Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з [PERSON] , в обґрунтування зазначивши наступне. 15.12.2018 у м. Умані він позичив кошти у розмірі 770\~000,00 грн. [PERSON] , з яким у нього були дружні довірчі стосунки. При цьому, [PERSON] зобов`язався повернути вищевказані кошти до 15.02.2020 і власноручно, в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , написав розписку, в якій вказав суму боргу та час повернення коштів, а також залишив правовстановлюючі документи на належну йому квартиру [ADDRESS] , та свідоцтво про смерть його матері, яка була співвласником 1/2 частини цієї квартири. Після закінчення строку позики, у березні 2020 року він звернувся до відповідача з проханням повернути позичені кошти, на що він в черговий раз пообіцяв повернути борг, але протягом року кошти не повертав, при зустрічі визнаючи, що не виконує належним чином своїх боргових зобов`язань. Станом на час звернення до суду з цим позовом сума боргу [PERSON] перед ним складає 770\~000 гривень та сума процентів річних від простроченої суми. У зв`язку з цим, він вимушений звернутися до суду з цим позовом, оскільки іншого шляху повернути кошти, немає. Просить суд винести рішення про стягнення з [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , на його, [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , користь грошові кошти в розмірі 770\~000,00 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, на адресу суду подали письмові заяви, у яких просять суд розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд позов задовольнити, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у його відсутність на адресу суду не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію позивача та представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Також, у відповідності до положень\~статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що згідно розписки, датованої 15.12.2018, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , надав вказану розписку [PERSON] про те, що він отримав грошові кошти в розмірі 770\~000 гривень, що на 15.12.2018 за комерційним курсом України (1 долар США відповідає 28 грн.) становить 27500 доларів США. Також, [PERSON] зобов`язався отримані від [PERSON] кошти повернути до 15.02.2020 в повному обсязі. У разі неможливості за будь-яких обставин повернути вказані кошти, надає згоду на стягнення вказаної суми в судовому порядку з можливістю претендувати на його майно та іншими видами стягнення. В якості залогового майна залишив правовстановлюючі документи на належну йому двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та свідоцтво про смерть його матері, яка є співвласником вказаної квартири. Крім того, ним вказано, що він надає згоду, що вказана розписка має повну юридичну силу та може слугувати доказом у суді. Вказана розписка написана власноручно, у здоровому глузді та без фізичного впливу, у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , підписи яких також наявні у вказаній розписці. Також позивачем до матеріалів справи додано копію паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 14.10.1998, копію картки платника податків відповідача, копію свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 16.01.1997, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власниками (приватна, спільна сумісна власність) якої зазначені відповідач [PERSON] та [PERSON] , та копія свідоцтва про смерть останньої серії [NUMBER] , виданого Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 17.10.2018. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої\~статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених частиною другою статті 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо). Зазначене узгоджується зі змістом статті 545 ЦК України, відповідно до якої кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд України у своїх правових висновках, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, а саме: письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2018 [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 770\~000,00 гривень, які зобов`язувався повернути в строк до 15.02.2020 та на підтвердження отримання грошових коштів відповідачем складено боргову розписку. Також у вказаній розписці було зафіксовано, що зазначені кошти позичальником від кредитора отримані. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем вказаної суми заборгованості позивачу судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність досліджених у справі доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики, в розмірі 770\~000 гривень 00 копійок, а тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.141 ЦПК у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки позивач, як інвалід ІІ групи загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , у відповідності до вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, то розрахований від ціни позову судовий збір у розмірі 7700,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved