Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 23.01.2021 року об 13 год. 20 хв. по вулиці Молдавській 43 у місті Львові відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу Audi A4 д.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу Volkswagen д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено застрахований транспортний засіб Audi A4 д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується постановою Франківського районного суду м. Львова від 16.02.2021 у справі № 465/712/21, якою відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Враховуючи наявність договору страхування, власник пошкодженого автомобіля звернувся до позивача з заявою про настання події та виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля проведено його огляд, про що складено акт огляду (дефектна відомість) від 29.01.2021 та ремонтну калькуляцію № 02056_17 від 29.01.2021, відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого автомобіля Audi A4 д.н.з. [NUMBER] складає 76926, 96 грн. У зв`язку із зазначеним, позивачем, на підставі зібраних документів та заяви на виплату страхового відшкодування від власника складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт на загальну суму 76926, 96 грн., яку було виплачено, що підтверджується відповіднимиплатіжним дорученням. Відтак, на підставі ЗУ «Про страхування» та Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача на свою користь 76926, 96 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ч.8 цієї статті визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 16.02.2021 в адміністративній справі №465/712/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340, 00 грн. на користь держави, а також стягнено судовий збір на користь держави в сумі 454 гривень. Даною постановою встановлено, що [PERSON] 23.01.2021 об 13 год. 20 хв. по вулиці Молдавській 43 у місті Львові, керуючи автомобілем Volkswagen д.н.з. [NUMBER] , не був уважний, рухаючись по другорядній дорозі не дав дорогу автомобілю Audi д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення та від інерційного руху автомобіль Audi д.н.з. [NUMBER] відкинуло на огорожу будинку за адресою: [ADDRESS] , чим порушив п.п. 2.3б, 16.11 ПДР України, внаслідок чого на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення. Зокрема, в постанові зазначено, що в діях [PERSON] наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України,\~постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, вказана постанова є обов`язковою в частині, що стосується вчинених відповідачем дій, тому його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не підлягає доказуванню. Так само, не потребують доказуванню дата, час, місце та обставини події, оскільки такі встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили. Згідно договору №AZEP-200042255 від 24 травня 2020 року добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, автомобіль Audi д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП був застрахований в ПрАТ "Страхова група "ТАС". В матеріалах цивільної справи міститься заява від 23.01.2021, подана в ПрАТ "Страхова група "ТАС" про подію, що має ознаки страхового випадку. Відповідно до ремонтної калькуляції №02056_17 від 29.01.2021, страхового акту №03453/17/921 від 04.02.2021, розрахунку суми страхового відшкодування, вартість ремонту пошкодженого автомобіля Audi д.н.з. [NUMBER] складає 76926,96 грн. Згідно платіжної інструкції №158262 від 08.02.2021 [PERSON] , який є власником пошкодженого автомобіля Audi д.н.з. [NUMBER] , що підтверджено матеріалами цивільної справи, виплачено страхове відшкодування згідно договору №AZEP-200042255 від 24 травня 2020 року в розмірі 76926,96 грн. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2\~ст. 1187 ЦК України,\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1\~ст. 1188 ЦК України,\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України). Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до позивача ПрАТ "Страхова група "ТАС" після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, тобто правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Зважаючи на вищевикладені вимоги законодавства та встановлені судом обставини, в порядку суброгації з відповідача підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 76926,96 грн. Зокрема, у зв`язку із виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи за договором добровільного страхування) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Відповідачем не долучено будь - яких доказів, які б спростовували наявні в матеріалах справи документи, чи докази, котрі свідчать про те, що в даних документах наявні неповні, недостовірні дані з приводу обставин ДТП та встановлення розміру страхового відшкодування, яке має бути виплачене позивачу. Для спростування доводів позову відповідач не подав належних і допустимих доказів, визначених законом, своїм правом подати відзив на позовну заяву надалі не скористався. Дії відповідача зумовили цивільно-правові наслідки, які були спричинені дорожньо-транспортною пригодою, а тому позивачем право вимоги до винної особи обґрунтоване належними та допустимими доказами в справі. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до змісту ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викаденого,

Outcome: approved