Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 545131,62 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України на посаді викладача кафедри тактики (зенітних частин і підрозділів малої дальності та ближньої дії) факультету озброєння (та бойового застосування зенітних частин і підрозділів малої дальності та ближньої дії) (1 факультету) Харківського військового університету. Згідно наказу Головнокомандувача Військ Протиповітряної оборони від 08.10.2004 року № 0119 був звільнений у запас у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та на підставі наказу начальника Харківського військового університету (по стройовій частині) від 20.10.2004 № 721 виключений зі списків особового складу університету з 20.10.2004 року. З 21.10.2004 року перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII). З 01.08.2008 року ГУПФУ в Харківській області систематично порушує його конституційне право на отримання пенсії у встановленому чинним законодавством України розмірі. З метою відновлення своїх порушених прав позивач багаторазово звертався до органів судової влади та отримував рішення, прийняті на його користь, що підтверджується наданими позивачем судовими рішеннями, ухваленими на його користь впродовж 2008-2024 років. Позивач вказує, що витратив більше 8 років свого життя на судову тяганину з Державою Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка продовжує порушувати його права і на сьогоднішній день. Він зазнає, та продовжує зазнавати душевних страждань, адже держава Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області продовжує порушувати його права, судова тяганина порушує його звичайний уклад життя, і він змушений прикладати значних зусиль для відновлення порушених прав та ще й постійно вимагати від держави України виконання рішень суду, які повинні виконуватись лише за фактом їх прийняття. Держава Україна несе за це відповідальність. У зв`язку із вищевикладеним, позивач звертається до суду із вказаним позовом щодо стягнення завданої йому моральної шкоди з держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Ухвалою суду від 09.09.2024 року відкрито загальне позовне провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 28.11.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Ухвалою суду від 18.12.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Суд, заслухавши вступне слово позивача та представника відповідача дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Постановою Московського районного суду м. Харкова від 09.06.2010 по справі №2-а-42/2010, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.10.2012 року, адміністративний позов [PERSON] задоволено частково, зокрема визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо невиконання заходів спрямованих на вирішення заяви на перерахунок пенсії протиправною та зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області: - надати список до [INFO] , що містить ім`я [PERSON] для складання [INFO] довідки про розмір його грошового забезпечення для перерахунку пенсії; - після отримання довідки про розмір грошового забезпечення [PERSON] для перерахунку розміру його пенсії, провести з 01.08.2008 року перерахунок пенсії [PERSON] і здійснити виплату [PERSON] суму недоплаченої пенсії з 01.08.2008 року по день проведення перерахунку; - здійснити виплату перерахованого розміру пенсії [PERSON] з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 по справі №638/21757/14-а, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.09.2015, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, зокрема: - визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення з 30.01.2014 року основного розміру пенсії [PERSON] ; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 30.01.2014 року без обмеження кінцевої дати нараховувати та виплачувати [PERSON] пенсію з урахуванням щомісячної винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року №161. Постановою Дзержинського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~02.11.2015\~по справі\~№638/10188/15-а,\~з урахуванням\~постанови Харківського\~апеляційного адміністративного\~суду від\~12.01.2016,\~заяву [PERSON] \~в порядку\~ч.9\~ст.\~267\~КАС України\~щодо визнання\~протиправною бездіяльності\~Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Харківській області\~щодо невиконання\~постанови суду\~та порушення\~прав позивача\~-\~задоволено частково,\~зокрема:\~-\~визнано бездіяльність\~Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Харківській області\~щодо невиконання\~постанови Харківського\~апеляційного адміністративного\~суду від\~14.05.2015\~р.\~по справі\~№638/21757/14-а\~протиправною та\~такою що\~порушує права\~ [PERSON] .\~3)\~Постановою Дзержинського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~15.10.2015\~по справі\~№638/5794/15-а,\~залишеною без\~змін ухвалою\~Вищого адміністративного\~суду України\~від 02.03.2016,\~позов [PERSON] \~задоволено частково,\~зокрема:\~-\~визнано дії\~(бездіяльність)\~Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Харківській області\~щодо не\~виконання завдань\~покладених на\~нього п.п.\~1,3\~п.\~4\~Положення про\~головні управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі яке затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2 щодо здійснення контролю за призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду, інших джерел, визначених законодавством протиправними; - визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обчислення та виплати [PERSON] пенсії з грошового забезпечення без урахування грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні які [PERSON] отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби протиправними та такими що порушують права [PERSON] як людини, які передбачені ст. 1 Протоколу № 1 к Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; - зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області після отримання від [INFO] довідки про додаткові види грошового забезпечення, які [PERSON] отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, призначити та виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі якій обчислений з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні які [PERSON] отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби з 06.10.2014 р. до змін в законодавчому регулюванні щодо розміру та строків нарахування пенсій; - зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області здійснити виплату [PERSON] суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 06.10.2014 р. Також Дзержинським\~районним судо\~м.\~Харкова розглянуто\~заяву [PERSON] \~в порядку\~ст.\~267\~КАС України\~про визнання\~дій (бездіяльності)\~Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Харківській області\~протиправними та\~прийнято постанову\~від 03.02.2017,\~якою,\~зокрема:\~-\~визнано протиправними\~бездіяльність (дії)\~Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Харківській області\~щодо невиконання\~постанови Дзержинського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~15.10.2015\~р.\~по справі\~№ 638/5794/15-а\~яка полягає\~у не\~перерахунку тане\~виплаті [PERSON] \~пенсії в\~розмірі який\~обчислений з\~урахуванням грошової\~допомоги на\~оздоровлення,\~матеріальної допомоги\~для вирішення\~соціально-побутових\~питань,\~індексації та\~одноразової грошової\~допомоги при\~звільненні які\~ [PERSON] отримував\~протягом останніх\~24\~місяців підряд\~перед місяцем\~звільнення з\~військової служби\~з 06.10.2014\~р.\~та не\~виплаті [PERSON] \~суми недоплаченої\~частини основного\~розміру пенсії\~з 06.10.2014\~р.;\~-\~зобов`язано\~Головне управління\~Пенсійного Фонду\~України в\~Харківській області\~перерахувати та\~виплачувати [PERSON] \~пенсію в\~розмірі який\~обчислений з\~урахуванням одноразової\~грошової допомоги\~при звільненні\~в розмірі\~зазначеному в\~довідці [INFO] від\~18.11.2016 недоплаченої частини основного розміру пенсії з 06.10.2014 р. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 по справі № 520/893/21, з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2021, позов [PERSON] задоволено частково, зокрема: - визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не перерахунку та не виплаті [PERSON] пенсії, в розмірі, який обчислено з грошового забезпечення визначеного [INFO] в довідці від 30.12.2020 № ФХ-111323/ВСЗ, з 01.04.2019 року. - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити [PERSON] пенсію в розмірі, який обчислено з грошового забезпечення визначеного [INFO] в довідці від 30.12.2020 № ФХ-111323/ВСЗ, здійснити виплату суми перерахунку однією сумою починаючи з 01.04.2019 року. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 по справі № 520/3660/23 позов [PERSON] задоволено частково, зокрема: - визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нездійснення [PERSON] поновлення виплати щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021 №713 з 01.07.2021; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відновити нарахування та виплату [PERSON] щомісячної доплати у розмірі 2000,00 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021 №713 з 01.07.2021, з урахуванням раніше визначених сум. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 по справі № 520/468/24 позов [PERSON] задоволено, зокрема: - визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у не нарахуванні та не виплаті [PERSON] індексації пенсії, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», у повному розмірі без обмеження індексації пенсії максимальним розміром 1500,00 грн. з 01.03.2023 року протиправною; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати, нараховувати та виплатити [PERSON] пенсію з урахуванням індексації пенсії, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», у повному розмірі без обмеження індексації пенсії максимальним розміром 1500,00 грн. з 01.03.2023 року. Зазначене рішення суду оскаржено в апеляційному порядку та станом на день звернення із цим позовом не набрало законної сили. [PERSON] звернувся до ГУПФУ в Харківській області із заявою щодо надання інформації про стан виконання зазначених вище судових рішень та надання копій документів на підтвердження їх виконання. Листом від 01.05.2024 № 13312-10850/О-03/8-2000/24 ГУПФУ в Харківській області повідомило, що: 1) на виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 09.06.2010 по справі №2-а-42/2010 у листопаді 2012 року проведено перерахунок моєї пенсії з 01.09.2008 виплату якої проведено платіжним дорученням №6490 від 02.04.2014, та нараховано компенсацію втрати частини доходів, яку включено до виплатної відомості грудня 2015 року; 2) на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 по справі №638/21757/14-а у червні 2015 року проведено перерахунок пенсії з 30.01.2014 (з урахуванням постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.01.204 по справі №638/9779/13-а з 21.08.2014), різницю в пенсії включено до виплатної відомості грудня 2015 року; 3) на виконання постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.10.2015 по справі №638/5794/15-а у квітні та у грудні 2016 року проведено перерахунок пенсії з 06.10.2014 (на підставі різних довідок [INFO] ), різницю в пенсії включено до виплатних відомостей травня 2016 року та січня 2017 року; 4) на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 по справі № 520/893/21 у серпні 2021 року проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 та нараховано різницю в пенсії за період з 01.04.2019 по 31.08.2021 у розмірі 147878,51 грн., виплату якої буде проведено в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат на виконання рішень суду; 5) на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 по справі № 520/3660/23 у липні 2023 року проведено перерахунок пенсії з 01.07.2021 та нараховано різницю в пенсії за період з 01.07.2021 по 31.07.2023 у розмірі 50000,00 грн., виплату якої буде проведено в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат на виконання рішень суду. Позивач, вважаючи, що має право на відшкодування моральної шкоди, звернувся з даним позовом до суду. В позовній заяві позивачем зазначено, що діями посадових осіб Головного управління пенсійного фонду в Харківській області спричинена моральна шкода в сумі 545131,62 гривень. Також, позивач посилався на те, що через дії пенсійного органу він змушений роками звертатись із позовами до суду та витрачати свій час та здоров`я на судові тяганини. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України). Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17). У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 641/5005/20 (провадження № № 61-19219св21) зазначено, що «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність всіх складових елементів правопорушення. При цьому, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю пенсійного органу та моральною шкодою. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.01.2023 року по справі № 454/287/22. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed