Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (далі ТОВ «Кредитсервіс») звернулося до Березівського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2025 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Рябчун А. В. Позовна заява мотивована тим, що 07 травня 2024 року між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] , відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», укладений кредитний договір №240507-002 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за умовами якого відповідач отримав кошти в сумі 7 692,31 грн., зі сплатою щомісячних процентів за користування кредитом, одноразової комісії в розмірі 692,31 грн. (9 % від початкової суми кредиту), строком на 92 дні. Позивач зазначає, що у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, заборгованість останнього складає 10 944,10 грн., зокрема: 7 692,31 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом; 3 251,79 грн. - сума заборгованості за відсотками. Ураховуючи наведене, ТОВ «Кредитсервіс» просить суд стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 944,31 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Процесуальні дії суду Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 25 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до довідкового листа від 15 квітня 2025 року сторони у судове засідання не з`явилися, слухання справи відкладено на 29 квітня 2025 року. У судові засідання 15 квітня 2025 року та 29 квітня 2025 року представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судові засідання 15 квітня 2025 року та 29 квітня 2025 року не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином в розумінні вимог пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23), якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (див. постанову Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 520/5386/15-ц). З огляду на наявність достатніх матеріалів у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому відповідно до частини 2\~статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до статті 280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням нею про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом 07 травня 2024 року між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 240507-002. Зокрема, 07 травня 2024 року [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора «Y50781» підписав кредитний договір з ТОВ «Кредитсервіс», а також підписав паспорт кредитного продукту «Рекредит». Відповідно до пункту 5.1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі, вказаному у договорі, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. Згідно з пунктом 3.1 кредитного договору сума кредиту складає 7 692,31 грн та надається позичальнику шляхом перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. За умовами пункту 3.9 строк кредиту визначений у 92 дні. Відповідно до пункту 3.12 орієнтовна реальна річна процентна ставка, % становить 1 359,53. Перерахування позивачем 07 травня 2024 року кредитних коштів сумі 7 000,00 грн за договором кредиту № 240507-002 від 07 травня 2024 року на картку відповідача підтверджується платіжною інструкцією № 706 від 07 травня 2024 року. При цьому у призначенні платежу зазначено також «з вирах. Комісії за оформл. 692 грн. 31 коп.». Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 29 січня 2025 року у боржника нарахована заборгованість з урахуванням внесених останньою платежів в рахунок погашення заборгованості: за тілом кредиту 7\~692,31 грн, за прострочені проценти за користування кредитом 3\~251,79 грн. Наведений розрахунок підтверджується також випискою з особового рахунку за кредитним договором № 240507-002 від 07 травня 2024 року. 14 лютого 2025 року позивач направив відповідачу досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, про що свідчать опис вкладення у лист. Докази повернення відповідачем кредиту повного розміру та сплати процентів в порядку та на умовах, передбачених спірним договором, у справі відсутні. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Положенням статті 3 Закону України № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 527 ЦК України). Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно з частиною першою статті 530 ЦК України. Положенням статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положенням статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із встановлених обставин вбачається, що між кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір, який відповідає вимогам цивільного законодавства, що висуваються до договорів такого типу, на виконання умов укладеного договору кредитодавцем здійснено перерахування коштів на рахунок позичальника. Отже, кредитний договір є укладеним. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за умовами кредитного договору, натомість відповідач свої зобов`язання за умовами договору не виконав. З огляду на матеріали справи, ТОВ «Кредитсервіс» вищезазначені свої договірні зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши 07 травня 2024 року на банківську картку [PERSON] позикові кошти в сумі 7 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитного переказу коштів №706. Натомість [PERSON] свої договірні зобов`язання виконував неналежним чином, кредит та проценти за його користуванням у відповідності до умов договору та графіку платежів не сплатив. Направлена ТОВ «Кредитсервіс» на адресу [PERSON] досудова вимога від 14 лютого 2025 року про погашення кредитної заборгованості залишена відповідачем без реагування. Відповідач усупереч положенням статей 12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення кредитної заборгованості. Суд враховує, що відповідач будь-яких пояснень чи доказів з приводу заперечення факту укладення договору та отримання кредитних коштів, не надав. З огляду на зазначене, суд вважає поданий позивачем розрахунок заборгованості належним доказом в частині нарахування та стягнення залишку простроченого кредиту та залишку прострочених відсотків, оскільки такий не спростовано відповідачем. У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15-ц (провадження № 61-998св24) зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2024 року у справі № 487/6342/18 (провадження № 61-2433св24) зазначено, що обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. За наведених обставин, з урахуванням порушення позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного і повного погашення заборгованості, ненадання відповідачем доказів про погашення повної заборгованості за кредитним договором № 240507-002 від 07 травня 2024 року суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі: 10 944,10 грн. (7 692,31 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом; 3 251,79 грн. - сума заборгованості за відсотками) обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат За змістом ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 6042 від 18 лютого 2025 року. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Кредитсервіс» суд задовольняє в повному обсязі, то у відповідності до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 422,40 грн. судовий збір. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до частин 2, 3 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1). Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що 25 січня 2023 року між ТОВ Кредитсервіс» та АО «Правовий Діалог» укладений договір №25-01/2023 про надання правової допомоги. 18 лютого 2025 року між ТОВ Кредитсервіс» та АО «Правовий Діалог» підписаний акт №3 приймання-передачі наданої правової допомоги, згідно якого вартість послуг складає 7 000,00 грн. ТОВ Кредитсервіс» перерахувало АО «Правовий Діалог» 7 000,00 грн. за правову допомогу. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Outcome: approved