Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

1.Позиція позивача. 05.08.2024 року позивач [PERSON] подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Згідно до змісту позовних вимог позивач просить: -позбавити [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначено наступне. 06 березня 2010 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, який зареєстровано Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 64. Від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , який народився [INFO] . Життя з відповідачем не склалося, тому рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.07.2016 року справа № 208/1819/16-ц шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу та по теперішній час син проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Фактично після розірвання шлюбу і весь час вона самостійно утримує сина. 06 травня 2016 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ухвалено рішення, на підставі якого з відповідача стягнуто аліменти у розмірі частини з усіх видів доходів на утримання сина. Відповідач аліменти не сплачує та має значну заборгованість, яка станом на 30.06.2024 рокускладає 243 085,17 грн. Відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , не спілкується з ним, не цікавиться його життям та здоров`ям, на даний час взагалі проживає за кордоном, ніде не працює та веде аморальний спосіб життя. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості і її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні матері та проживає з нею. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , будучи неодноразово належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, також повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик особи на сайт суду. В судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив. . Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. 3.Позиція третьої особи- Служби у справах дітей Кам`янської міської ради 20.11.202424 року на офіційну електронну адресу суду третьою особою надано суду Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по справі є, на думку комісії, доцільним. а також подано клопотання про розгляд справи без представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради та 4.Процесуальні питання, заяви і клопотання. 05.08.2024 року позивач [PERSON] подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 серпня 2024 року цивільну справу № 208/7629/24 передано до провадження судді Гречаній В.Г. 22 серпня 2024 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження 20.11.2024 року на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, згідно якого просять засідання проводити без присутності їх представника з урахуванням висновку від 14.11.2024 року № 8вих-20/948 та найкращих інтересів дитини. Під час підготовчого судового засідання, позивачем підтримано позовні вимоги. Відповідач за невідомих суду причин в підготовчі судові засідання не з`являвся, хоча неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце проведення засідань, шляхом направлення судових викликів за зареєстрованим місцем проживання, а також повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик особи на сайт суду. Під час підготовчого провадження позивачем подано заяву про виклик та допит свідків в судовому засідання, будь-яких інших заяв, клопотань пов`язаних із підготовкою справи до розгляду по суті у сторін відсутні. 21.03.2025 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання викликати свідків. Заявлених позивачем по справі. Суд ухвалив, в порядку ст. 200 ЦПК України, розглянути справи по суті заявлених позовних вимог, з підстав визнання заявленого позову відповідачем 5. Фактичні обставини встановлені судом. Як встановлено судом, предметом спору є - позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . [PERSON] народився [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 07 вересня 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 658. Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 серпня 2010 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського Міського управління юстиції Дніпропетровської області у графі «батько» зазначено - « [PERSON] », у графі «мати» зазначено - « [PERSON] ». Відповідно до Акту про підтвердження факту проживання/не проживання від 15.07.2024 року № 451 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , мешкає по факту за адресою: [ADDRESS] , з народження по теперішній час. Згідно до довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому будинку від 15.07.2024 року №001296689, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та ще 2 особи. Згідно до інформації, наданої КЗ «Гімназія № 8» Кам`янської міської ради від 13.06.2024 року, [PERSON] , 2010 року народження навчається у 9 класі КЗ «Гімназія № 8» Кам`янської міської ради. Хлопчик навчається в гімназії з 1 класу. Він добре товаришує з учнями класу. Зі слів матері батько з сім`єю не проживає. За період навчання дитини батько в школі не з`являвся, комунікувала з вчителями та адміністрацією навчального закладу виключно мати, [PERSON] . Мати хлопчика старається усіляко брати участь у шкільному та особистому житті сина, хвилюється за його навчання та виховання, усіляко підтримує дитину та сприяє його всебічному розвитку. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 30.06.2024 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 243 085,17 грн. 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе на підставі ст.280,281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності відповідача по справі. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`яз Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Як встановлено судом, вихованням неповнолітнього [PERSON] , [INFO] займається його мати - [PERSON] . Так, у неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження у графі «батько» зазначено - « [PERSON] », у графі «мати» зазначено - « [PERSON] ». Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що відносно свого малолітнього сина [PERSON] не виконував належним чином свої батьківські обов`язки, не приділяв належної уваги вихованню дитини, продовжує ухилятися від своїх батьківських обов`язків, не цікавиться його життям, матеріально не підтримує. Згідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Матюхіною І.С., станом на 30.06.2024 рік боржник [PERSON] має сукупну заборгованість у розмірі 243 085,17 гривень. При вирішенні судом позову щодо питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні, захист інтересів дитини. [PERSON] з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті дитини свідомо не приймає, аліменти не сплачує, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Відповідно до ч.2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення баттківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд приймає до уваги пояснення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який зазначив, що свого батька не пам`ятає, оскільки він не цікавиться його життям, не підтримує матеріально, а також він має образу на нього за те, що він покинув маму саму та не приймав жодної участі в його вихованні та розвитку. В подальшому не бажає бачити його та спілкуватися з ним. Також судом враховуються й свідчення допитаних в судовому засіданні свідків. З наданих суду пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона є рідною сестрою по материній лінії неповнолітнього [PERSON] . ЇЇ брат народився у 2010 році, і десь приблизно через пів року після його народження, батько брата кудись поїхав. Вони намагалися знайти його, але їх зусилля виявилися безрезультатними. Через деякий час батько брата повернувся та повідомив, що був на заробітках. Побувши вдома невеликий проміжок часу, батько брата знову поїхав на заробітки до Криму. В 2016 році її мати та батько брата офіціно розлучилися. Хоча вона й мешкає зараз в м. Києві, але часто спілкується з мамою та братом, і з їх слів знає, що батько брата не телефонує йому, не цікавиться його життям і не приймав участі в його вихованні. Брат взагалі нічого не пам`ятає про свого батька, оскільки бачив його, коли був зовсім маленьким. З пояснень свідка [PERSON] судом встановлено, що вона є мамою позивачки та рідною бабусею [PERSON] . ЇЇ донька та відповідач по справі були одружені і в них [INFO] народився син - [PERSON] . Коли онукові було 6 місяців, його батько поїхав на заробітки, щоб допомогати родині, однак жодних коштів так і не висилав. Через деякий час він знову повернувся додому, але потім знову поїхав. Вона та позивачка телефонували йому та просили вислати кошти, оскільки дитину потрібно годувати, а грошей не вистачає, на що відповідач завжди відповідав, що грошей поки немає, або просто обманював, що вислав вже, щоб вони від нього відстали. Вихованням дитини займалася її донька, а вона допомогала їй, в тому числі й фінансово, оскільки дитину потрібно було годувати та одягати. Також їй відомо, що колись онук телефонував батькові та просив його вислати грошей, щоб купити взуття, проте він завжди відповідав, що немає грошей. Її колишнього зятя вона останній раз бачила 13 років тому. На даний момент в неї немає його телефону, з дитиною він не спілкується, її життям не цікавиться. Своїх батьківських обов`язків ніколи не виконував і не виконує. Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків підтверджується факт ухилення батька від покладених на нього законом обов`язків щодо належного виховання та забезпечення дитини. Долею сина він не цікавиться та взагалі не спілкується з ним. Окрім того, судом враховується й Висновок комісії виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 14.11.2024 року № 8вих-20/948, з якого вбачається, що комісія, враховуючи інтереси неповнолітнього, прийшла до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків [PERSON] по відношенню до своєї дитини - сина [PERSON] , [INFO] , з врахуванням встановлених фактичних обставин, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , так як в ході судового розгляду встановлено та підтверджено доказами, наявність його винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, що полягло у несплаті аліментів на утримання дитини, не спілкуванні із сином, відсутність прояву його участі як батька у вихованні, забезпеченні, розвитку життя дитини. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з даним позовом позивачем сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією 3434-2612-9381-9240. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі сплачений позивачем судовий збір у сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved