Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

рішенням Буського районного суду Львівської області від 28 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним та стягнення грошових коштів. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із заявою про ухвалення у цій справі додаткового рішення (вх. №1516 від 04.03.2025), яким просить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 21\~000,00 грн., що є витратами її на правову допомогу в цій справі. В обгрунтування поданої заяви відповідачка покликалася на те, що її представник адвокат Кушпета І.В. до закінчення судових дебатів заявила клопотання про вирішення питання щодо відшкодування понесених нею судових витрат після ухвалення рішення у справі шляхом подання ними окремої заяви в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України та доказів на підтвердження понесених відповідачкою судових витрат. Зокрема, на підтвердження заявлених витрат, відповідачка покликається на те, що між нею та адвокатом Кушпета І.В. укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №180360 від 20.01.2024, згідно якого відповідачка [PERSON] отримала по цій справі від адвоката Кушпети І.В. професійну правову допомогу, яка складається із витрат за вивчення матеріалів справи, збір доказів та виконання інших дій (подання заяв, клопотань, запитів тощо), пов`язаних із розглядом справи, що становить 3000 грн.; а також по 2000 грн. за кожне представництво інтересів відповідачки [PERSON] в одному призначеному судовому засіданні, а всього судових витрат на загальну суму 21 000,00 грн., що були фактично понесені та сплачені відповідачкою. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Кушпета І.В. в судове засідання не з`явилися, а в поданих заяві від 04.03.2025 та клопотанні від 24.04.2025 просили розгляд поданої заяви про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат проводити без участі відповідачки та її представника, а викладене у раніше поданій заяві підтримують повністю та просить її задовольнити у повному обсязі. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Остапів Р.Ю. в судове засідання не з`явилися, подавши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (вх. №2682 від 25.04.2025), у якій, покликаючись на допущені помилки у поданих стороною відповідача документах щодо правничої допомоги, їх несвоєчасне подання (покликається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 щодо відмови судом у стягненні судових витрат через неподання стороною попереднього розрахунку таких витрат), представник позивачки не погоджується із розміром заявлених витрат на правову допомогу, яку вважає очевидно завищеною і такою, що не відповідає складності справи та не є повністю доведеною, а тому підлягає зменшенню. В судове засідання сторони та їх представники не прибули, хоча належним чином повідомлені судом про час та місце судового засідання, що в силу приписів частини четвертої статті 270 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі. Крім того, частиною другою статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянуши заяву відповідачки про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. В силу вимог приписів частини першої третьої статті 249 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше\~двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Зокрема, згідно пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд констатує, що розмір витрат на правничу допомогу повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт чи наданих послуг; витраченим адвокатом часом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони чи публічним інтересом до справи. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року в справі №910/12876/19). Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року №910/7032/17). Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial