмірі 20% (а.с. 24, 25). Згідно з довідкою Відділу поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області від 19.12.2024 року відділом провещдено перевірку фактів, викладених у зверненні [PERSON] щодо невідомої особи, яка є дружиною племінника [PERSON] , яка не впускає в помешкання, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належить їй в розмірі 1/3 частки. За результатами попереднього розгляду встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в данному випадку відсутні, у зв`язку із чим підстав для внесення вказаної події до Єдиного реєстру досудових розслідувань не має, а подальший розгляд звернення здійснено у порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян». В ході розгляду вказаних матеріалів при спілкуванні з [PERSON] , стало відомо, що поштою надійшов лист з повідомленням про несплату грошових коштів в сумі 50000 грн. боргу за опалення, так як остання не знала, що потрібно сплачувати за опалення не проживаючи за адресою: [ADDRESS] , маючи лицевий рахунок на опалення. Однак, при відвідуванні цієї квартири дверей помешкання ніхто не відчинив. При спілкуванні з невідомою жінкою по мобільному телефону, яка не назвала власне ім`я, остання повідомила, що проживає на законних підставах, так як є всі відповідні документи на квартиру та перебуває у шлюбі з [PERSON] , який перебуває на даний час за кордоном (а.с. 26, 27). Відповідно до консультаційного висновку від 15.01.2025 року №ІК-4 про оціночну вартість об`єкта нерухомості, виконаного Вінницькою торгово-промисловою палатою, оціночна вартість об`єкта нерухомого майна [ADDRESS] , загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м., складає 2367310,00 грн., а 1/3 частка нерухомого майна 789103,00 грн. (а.с. 28-32). Проаналізувавши вказані вище матеріали, судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] є спільним нерухомим майном сторін, які є співвласниками. При цьому, позивачу чиняться перешкоди у доступі до цього помешкання. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до частини першої статті 358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою. Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. Відповідно до ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України щодо присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, який викладено у постанові від 13.01.2016 по справі №6-2925цс15, випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. З урахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Суд вважає,\~що у\~розумінні ст.\~183\~ЦК України\~спірна квартира\~є неподільною\~річчю,\~оскільки її\~неможливо поділити\~в натурі\~без втрати\~її цільового\~призначення.\~Вказану обставину\~суд визнає\~загальновідомою,\~у зв`язку\~з чим\~вважає,\~що відповідно\~до ст.\~82\~ЦПК України\~вона не\~підлягає доказуванню.\~При цьому,\~відповідач користується\~спільним майном\~(створює\~заборгованість по\~оплаті комунальних\~послуг),\~а позивача\~не допускає\~до спірної\~квартири.\~Разом з\~тим,\~частка власності\~ [PERSON] \~є незначною,\~тому вона\~має право\~на грошову\~компенсацію вартості\~її частки. Доводів протилежного відповідачем не надано. Отже, спірна квартира підлягає поділу між сторонами. Позивач вжила\~всіх можливих заходів для\~доведення дійсної вартості квартири,\~тоді як\~відповідач не\~надав належних\~та допустимих\~доказів на\~підтвердження вартості спірної квартири\~на час\~вирішення спору,\~а також\~не спростував визначену у\~вказаному висновку\~оцінювача суму\~вартості квартири. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 року (справа № 209/3085/20, провадження №14-182цс21) дійшла наступного висновку: «вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Таким чином суд констатує, що для вирішення даного спору у відповідача відсутній обов`язок попередньо внести відповідну суму коштів (компенсацію) на депозитний рахунок суду. Також суд під час вирішення даного спору не має встановлювати обставини щодо можливості відповідача одномоментної виплати компенсації позивачеві. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не\~надано доказів\~на підтвердження\~дійсної вартості спірної квартири та не спростовано належними доказами визначений висновком оцінювача Вінницької торгово-промислової палати, розмір її вартості. Крім того, відсутність у висновку оцінювача відомостей про попередження щодо кримінальної відповідальності за подання завідомо неправдивого висновку не є підставою для визнання його недопустимим доказом (постанова ВС від 22.01.2019 року у справі №697/2272/14-к). Таким чином,\~судом встановлено,\~що вартість\~1/3\~частини спірної\~квартири складає 789103,00 грн. З урахуванням\~наведеного,\~а також\~того,\~що позивач\~виконала свій\~процесуальний обов`язок\~доказування -\~надала суду\~докази,\~що підтверджують середньоринкову вартість\~подібної за\~своїми технічними\~характеристиками квартири, а відповідач жодного доказу на підтвердження іншого не надав, тому суд дійшов висновку про задоволення позову. Щодо позовної вимоги про здійснення поділу спільного майна між сторонами, то в її задоволені немає необхідності, оскільки вона встановлена судом у мотивувальній частині рішення суду. Щодо вимоги\~позивача про\~відшкодування витрат\~на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн., то вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду\~на підтвердження\~витрат на правову допомогу\~позивачем надано:\~копію договору\~про надання правової допомоги\~№б/н\~від 11.11.2024\~року укладеного\~з адвокатом\~Покоєвичем А.О.\~(а.с.\~34), ордер адвоката\~Покоєвича А.О.\~(а.с.\~33), розрахунок витрат\~на правову\~допомогу (а.с.\~35), квитанцію до\~прибуткового касового\~ордера №б/н від 11.11.2024\~року на суму 20000,00\~грн., яка містить\~перелік наданих\~послуг та\~їх вартість\~(а.с. 36). Згідно з\~умовами договору\~про надання правової допомоги, вартість послуг адвоката складає 20000,00 грн. Відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу, позивачу було надано такі види послуг: - консультація з клієнтом та узгодження правової позиції. Повідомлення клієнта про перелік документів, які є обовязковими для надання клієнту правової допомоги щодо поділу спільного майна. Ознайомлення із документами, наданими позивачем для надання їй правової допомоги (витрачено 1,5 год. вартістю 3000,00 грн.); - вивчення актуальної судової практики у правовідносинах щодо поділу спільного майна, визнання права приватної власності та стягнення компенсації вартості частки спільного майна (витрачено 2 год. вартістю 4000,00 грн.); - замовлення оцінки вартості нерухомого майна для можливості визначення суми компенсації вартості частки спільного майна та для подачі позовної заяви до суду (витрачено 0,5 год. вартістю 1000,00 грн.); - складання позовної заяви про поділ спільного майна. Підготовка позовної заяви з додатками для подачі до суду. Участь у судовому процесі (витрачено 6 год. вартістю 12000,00 грн.). Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. У п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд звертає увагу, що зустріч із клієнтом та погодження заперечень мають організаційний характер, є складовими підготовки позову та не можуть бути віднесені до правової допомоги, а тому не підлягають компенсації (постанова ВС від 17.01.2022 року у справі №756/8241/20). Таким чином, послуга «консультації клієнта» не підлягають компенсації. Попереднє опрацювання матеріалів та судової практики не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені ст.ст. 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно, здійснення вказаних видів роботи не може бути відшкодовано як витрати на професійну правничу допомогу. Вивчення документів та нормативних актів є невід`ємною частиною роботи щодо складання позовної заяви, а тому охоплюються саме витратами, понесеними на складання позову. Таким чином, перший та другий вид наданих позивачу послуг, за розрахунком витрат, не підлягають відшкодуванню. При цьому,\~суд зважає,\~що предметом\~позову є поділ спільного майна, справа є не складною,\~в даній\~категорії спірних\~правовідносин наявна\~усталена судова\~практика, обсяг досліджених\~доказів є\~невеликим,\~а тому\~враховуючи складність\~справи та\~виконані роботи,\~принципи співмірності\~та розумності\~судових витрат,\~з урахуванням\~результатів розгляду\~справи,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача 7000,00\~грн.\~витрат на\~правову допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~витрати на\~оплату судового\~збору в\~розмірі 7891,03 грн. (а.с. 37, 45) слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved