Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

На адресу Кіцманського районного суду Чернівецької області 28.03.2025 надійшла позовна заява [PERSON] ( [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що 20 квітня 2024 року у Першому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис №355, що посвідчується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Вказує, що від спільного подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що у шлюбі вони прожили до січня 2025 року, після чого їхні відносини припинилися та вони перестали проживати разом. Шлюб розпався через невідповідність характерів, різні погляди на життя, постійні суперечки, тому їхнє примирення, як подружжя не тільки недоцільне, але й неможливе, так як вони втратили один до одного почуття любові та почали проживати окремо один від одного. Вони, як подружжя не ведуть спільного побуту та не підтримують жодних шлюбних відносин. Крім цього, посилається на те, що за цей увесь період часу окремого проживання їх як подружжя, вони зрозуміли, що між ними втрачено почуття любові одне до одного через постійні суперечки та різні погляди на життя, що у них немає нічого спільного крім їхньго малолітнього сина і що це вірний, і єдиний шлях аби не псувати одне одному життя. Сім`я розпалася повністю та існує лише формально, тому збереження шлюбу суперечить як його інтересам, так і інтересам відповідача. Також зазначає, що малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає з ним, дитина потребує значної уваги та зайнятості батька у його розвитку. Він самостійно забезпечуючи сину належні умови проживання, повною мірою займається його вихованням, розвитком, матеріальним утриманням та дбає про дозвілля дитини. Мати сина, [PERSON] , протягом останнього часу не займається ні вихованням, ні матеріальним утриманням, ні розвитком дитини. На підставі вищезазначеного просить позов задовольнити, розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] та визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] на його самостійному вихованні та одноособовому утриманні. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак скерував на адресу суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак скерувала до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнала повністю. Просить проводити розгляд справи без її участі. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1. ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено шлюб 20.04.2024 року у Першому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №355, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.04.2024 року (а.с.9). Під час зареєстрованого шлюбу у сторін народився син [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.07.2024 року (а.с.10). Згідно Витягів з реєстру територіальної громади вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-24). Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» вбачається, що відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої чи непогашеної судимості, про розшук щодо [PERSON] , [INFO] , станом на 28.03.2025 року відсутні (а.с.22). Згідно характеристики Брусницької сільської ради №02.02-16/227 від 27.03.2025 року вбачається, що [PERSON] офіційно не працевлаштований. До виконкому Брусницької сільської ради від жителів села зауваження стосовно [PERSON] не надходили. За час проживання в селі останній зарекомендував себе з позитивної сторони. Характер спокійний, урівноважений, поганих звичок немає, з сусідами перебуває у приязних відносинах. З особами, які ведуть сумнівний спосіб життя помічений не був (а.с.25). З наданого суду договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, участь батьків у вихованні дитини від 27.03.2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Суружіу Н.Д., вбачається, що сторони [PERSON] та [PERSON] уклали договір про те, що син [PERSON] , [INFO] , буде перебувати на утриманні батька, виховуватись ним та проживатиме з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сімї №08.01-10/86 від 28.04.2025 року Брусницької сільської ради вбачається, що до складу сімї [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] входить син [PERSON] . Умови проживання задовільні (а.с.35). Письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] стверджується, що [PERSON] самостійно виховує та утримує дитину, оскільки дружина його покинула та невідомо де знаходиться. Він прекрасна та чудова людина, гарний сім`янин, добре доглядає дитину, дитина завжди чиста, нагодована. [PERSON] чудовий батько (а.с.36, 38). Згідно зі\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч.1\~ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3\~статті 56 Сімейного кодексу України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2\~ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3\~ст.105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 ст.109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно ч.2\~ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст.\~114, ст.\~115 Сімейного кодексу України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. На даний час шлюб між позивачем та відповідачкою носить формальний характер, оскільки вони припинили сімейно-шлюбні відносини, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим. \~ \~ \~ \~З врахуванням того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, за таких обставин його слід розірвати. При цьому, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та жінки і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої доньки. При цьому, сторони спору про поділ майна не заявляють. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється\~СК України\~(ст.1 СК). Частиною 1\~статті 121 СК\~передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу. Відповідно до\~ст.141 СК, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року\~(далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Судом встановлено, що малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Батько самостійно виховує сина, піклується про його здоров`я, забезпечує належний освітній рівень, без участі матері. Мати дитини [PERSON] участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, і не заперечує щоб залишити сина [PERSON] проживати із батьком на його самостійному утриманні та вихованні, про що особисто повідомила в своїй заяві від 24.04.2025 року. Батьки малолітнього [PERSON] , [INFO] , добровільно між собою визначили місце проживання дитини, порядок його утримання та виховання. А тому, враховуючи, що сторони між собою досягли згоди щодо того, з ким із батьків буде проживати малолітній син, суд рахує, що позов підлягає до задоволення в цій частині і місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , слід визначити з батьком [PERSON] , [INFO] , що не суперечитиме інтересам дитини, адже в суді всатновлено факт самостійного виховання та утримання дитини її батьком, без участі матері, яка проживає окремо. На підставі\~ст. 51 Конституції України, ст.ст.\~24,56,\~104-105,\~109,110,\~112,\~114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved