Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія\~«Фінтраст Капітал»\~ (надалі\~ТОВ «ФК\~«Фінтраст Капітал»\~) звернулося до суду з позовом в якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит №1784773 від 24.07.2023 у розмірі 173948,26 грн., стверджуючи, що позичальник не виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. Також позивач просив стягнути судові витрати. Ухвалою від 16.01.2025 провадження у справі відкрито. До судового засідання сторони не з`явились. Матеріали справи містять заяву представника позивача щодо розгляду справи за його відсутності, в якому також зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , повідомлялась відповідно до ст.12-1 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке було розміщено не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено,\~24.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір №3844870, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 24500 грн. строком до 18.07.2024 року зі сплатою процентів. Встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язання\~перед відповідачем\~по кредитному\~договору виконано,\~але відповідач\~взяті на\~себе зобов`язання\~не виконав\~та не повернув наданий кредит у строки, передбачені кредитним договором. Тому, станом на 24.05.2024 заборгованість відповідача по кредитному договору складає: тіло кредиту 24499,98 грн., заборгованість за процентами \~122498,28 грн., проценти за 55 календарних днів (24.05.2024-17.07.2024)\~- 26950 грн., всього 173948,26 грн. 24.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №24/05/2024 відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №3844870 від 24.07.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». 25.11.2024 на підставі рішення №251124/1, одноособово змінили найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Згідно ст. ст.\~526,\~530,\~549-552,\~1050,\~1054 ЦК України\~зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~статтею 610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою\~статті 612 цього Кодексу\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язання може бути замінений іншою собою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно\~ст.516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. При таких обставинах та з огляду на те, що відповідач умови договору не виконав і не повернув фактично отримані та використані грошові кошти, не сплатив відсотки за користування цими грошовими коштами, що передбачено умовами договору, суд вважає вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» такими, що підлягаю задоволенню. У відповідності до положень\~ст.141 ЦПК України\~стягненню також підлягає витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40\~грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, ордер на надання правничої допомоги №1762604 від 10.12.2024 року. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v.Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72). З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial