Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У січні 2025 року представник позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика») звернулась з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 50844 грн 44 коп. за договором № 487736-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 11.04.2024 (далі - Договір) та судових витрат. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачка 11.04.2024 уклали Договір з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до Договору товариство надає позичальнику грошові кошти у розмірі 18000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору плата за користування кредитом є фіксованою. Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, з урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно з графіком платежів. Товариство свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначений його умовами. Відповідачка належним чином не виконала умов Договору, частково сплатила кошти на загальну суму 4730,00 грн, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 18.12.2024 становила 50844,44 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 17790,84 грн, заборгованості за відсотками в сумі 31946,20 грн та прострочених платежів за комісією - 1107,40 грн. Відповідачці копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 17.01.2025 за її зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с 71). Поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою відділення Укрпошти, що адресат відсутній за вказаною адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідачки згідно з п. 4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позов не подала. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 10.01.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Позовну заяву з додатками направлено відповідачці 27.12.2024 (а.с. 54). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.04.2024 ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачка уклали Договір, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (UA-2431) у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію, про що свідчить п. 7.11, адреса, реквізити та підпис сторін (а.с. 18-22). Договір укладений через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця, що підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту (а.с. 33, зворот) та паперовими копіями з текстів пропозиції (оферти) укласти договір (а.с. 23-27), прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) укласти договір (а.с. 28-32), а також паспортом споживчого кредиту, яким проінформовано позичальницю про його умови (а.с. 15-17), що підписані відповідачкою електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Позивач долучив візуальну форму послідовності дій відповідачки щодо укладення Договору в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства (далі - ІТС), згідно з якою вона, використовуючи номер телефону [NUMBER] , ідентифікувалась в ІТС та здійснила вхід в особистий кабінет. Товариство перевірило статус клієнта, відповідачка надала всю необхідну інформацію для формування належної пропозиції, натомість товариство надало їй в особистому кабінеті паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання. Відповідачка ознайомилась та підписала паспорт споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором UA-9068. Товариство сформувало шаблон оферти, яку розмістило в ІТС. Надалі відповідачка ознайомилась з офертою та прийняла її умови, шляхом надсилання товариству акцепту та підписання Договору одноразовим ідентифікатором UA-2431. Після укладення Договору товариство направило відповідачці підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа на електронну пошту. Підписаний договір та Правила кредитування відображено в особистому кабінеті клієнта. На підтвердження здійснення вищевказаних послідовностей, позивач долучив до матеріалів позову паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено, що відповідачку 11.04.2024 ознайомлено з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, виходячи з обраних нею умов кредитування, а також наслідки невиконання зобов`язань щодо повернення кредиту, зокрема застосування стандартної процентної ставки, а також умови пропозиції (оферти) та прийняття (акцепту) пропозиції укласти цей договір. Як вбачається з матеріалів справи, до укладення Договору відповідачка самостійно ознайомилась з інформацією про умови кредитування, розміщеній на сайті позивача, після чого заповнила заявку, тим самим зареєструвалась й створила особистий кабінет. Під час реєстрації та вході в особистий кабінет позичальника при укладенні Договору відповідачка використала фінансовий номер телефону [NUMBER] та електронну пошту [INFO] , що підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору та даними Договору. Таким чином, Договір був підписаний відповідачкою шляхом введення одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті на вебсайті в мережі за посиланням: https://my.tpozyka.com, відправленого на її указаний вище номер телефону. Також нею вказано у Договорі номер електронного платіжного засобу: [NUMBER]. Згідно з умовами Договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 18000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів (п. 2.1.): строк кредиту 16 тижнів (п. 2.3); стандартна процентна ставка - фіксована, в день 2,00000000%, знижена процентна ставка за кредитом в день 1,16202002 %, фіксована (п. 2.4); комісія за надання кредиту 2700,00 грн (п. 2.5); загальний розмір наданого кредиту - 18000,00 грн (п. 2.6); строк дії договору - до 01.08.2024 (п. 2.7); орієнтована загальна вартість кредиту - 37840,00 грн (п. 2.8); орієнтовна реальна річна процентна ставка - 12221,03 % (п. 2.9); дата повернення кредиту - 01.08.2024 (п. 2.13). Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою вказаною у п. 2.4 Договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня за період фактичного користування кредитом, залежно від дотримання позичальником графіку платежів (п. 3.2). У Договорі відображено графік платежів (п. 3.2.3). Згідно з п. 3.2.1 Договору у разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з погодженим сторонами графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3 та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п. 2.4 Договору. Відповідно до умов п. 3.2.2 Договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3 та додатку №1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочення за кредитом, та строк цього прострочення понад сім календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4 Договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3 та додатку №1 до Договору, та до закінчення терміну дії Договору. Відповідно до інформаційної довідки, виданої ТОВ «Платежі Онлайн», 11.04.2024 перераховано кошти в сумі 18000,00 грн відповідачці згідно з Договором на платіжну карту № [NUMBER] , банк картки отримувача АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 35). Відповідно до наданої, згідно з ухвалою суду, АТ КБ «ПриватБанк» інформації та виписки по рахунку, на картку відповідачки № [NUMBER] 11.04.2024 зараховано кошти в сумі 18000,00 грн (а.с 74). З наданого позивачем розрахунку заборгованість судом установлено, що за цим кредитним Договором станом на 18.12.2024 заборгованість становить 50 844,44 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 17790,84 грн, заборгованості за відсотками в сумі 31946,20 грн та прострочених платежів за комісією - 1107,40 грн (а.с. 13, зворот - 14, зворот). У розрахунку зазначено про оплату відповідачкою коштів в загальній сумі 4730,00 грн, а саме 24.04.2024. З них кошти в сумі 209,16 грн зараховано на погашення тіла кредиту, в сумі 2928,24 грн - на погашення відсотків, 1592,60 грн - на погашення комісії. Окрім того, за клопотанням позивача ухвалою суду від 07.04.2025, Полонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області надав інформацію про зміну прізвища відповідачки. Так, суд поінформовано, про наявність у цьому відділі актового запису про шлюб № 243, складеного 05.11.2022 на [PERSON] , а також актовий запис про розірвання шлюбу №34, складений 08.10.2024 на [PERSON] (а.с. 84) Таким чином судом установлено, що на цей час відповідачка має прізвище « [PERSON] ». 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі су'бєкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов'язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов'язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі ст. 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею ст. 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді відбулось. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідачка, отримавши кошти за Договором, вчасно їх не повернула, сплачувала лише перший платіж в сумі 4730,00 грн згідно з графіком платежів, чим порушила його умови, і позивач, має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Розрахунок заборгованості за Договором в частині заборгованості за тілом кредиту, процентами, узгоджується з його умовами та відповідачкою не спростований. Відповідно до умов Договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, внаслідок чого виникає прострочення понад сім календарних днів, то умови про нарахування відсотків за зниженою ставкою (в день 1,16202002 %) втрачають чинність. Надалі до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою (в день 2,00000000 %). При цьому, їх нарахування за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, та до закінчення терміну дії Договору. Включення до тексту Договору умов про сплату відповідачкою відсотків за користування кредитом, а також їх нарахування та стягнення з неї, в тому числі й за зниженою, так і стандартною ставкою, є законним та обґрунтованим, оскільки базується на чинному законодавстві. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, які нараховані у межах строку дії Договору. У зв`язку з його невиконанням належним чином, внаслідок чого, починаючи з восьмого дня прострочення другого планового платежу почалося нарахування відсотків за стандартною ставкою - 2,00000000%, а саме з 10.05.2024 по 01.08.2024 включно і з 02.08.2024 їх нарахування припинено. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками підлягає задоволенню. Разом з тим, суд доходить до висновку про відсутність підстав для стягнення прострочених платежів за комісією. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання, обслуговування та повернення кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Частиною 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлюється, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) дійшла такого висновку: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п. 31.25 постанови). У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу, що пунктом 2.5 Договору встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 2700,00 гривень. Необхідність внесення плати за надання кредиту передбачена у паспорті споживчого кредиту та у графіку платежів. Однак позивачем в Договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, та за які позивачем встановлена комісія. Оскільки позивач встановив плату за указані вище послуги, але не надав їх переліку і погодження зі споживачем при укладенні Договору, суд вважає, що положення щодо обов`язку відповідачки сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 2700,00 грн є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі №727/5461/23. З урахуванням викладеного вище, суд доходить до висновку, що оскільки такі послуги повинні надаватись безоплатно, відповідні положення Договору є нікчемними в силу закону, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії слід відмовити. Тому, у зв`язку із встановленням судом нікчемності положення Договору щодо обов`язку відповідачки сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 2700,00 грн, наявні підстави для зарахування в рахунок погашення тіла кредиту сплачені нею 24.04.2024 кошти у сумі 1592,60 грн, які спрямовані банком на погашення комісії. Таким чином, суд доходить до висновку, що з відповідачки необхідно стягнути заборгованість за Договором в сумі 48144,44 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 16198,24 грн та відсотками в сумі 31946,20 грн. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 94,69 % від 2422,40 грн, що становить - 2293, 77 грн.

Outcome: partial