Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля марки MAZDA модель 3, рік випуску 2015, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , в розмірі 263 462,00 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат. На обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року у справі № 755/11764/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час шлюбу сторонами набуте спільне майно: автомобіль марки MAZDA модель 3, рік випуску 2015, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] . 09 вересня 2021 року на ім`я [PERSON] , за погодженням з його дружиною [PERSON] та за належні їм грошові кошти, було здійснено придбання та державну реєстрацію вказаного транспортного засобу. Згідно висновку від 25 березня 2024 року № 025-01/03/024 про оцінку КТЗ загальна вартість об`єкта оцінки становить 526 924,00 грн без ПДВ. Шлюбний договір між сторонами не укладався. В добровільному порядку майно, яке є спільною сумісною власністю, відповідач ділити відмовляється. Вказаний транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу, оскільки був придбаний відповідачем у власність під час зареєстрованого шлюбу з позивачем. З наведеного вбачається, що з відповідача слід стягнути на користь позивача, грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки MAZDA модель 3, рік випуску 2015, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . З огляду на викладене, на підставі статей 60-71 Сімейного кодексу України, статей 364, 365 ЦК України позов просила задовольнити. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, призначено підготовче засідання на 04 червня 2024 року на 12 год. 30 хв., сторонам роз`яснено їх процесуальні права та встановлено процесуальні строки. 22 травня 2024 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Глухенький С.О., через систему «Електронний суд» подав заяву про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання копії матеріалів на електронну адресу. 23 травня 2024 року на вказану представником відповідача адресу електронної пошти направлено копію матеріалів цивільної справи № 755/7468/24, про що свідчить супровідний лист, що міститься в матеріалах справи. 22 травня 2024 року (вхід. від 24 травня 2024 року № 29692) представник відповідача [PERSON] - адвокат Глухенький С.О., подав зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, у якому просив позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] залишити без задоволення. В порядку поділу майна подружжя просив: 1)визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 63,50 кв. м, 2) визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 63,50 кв. м; 3)визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер: 7425586300:01:000:0061, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . На обґрунтування зустрічного позову зазначив, що сторони зареєстрували шлюб 19 липня 2014 року. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року у справі № 755/11764/21 шлюб між сторонами розірвано, рішення суду набрало законної сили 15 жовтня 2021 року. [PERSON] є батьком [PERSON] . За договором купівлі-продажу від 27 липня 2018 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] загальною площею 31,80 кв. м, продаж вчинено за 958 320,00 грн. Вказані грошові кошти в той же день були подаровані [PERSON] для придбання частки квартири. За договором купівлі-продажу від 27 липня 2018 року сторони придбали у рівних частках кожний квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63,50 кв. м за суму 1 197 399,00 грн. Тобто, 1/2 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 63,50 кв. м, яка належить [PERSON] була придбана за його особисті кошти, які були подаровані йому батьком. Відповідно до інформаційної довідки 379753684 Позивачу належить частина казаної квартири, вона придбана під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 27 липня 2018 року, за спільні кошти. Отже, 1/2 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 63,50 кв. м, яка належить [PERSON] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки була придбана за спільні кошти під час шлюбу, що свідчить про те, що позивач за зустрічним позовом є власником половини майна належного позивачці за первісним позовом. В свою чергу, 1/2 частини спірної квартири, яка належить [PERSON] була придбана за його особисті кошти, які були подаровані йому батьком і не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також [PERSON] 30 квітня 2021 року придбано автомобіль MAZDA 3, VIN-код [NUMBER] , [NUMBER] , INVOICE 444232, DATE 29 квітня 2021 року за 5 783,00 USD, що еквівалентно 160 478,25 грн за офіційним курсом Національного Банку України. Відповідно до квитанції від 05 липня 2021 року № HE54-AP09-9EMX-74XP автомобіль розмитнено за суму в розмірі 80 300,00 грн. Отже загальна вартість автомобіля придбаного [PERSON] за власні кошти, проте в період шлюбу, становила 240 478,25 грн. В подальшому здійснено ремонт автомобіля на загальну суму 174 550,00 грн. Також здійснено поклейку плівки сірого кольору на загальну вартість 78 620,00 грн. Інформація, зазначена у наданому позивачем звіті про оцінку вартості спірного транспортного засобу, не відповідає дійсності, зокрема, в частині зазначення інформації про колір автомобіля, типу коробки перебач. Звіт не містить інформації про державний номер транспортного засобу, жодного фото автомобіля. Датою огляду зазначено 25 березня 2024 року, однак огляд фактично не проводився, позивач не має доступу до транспортного засобу. При цьому, дослідник вказує на те, що ним здійснювалась оцінка відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2015 року за № 142/5/2092. Проте, такого наказу і, отже, такої методики не існує. Такого роду дослідження здійснюються відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 зі змінами. Водночас, відповідно до свідоцтва Фонду державного майна України про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів від 16 червня 2005 року № 3057 «дослідник» не має права здійснювати оцінку «Дорожніх транспортних засобів». Враховуючи вищенаведене, звіт є неналежним та недопустимим доказом. Водночас, рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили 15 жовтня 2021 року, ремонт пошкодженого автомобіля на загальну суму 174 550 грн здійснено 30 листопада 2021 року, поклейку плівки сірого кольору на загальну вартість 78 620,00 грн здійснено 13 травня 2023 року, після розірвання шлюбу. На переконання позивача за зустрічним позовом, вирішальне значення має не лише факт набуття у власність спільного майна у період шлюбу, а правова природа збільшення вартості майна, мається на увазі - за чий рахунок здійснено збільшення вартості і у який період така вартість збільшилась (у період шлюбу чи ні). З урахуванням наведеного, спірний автомобіль було придбано під час шлюбу в пошкодженому стані. Відповідачем під час шлюбу було витрачено на купівлю транспортного засобу 240 478,25 грн. В свою чергу відновлення спірного транспортного засобу було здійснено після розірвання шлюбу, за власний кошт відповідача, отже позивач може претендувати лише на половину грошових коштів, за які здійснено купівлю транспортного засобу, що складає 120 239,13 грн. Крім іншого, [PERSON] набула у власність земельну ділянку, кадастровий номер: 7425586300:01:000:0061, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯМ № 099920, виданий 02 березня 2012 року, видавник: Пакульська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області; за договором купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 2-819. Дата, час державної реєстрації: 02 жовтня 2014 року 17:37:40 год. Отже вказане майно теж набуто у шлюбі і підлягає поділу. 04 червня 2024 року до суду надійшли заперечення представника позивача [PERSON] - адвоката Кебкало Т.М., проти прийняття зустрічного позову у зв`язку із пропуском процесуального строку для подачі зустрічної позовної заяви. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 червня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Глухенького С.О., про поновлення строку на подачу зустрічного позову, поновлено строк для подачі зустрічного позову. Задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Глухенького С.О., про прийняття зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. 04 червня 2024 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Глухенький С.О., подав заяву про виклик та допит свідка [PERSON] 16 липня 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Кебкало Т.М., подала клопотання про долучення доказів, просила долучити до матеріалів справи: Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо власників квартири за адресою: [ADDRESS] ; Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта щодо власності [PERSON] ; Виписку по особовому рахунку [PERSON] ; Копію договору купівлі-продажу земельної ділянки № 706140; Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта щодо власності [PERSON] . У підготовче засідання 16 липня 2024 року сторони не з`явилися. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Глухенький С.О., подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Наступне підготовче засідання призначено на 24 липня 2024 року на 13 год. 45 хв. У підготовче засідання 24 липня 2024 року сторони не з`явилися, від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Глухенького С.О., надійшло клопотання про відкладення на іншу дату. Також відповідач [PERSON] подав заяву, у якій клопотання представника підтримав, просив відкласти підготовче засідання на іншу дату. Наступне підготовче засідання призначено на 25 вересня 2024 року на 14 год. 00 хв. 25 вересня 2024 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] -адвоката Кебкало Т.М., про витребування доказів, а саме: документів про реєстрацію права власності на спірний автомобіль за відповідачем, оскільки такий факт не оспорюється стороною відповідача. Також протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Глухенького С.О., про виклик та допит свідка, забезпечення явки свідка покладено на сторону відповідача. За клопотанням представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Глухенького С.О., оголошено перерву у підготовчому засіданні до 08 жовтня 2024 року 14-00 год. У підготовчому засіданні 08 жовтня 2024 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва задоволено клопотання позивача за первісним позовом [PERSON] про долучення доказів. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Кебкало Т.М., проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду не заперечували, правом на укладення мирової угоди скористатися не бажають. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Глухенький С.О., проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду не заперечував, правом на укладення мирової угоди відповідач за первісним позовом [PERSON] скористатися не бажає. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 листопада 2024 року на 11 год. 00 хв. У судове засідання 13 листопада 2024 року сторони не з`явилися. Відповідач за первісним позовом [PERSON] подав заяву про відкладення судового засідання на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю його представника у слідчих діях. Наступне судове засідання призначено на 04 грудня 2024 року на 15 год. 00 хв. 18 листопада 2024 року на електронну пошту суду надійшло клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Глухенького С.О., від 13 листопада 2024 року про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю у слідчих діях. До клопотання долучено копію повістки про виклик та протокол підпису електронним цифровим підписом. У судовому засіданні 04 грудня 2024 року представник позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Кебкало Т.М., позов підтримала та просила задовольнити та здійснити поділ майна, набутого сторонами за час шлюбу, стягнути з відповідача компенсацію вартості частини автомобіля. Підтвердила, що сторони користувалися автомобілем спільно. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Глухенький С.О., заперечував проти задоволення первісного позову, просив задовольнити вимоги зустрічного позову. Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва за клопотанням представника відповідача у судовому засіданні оголошено перерву до 21 січня 2025 року до 12 год. 15 хв. для забезпечення явки свідка. Судове засідання, призначене на 21 січня 2025 року на 12 год. 15 хв., знято з розгляду у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Хромової О.О. Наступне судове засідання призначено на 12 лютого 2025 року на 14 год. 00 хв. У судовому засіданні 12 лютого 2025 року позивач за первісним позовом [PERSON] надала пояснення, у яких зазначила, що позов підтримує. Автомобіль та квартира куплені в шлюбі. На початку 2022 року останній раз користувалася спірним автомобілем разом з відповідачем. Відповідач за первісним позовом [PERSON] пояснив, що позивач не брала участі у купівлі автомобіля, на час його придбання разом не проживали, автомобілем не користувалася. Квартира куплена частково на кошти з весілля, однак, більшу частину коштів на купівлю квартири надав батько після продажу своєї квартири. На початку 2022 року частково проживали разом з позивачем в будинку батьків позивача, один раз привозив позивача на автомобілі. У судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , який повідомив, що [PERSON] є його сином, а [PERSON] - колишня невістка. Мав однокімнатну квартиру в місті Києві, гроші передав сину [PERSON] для купівлі його квартири. Під час купівлі квартири був присутній син та колишня невістка. Квартиру продав за 32 500,00 доларів США. Гроші від продажу подарував своєму синові, а не невістці. Передав їх сину, здійснив дарування усно, без нотаріального посвідчення. Також син повідомив про має намір купити автомобіль з-за кордону ціною десь 7 000,00 доларів США. Допоміг сину пригнати автомобіль, робився ремонт цього автомобіля. Також вказав, що має будинок в селі, у 2018 році його придбала покійна дружина десь за 2 000,00 доларів США. З дружиною перебували у шлюбі. У судовому засіданні 12 лютого 2025 року оголошено перерву до 26 березня 2025 року до 14 год. 00 хв. Судове засідання, призначене на 26 березня 2025 року на 14 год. 00 хв., знято з розгляду у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Хромової О.О. Наступне судове засідання призначено на 22 квітня 2025 року на 15 год. 30 хв. У судовому засіданні 22 квітня 2025 року представник позивача - адвокат Кебкало Т.М., надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Глухенький С.О., надали пояснення аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві та просили його задовольнити, у задоволенні первісного позову - відмовити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, допитавши свідка, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. З копії свідоцтва про шлюб від 19 липня 2014 року серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, 19 липня 2014 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що 19 липня 2014 року складено відповідний актовий запис № 76. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] ». Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року по справі № 755/11764/21 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 липня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 76. З рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року по справі № 755/11764/21 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають двох малолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . До матеріалів справи також долучено копію повторного свідоцтва про народження від 18 травня 2022 року серії [NUMBER] , видане Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до якого [PERSON] народилася [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 13 січня 2015 року складено відповідний актовий запис № 108. Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Також з копії повторного свідоцтва про народження від 18 травня 2022 року серії [NUMBER] , виданого Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , про що Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07 травня 2020 року складено відповідний актовий запис № 1022. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 29 січня 2024 року, сформованого засобами ІС «Електронний кабінет водія», [PERSON] , [INFO] , на праві власності належить автомобіль марки Mazda, модель 3, 2015 року випуску, об`єм двигуна - 1 999 см3, дата державної реєстрації - 09 вересня 2021 року. Також з витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 29 січня 2024 року, сформованого засобами ІС «Електронний кабінет водія», встановлено інформацію про транспортний засіб з VIN-кодом [NUMBER] : марка Mazda, модель 3, тип - загальний легковий хетчбек, 2015 року випуску, об`єм двигуна - 1 999 см3, колір - чорний, тип пального - бензин, дата першої реєстрації - 09 вересня 2021 року, місце проведення реєстрації - СТЦ 8043. Відповідно до звіту від 25 березня 2024 року № 025-01/03/024 про оцінку КТЗ - загальний легковий хетчбек-В Mazda 3, 2015 року випуску, VIN-кодом [NUMBER] , державний реєстраційний № б/н, що знаходиться за адресою: вул. Ентузіастів, буд. 17, м. Київ, складеного суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр технічної інвентаризації та оцінки «Правекс», оцінювач Бунін А. , загальна вартість об`єкта оцінки складає 526 924,00 грн згідно офіційного курсу Національного Банку України на дату оцінки - 38,9075 за 1 долар США. До матеріалів також долучено фотографії із зображенням автомобіля Mazda, модель 3, з механічними пошкодженнями кузова, без номерного знаку, VIN-кодом [NUMBER] . Суд також враховує, що до матеріалів справи долучено документ від 30 квітня 2021 року № 3713143046, виданий АТ «Універсал Банк», викладений іноземною мовою, що унеможливлює встановлення його змісту та надання відповідної оцінки. З квитанції від 05 липня 2021 року № НЕ54-АР09-9ЕМХ-74ХР, встановлено, що [PERSON] сплатив на рахунок Рівненської митниці грошові кошти в сумі 80 300,00 грн з призначенням платежу: «попередня оплата за митне оформлення, [PERSON] , [NUMBER]». Також сторонами надано Рахунок фактуру від 30 листопада 2021 року № 4145, виданий ФОП « [PERSON] » на сплату запчастин та робіт щодо автомобіля марки Mazda, модель 3, 2015 року випуску, з VIN-кодом [NUMBER] , на загальну суму 174 550,00 грн В матеріалах справи містяться паперові копії оголошень з платформи «Autoria» в мережі Internet, що є сервісом з розміщення оголошень для продажу та купівлі автомобілів, які стосуються продажу автомобілів марки Mazda, модель 3, 2015 року випуску, з об`ємом двигуна 2 000 см3, з автоматичною коробкою передач. Зі свідоцтва про народження від 22 липня 1986 року серії [NUMBER] , виданого Добрянською селищною радою Ріпкинського району Черніговської області, [PERSON] народився [INFO] , про що 22 липня 1986 року в книзі реєстрації актів про народження складено актовий запис № 45. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 27 липня 2018 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстровано у реєстрі за № 7446, продавець [PERSON] передає, а покупець [PERSON] приймає у власність належну продавцю на праві власності квартиру [ADDRESS] . Продаж вчинено за 958 320,00 грн, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору (пункти 1, 2 договору). Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 27 липня 2018 року, посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстровано у реєстрі за № 7466, продавець [PERSON] передає, а покупці [PERSON] , [PERSON] приймають у власність в рівних частинах кожний належну продавцю на праві власності квартиру [ADDRESS] . Квартира, що відчужується складається з трьох житлових кімнат, жилою площею 44,00 кв. м, загальною площею 63,50 кв. м. Продаж вчинено за 1 197 399,00 грн, які покупці повністю сплатили продавцю до підписання цього договору (пункти 1, 2 договору). З довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 22 травня 2024 року № 201-20240522-0007828676 встановлено, що оціночна вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63,50 кв. м, житловою площею - 44,00 кв. м, складає 2 165 914,58 грн. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22 травня 2024 року № 379753684, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить частини квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63,5 кв. м, житловою площею 44,0 кв. м, що складається із трьох житлових кімнат. До матеріалів справи долучено виписку від 04 червня 2024 року по особовому рахунку [PERSON] в АТ «КБ «Акордбанк» за період з 26 липня 2018 року по 04 червня 2024 року. З виписки встановлено, що 27 липня 2018 року здійснено поповнення поточного рахунку [PERSON] на суму 598 699,50 грн. Водночас, 27 липня 2018 року з рахунку [PERSON] вчинено платіж в розмірі 598 699,50 грн з призначенням «перерахування коштів за квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зг. договору купівлі-продажу від 27 липня 2018 року», на рахунок [PERSON] . Також з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22 травня 2024 року № 379753684 встановлено, що [PERSON] на праві належить земельна ділянка, кадастровий номер 7425586300:01:000:0061, площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 471775074255, дата та час державної реєстрації - 02 жовтня 2014 року. Встановлено, що вказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 02 березня 2012 року серії ЯМ № 099920, виданого Пакульською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області, та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 червня 2012 року № 2-819, посвідченого державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 22 травня 2024 року № 201-20240522-0007828767 оціночна вартість земельної ділянки кадастровий номер 7425586300:01:000:0061, площею 2 500 кв. м, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складає 190 103,95 грн. До матеріалів справи долучено копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 червня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б., зареєстровано в реєстрі за № 2-819, відповідно до умов якого продавець [PERSON] передала у власність земельну ділянку покупцю, а покупець [PERSON] прийняла земельну ділянку і сплатила за неї обумовлену грошову суму у порядку та на умовах, передбачених цим договором (пункт 1.2). Земельна ділянка, яка відчужувалася за цим договором, має площу 0,2500 га, з них: 0,0739 га - забудова, 0,1761 га - рілля. Кадастровий номер земельної ділянки - 7425586300:01:000:0061 (пункт 1.2). Місцезнаходження земельної ділянки: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (пункт 1.3). У пункті 2.2.2 договору також зазначено, що покупець свідчить та гарантує, що вона у шлюбі не перебуває, гроші, що використовуються на придбання земельної ділянки не є спільною сумісною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визначення за ними права власності на гроші (чи їх частки), у тому числі і відповідно до статей 65, 74 та 97 СК України, відсутні. Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів від 07 червня 2012 року № 11417980, виданого Чернігівською районною державною нотаріальною конторою, до Державного реєстру правочинів внесено запис № 5040549 щодо договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7425586300:01:000:0061, адреса: [ADDRESS] , посвідченого 07 червня 2012 року державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б., зареєстровано в реєстрі за № 2-819. Також до матеріалів справи долучено Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16 липня 2024 року № 386972104 щодо фізичної особи [PERSON] та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16 липня 2024 року № 386968183 щодо фізичної особи [PERSON] . Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до статей 356, 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За змістом статей 368, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до частин першої, другої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтями 60, 61 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (статті 63, 68 СК України). Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (статті 70, 71 СК України). Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Зі змісту пунктів 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» убачається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 520/1740/15-ц об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2710цс15, від 07 вересня 2016 року по справі № 6-47цс16, 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17. У постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 2-7539/08 зроблено висновок про те, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У випадку множинності об`єктів майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадженням № 61-1539св19), від 09 червня 2021 року у справі № 537/5528/16 (провадження № 61-11253св20). У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року за № 711/2302/18 зроблено висновок: «Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стосовно вимог первісного позову суд зазначає таке. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 19 липня 2014 року. Шлюб розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року по справі № 755/11764/21. З матеріалів справи також встановлено, що право власності на транспортний засіб Mazda, модель 3, 2015 року випуску, об`єм двигуна - 1 999 см3, VIN-код [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] , дата державної реєстрації - 09 вересня 2021 року. Водночас, транспортний засіб придбано з-за кордону, даний факт сторонами не заперечувався. Тобто, фактична дата його придбання значно передує даті державної реєстрації, з урахуванням часу, необхідного для доставки та митного оформлення. Доказів про придбання спірного автомобіля за особисті кошти відповідачем за первісним позовом не надано. Також не надано доказів на оплату послуг з ремонту спірного автомобіля, його покращень, поклейки плівки сірого кольору саме після розірвання шлюбу та за особисті кошти. Отже, відповідач належними та допустимими доказами презумпцію спільності майна не спростовув, обставин для відступлення від засади рівності часток подружжя суд не встановив, таким чином, спірний автомобіль є спільним майном подружжя, частка кожного зі сторін є рівною. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною четвертою статті 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. За змістом частини другою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частиною другою статті 364 ЦК України визначено, що якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, зокрема у разі неподільності речі (відповідно до частини другої статті 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно із частиною другою статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача за первісним позовом на її користь грошової компенсації, що складає вартості спірного автомобіля, підлягає задоволенню. Стосовно розміру грошової компенсації суд зазначає таке. Відповідно до звіту від 25 березня 2024 року № 025-01/03/024 про оцінку КТЗ - загальний легковий хетчбек-В Mazda 3, 2015 року випуску, VIN-кодом [NUMBER] , державний реєстраційний № б/н, що знаходиться за адресою: вул. Ентузіастів, буд. 17, м. Київ, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Центр технічної інвентаризації та оцінки «Правекс», оцінювач Бунін А. , загальна вартість об`єкта оцінки складає 526 924,00 грн, згідно офіційного курсу Національного Банку України на дату оцінки - 38,9075 за 1 долар США. Відповідачем за первісним позовом не спростовано вартості спірного автомобіля, власного документа про оцінку спірного майна не надано. Долучені до матеріалів справи паперові копії оголошень із сайту в мережі Internet щодо аналогічних транспортних засобів не є належним та допустимим доказом на підтвердження дійсної вартості спірного транспортного засобу. З огляду на викладене з [PERSON] на користь [PERSON] у порядку поділу спільного майна подружжя підлягає стягненню частини вартості спірного автомобіля, що складає 263 462,00 грн. Стосовно вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя суд зазначає таке. У порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON] просив визнати за ним право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 63,50 кв. м, та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 63,50 кв. м. Так з матеріалів справи встановлено, що спірна квартира, за адресою: [ADDRESS] , придбана сторонами за час перебування у шлюбі, а саме 27 липня 2018 року, що не заперечувалася сторонами та підтверджується долученими до матеріалів справи доказами. Право власності на спірну квартиру зареєстровано за сторонами у рівних частках. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач за зустрічним позовом зазначає, що 1/2 частини спірної квартири, яка належить [PERSON] , була придбана за його особисті кошти. Необхідну суму йому подарував батько після продажу власної квартири 27 липня 2018 року. Водночас, відповідачеві за зустрічним позовом також належить частина спірної квартири. Право власності набуто за час шлюбу за спільні кошти сторін. Таким чином, 1/2 частини спірної квартири також є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, отже, позивач за зустрічним позовом є власником половини майна належного [PERSON] . Як уже зазначалося раніше, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У матеріалах справи відсутні докази про придбання спірної частини квартири за особисті кошти [PERSON] , зокрема, про передачу грошових коштів [PERSON] (батьком відповідача та свідком по справі), а саме банківських документів, розписок, нотаріально посвідчених заяв, договору дарування тощо. При цьому, суд враховує, що у своїх пояснення [PERSON] та свідок [PERSON] надавали суперечливі відомості щодо моменту фактичної передачі грошових коштів. До того ж указані особи перебувають у родинних відносинах й зацікавлені у вирішенні спору на користь позивача за зустрічним позовом. Договір купівлі - продажу квартири від 27 липня 2018 року, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстровано у реєстрі за № 7466, також не містить зазначення про придбання вказаної квартири за особисті кошти [PERSON] , або за кошти, які отримані останнім в дарунок від іншої особи, зокрема, [PERSON] . Водночас, до матеріалів справи долучено банківську виписку з рахунку [PERSON] про внесення грошових коштів на особистий рахунок та про їх подальше перерахування на рахунок продавця спірної квартири. Доказів про відсутність у [PERSON] джерел доходу, власних заощаджень тощо, достатніх для придбання частини спірної квартири позивачем за зустрічним позовом не надано. Отже, спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , придбана у період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Водночас, розмір часток кожного з подружжя уже визначено, відповідні відомості внесені до Єдиного державного реєстру нерухомого майна. Позивачем за зустрічним позовом не спростовано презумпцію спільного майна, підстав для зменшення розміру частки відповідача за зустрічним позовом судом не встановлено. Таким чином, вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в цій частині задоволенню не підлягають. Стосовно вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: 7425586300:01:000:0061, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , суд зазначає таке. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] придбала спірну земельну ділянку 07 червня 2012 року, про що свідчить договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07 червня 2012 року, посвідчений державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б., зареєстровано в реєстрі за № 2-819. У тексті договору зазначено, що вона у шлюбі не перебувала, гроші, що використовуються на придбання земельної ділянки, не є спільною сумісною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визначення за ними права власності на гроші (чи їх частки), у тому числі і відповідно до статей 65, 74 та 97 СК України, відсутні. Також у пункті 3.2 вказаного договору зазначено, що сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану земельну ділянку і відсутність з боку продавця будь-яких претензій фінансового характеру відносно покупця. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає, що державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку вчинено 02 жовтня 2014 року, тобто у період коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, тому остання є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Державна реєстрація прав на нерухоме майно (права власності, оренди та інших) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно. Державна реєстрація покликана забезпечити охорону та захист прав та законних інтересів власників, користувачів нерухомого майна шляхом створення додаткових гарантій для них. Вона зводить до мінімуму можливість недобросовісних осіб реєструвати на себе права, які їм не належать, а тому створює перешкоди для проведення незаконних операцій з нерухомістю. Державна реєстрація прав є обов`язковою, оскільки відповідно до статей 331 та 334 Цивільного кодексу України та статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 125 Земельного Кодексу України (у редакції станом на дату укладення договору купівлі-продажу) встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Суд звертає увагу [PERSON] на те, що з 01 січня 2013 року в Україні запроваджену єдину систему з відомостями про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти/суб`єкти цих прав - Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Частиною другою статті 3 Закону України від 01 червня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Водночас, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 1 січня 2013 року встановлено статтею 29 Закону України від 01 червня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, станом на дату набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7425586300:01:000:0061, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не функціонував, відповідні відомості не могли бути внесені до такого реєстру станом на дату набуття права власності - 07 червня 2012 року. В редакції Цивільного кодексу України до 01 січня 2013 року у статті 334 було визначено момент виникнення права власності. Зокрема, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація правочинів проводилася відповідно до вимог Цивільного кодексу України шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів. Державний реєстр правочинів був єдиною комп`ютерною базою даних, яка містила інформацію про правочини, що підлягають державній реєстрації, забезпечував її зберігання, видачу та захист від несанкціонованого доступу. Державній реєстрації підлягали такі правочини як, зокрема, договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна; договори про передачу нерухомого майна під виплату ренти; договори довічного утримання (догляду). Нерухоме майно, набуте за договором купівлі - продажу, укладеним до 2013 року (тобто до законодавчих змін щодо можливості реєстрації права власності нотаріусами одразу ж після посвідчення ними договорів). При цьому, слід звернути увагу на те, що статтею 334 Цивільного кодексу України (в редакції до 2013 року) було визначено обов`язковість державної реєстрації договору, а не права власності. У листі Державної реєстраційної служби від 14 січня 2013 року № 07-06-15-13 «Щодо державної реєстрації прав на підставі документів, за якими перехід права власності на нерухоме майно розпочався» роз`яснено, що відповідно до Цивільного кодексу України (у редакції до 1 січня 2013 року) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (частини третя та четверта статті 334 ЦК України). У свою чергу, статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Так, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» (далі - Прикінцеві положення Закону) до 1 січня 2013 року державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. За таких умов договір купівлі-продажу нерухомого майна, нотаріально посвідчений та державну реєстрацію якого проведено до 1 січня 2013 року, за відсутності державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, є підставою для проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав). Незважаючи на наявність норми щодо визнання державою права власності на нерухоме майно, право власності на яке належним чином зареєстровано до 01 січня 2013 року, законодавство у сфері державної реєстрації прав дозволяє такому власнику нерухомого майна за власним бажанням звернутися за державною реєстрацією права власності на таке майно в Державному реєстрі прав. Тобто у випадку коли мова йде про право власності, що належним чином зареєстровано до 01 січня 2013 року, законодавством передбачається можливість не перенесення таких відомостей, а саме державна реєстрація такого права власності. Суд враховує, що до матеріалів справи долучено відповідний витяг з Державного реєстру правочинів від 07 червня 2012 року № 11417980, виданий Чернігівською районною державною нотаріальною конторою, про внесення до Державного реєстру правочинів запису № 5040549 щодо договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7425586300:01:000:0061, адреса: [ADDRESS] , посвідченого 07 червня 2012 року державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б., зареєстровано в реєстрі за № 2-819. Отже, право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 425586300:01:000:0061, за адресою: [ADDRESS] , виникло до реєстрації шлюбу. Доказів придбання вказаної земельної ділянки за спільні кошти сторін позивачем за зустрічним позовом не надано. З наведеного слідує, що вказаний об`єкт майна перебуває у особистій приватній власності [PERSON] . Таким чином, вимога зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: 7425586300:01:000:0061, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , задоволенню не підлягає. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення. Таким чином, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, позов [PERSON] до [PERSON] , про поділ майна подружжя, підлягає задоволенню в повному обсязі. Водночас, вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволенню не підлягають. Стосовно розподілу суми судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 133 ЦПК України). На підтвердження сплати судового збору позивачем за первісним позовом надано платіжну інструкцію від 26 квітня 2024 року № 9340-3508-9521-3445 про сплату судового збору у розмірі 2 634,62 грн. Позивачем за зустрічним позовом на підтвердження сплати судового збору надано квитанцію від 22 травня 2024 року № 1943-4922-7830-1584 про сплату судового збору у розмірі 15 140,00 грн Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням вимог первісного позову з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 634,62 грн. При цьому, у зв`язку із відмовою у задоволенні вимог зустрічного позову судовий збір, сплачений за подання зустрічного позову, покладається на позивача за зустрічним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved