Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ. На розгляд до Сихівського районного суду м. Львова надійшла позовна заява Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (надалі Позивач, ЛМКП «Львівтеплоенерго») до [PERSON] (надалі Відповідачка, [PERSON] ) про стягнення заборгованості, інфляційних втрат, 3% річних. Ухвалою від 23.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 19.02.2025 суд, задовольнивши клопотання відповідачки, здійснив перехід із розгляду цивільної справи №464/8676/24 в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначив судовий розгляд на 04.03.2025. 04.03.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 14.04.2025. 14.04.2025 суд оголосив перерву у судовому засідання до 16.04.2025. У судове засідання 16.04.2025 представник позивача з`явився, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідачки у судове засідання 16.04.2025 також з`явився, просив відмовити у задоволенні позову. АРГУМЕНТИ СТОРІН. Аргументи позивача. Позов обґрунтовано тим, що між позивачем (виконавець) та відповідачкою (споживач) укладено Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води від 01.12.2021. На виконання договірних зобов`язань позивач надав відповідачці послуги з постачання гарячої води за період з 01.01.2023 по 30.09.2024. Разом з цим, відповідачка повністю не оплатила вартості наданих їй послуг, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість у розмірі 19320,50 грн. Оскільки вказана сума у добровільному порядку сплачена не була, позивач просить стягнути на його користь 19522,58 грн., з яких 19320,50 грн. основний борг, 159,80 грн. інфляційні втрати, 42,28 грн. 3% річних. Аргументи відповідачки. Відповідачка заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке: 1. [PERSON] сплатила позивачу 4291,08 грн., однак вказана сума не була врахована при поданні позову до суду. 2. Позивачем безпідставно розподілено на відповідачку небаланс обсягу спожитої будинком гарячої води за спірний період у кількості 152 м3. За спірний період відповідачкою фактично спожито лише 44 м3 гарячої води. Відтак, відповідачка заперечує факт отримання послуг за договором за спірний період у заявлених обсягах. 3. Надані позивачем розрахунки боргу не містять належної інформації щодо способу нарахування, показників загальнобудинкового лічильника гарячої води. У той же ж час, вони містять вибіркові, часткові дані. У матеріалах справи відсутні докази знаття помісячних показників загальнобудинкового лічильника обліку гарячого водопостачання за спірний період. Позивач не подав доказів, які б підтверджували правильність його розрахунків, не надав вихідних даних для їх перевірки. 4. Застосований позивачем спосіб нарахування призводить до подвійної оплати вартості спожитої усіма мешканцями будинку гарячої води. При цьому він не проводить перерозподілу і перерахунку цих оплачених обсягів. 5. Позивач не надав доказів, чи всі квартири з будинку оснащені приладами обліку гарячого водопостачання та, відповідно, чи мешканці усіх цих квартир подавали показники обліку. При цьому він неправомірно обмежив розподіл небалансу власниками тих квартир, які щомісячно подавали показники обсягу спожитої гарячої води, залишивши поза увагою власників тих квартир, що взагалі не подавали показники. Законодавством передбачено окремий порядок розподілу небалансу на тих осіб, які не подають показників вузлів обліку, однак позивач його не дотримався. 6. Позивач не надав доказів, що усі засоби вимірювальної техніки у будинку пройшли повірку, не довів кількості квартир у будинку, які не мають вимірювального пристрою. 7. Підстави для стягнення інфляційних втрат і 3% річних відстустні, адже позивачем неправильно визначено основну суму заборгованості. Суд зазначає, що у судовому засіданні 16.04.2025 представник відповідачки визнав факт наявності у [PERSON] заборгованості перед позивачем за договором у розмірі 534,70 грн. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. У [ADDRESS] , у якому знаходиться 55 квартир. Відповідачка є власницею квартири [ADDRESS] у цьому будинку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №406623431 від 04.12.2024. Судом встановлено, що позивач здійснює надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, зокрема і до будинку [ADDRESS] на підставі Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води від 01.12.2021, який є публічним договором приєднання і розміщений на офіційному веб-сайті позивача за поcиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua/index.php/meshkantsiam/dohovory-z-postachannia-teplovoi-enerhii-ta-postachannia-hariachoi-vody (надалі - Індивідуальний договір). Пунктом 4 Індивідуального договору передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. 24.12.2021 позивач встановив у будинку [ADDRESS] , два вузли комерційного обліку гарячого водопостачання, а саме: DB 32 Powogaz, заводський №40092971 та DN 32 Powogaz, заводський №40092971, які пройшли повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки. Чергову повірку необхідно провести до 25.11.2025. Вказане підтверджується Актом ЛМКП «Львівтеплоенерго» №777 від 24.12.2021 та Свідоцтвами про повірку №25/13095 та №35/13096, які чинні до 25.11.2025. Окрім цього, будинок оснащений вузлом комерційного обліку опалення фірми Hydrometer GmbH. Відповідний вузол встановлено позивачем 01.03.2016 та підлягає черговій повірці 07.06.2027, що підтверджується документом «Інформація про ВОТЕ» №2682. Зі змісту документа «Інформація про вузол обліку №0777», а також звітів про використання гарячої води за період з 01.01.2023 по 30.09.2024 вбачається, що усі квартири у будинку [ADDRESS] обладнані квартирними приладами обліку гарячої води. При цьому у період з 01.01.2023 по 30.09.2024 мешканцями цього будинку було спожито гарячу воду у загальному обсязі 3423 м3. Сторонами визнається та обставина, що за період з 01.01.2023 по 30.09.2024 відповідачка фактично спожила гарячу воду, яка поставлялася позивачем, у загальному обсязі 44 м3. Враховуючи факт споживання відповідачкою гарячої води, а також відсутність заперечень сторін, суд доходить висновку, що між сторонами виникли договірні відносини, зміст яких визначено вказаним вище Індивідуальним договором. Відповідно до пункту 5 Індивідуального договору позивач (виконавець) зобов`язується надавати відповідачці (споживач) послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання в строки і на умовах, що визначені цим договором. Надання послуги здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Контроль якісних та кількісних характеристик послуги здійснюється за показаннями вузла (вузлів) комерційного обліку та іншими засобами вимірювальної техніки (пункти 8, 10 Договору). Пунктами 12, 19 Індивідуального договору встановлено, що обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг гарячої води, спожитої в будинку, за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу. Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання розраховується відповідно до Методики розподілу. Зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку гарячої води здійснюється виконавцем щомісяця. У той же ж час, зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) розподільного обліку гарячої води щомісяця здійснюється споживачем, крім випадків, коли зняття таких показань здійснюється виконавцем за допомогою системи дистанційного зняття показань (пункт 23 Індивідуального договору). З матеріалів справи вбачається, що позивач проводив зняття показань засобів вимірювальної техніки вузлів комерційного обліку гарячої води. Загальний обсяг спожитої мешканцями будинку [ADDRESS] гарячої води за спірний період становить 3423 м3, про що уже зазначалось вище. Водночас, мешканці будинку самостійно подавали показання обсягу спожитої гарячої води, знімаючи покази із засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку. Разом з цим, як стверджує позивач, відповідні покази не завжди відповідали обсягам фактично поданого у будинок обсягу гарячої води. Так, попри те, що за період з 01.01.2023 по 30.09.2024 у будинок було подано 3423 м3 гарячої води, мешканці будинку подали відомості про споживання у розмірі 768,096 м3 (44 м3 із яких передала відповідачка). У зв`язку із цим, за вказаний період утворився небаланс у розмірі 2654,904 м3, який є різницею між показаннями вузла комерційного обліку (3423 м3) та сумою переданих усіма мешканцями будинку показань вузлів розподільного обліку (768,096 м3). Із цієї суми небалансу позивач розподілив на відповідачку 152,16 м3. Відповідно до пункту 30 Індивідуального договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: - плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1182 від 11.12.2019 в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1023 від 08.09.2021, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу спожитої гарячої води або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку; - плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу з постачання теплової енергії та визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу; - плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або веб-сайті виконавця http://lmkp.lte.lviv.ua. Згідно із пунктом 31 Індивідуального договору вартістю послуг з постачання гарячої води та послуги з постачання теплової енергії є встановлені відповідно до законодавства тарифи. Розмір зазначених тарифів зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або веб-сайті виконавця http://lmkp.lte.lviv.ua. За вказаним посиланням розміщена інформація про те, що протягом дії воєнного стану в Україні та протягом шести місяців після місяця, в якому його буде припинено або скасовано, тариф за 1 м? гарячої води з ПДВ становить 95,26 м3. Як стверджує позивач, у відповідачки існує заборгованість за Індивідуальним договором за період з 01.01.2023 по 30.09.2024 у загальному розмірі 19320,50 грн. Зі змісту його розрахунків прослідковується, що у спірний період ЛМКП «Львівтеплоенерго» надало послуги з постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] , у т.ч. і до квартири [ADDRESS] , а тому відповідачка повинна була здійснити: - плату за постачання гарячої води на загальну суму 18686,16 грн. Цю суму позивач визначив виходячи із тарифу за 1 м? гарячої води у розмірі 95,26 грн., фактично спожитого відповідачкою обсягу гарячої води у кількості 44 м3 (95,26 х 44 = 4191,44 грн.), а також розподіленого на неї небалансу у обсязі 152,16 м3 (95,26 х 152,16 = 14494,76 грн.); - плату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання на загальну суму 1496,80 грн.; - плату за абонентське обслуговування у розмірі 573,30 грн. (розмір помісячної плати однаково становить 27,30 грн.); - оплату корекції за лютий 2023 року у розмірі 328,14 грн. Як передбачено пунктом 3.2 Індивідуального договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги, обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування та плата за послугу нараховується щомісяця. Згідно із пунктами 33, 34 Індивідуального договору виконавець формує та надає споживачу рахунок на оплату спожитої послуги та обсягів теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Судом встановлено, що на виконання умов Індивідуального договору відповідачка перерахувала на користь позивача суму у загальному розмірі 6054,98 грн., а саме: - 24.10.2023 нею сплачено 3500,00 грн., 19.01.2024 700,00 грн., 05.03.2024 250,00 грн., 13.03.2024 250,58 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними інструкціями; - у квітні-червні, серпні-вересні 2024 року нею сплачено 1354,40 грн., що визнається позивачем. У ході розгляду справи суд встановив, що позивач при здійсненні розрахунків врахував усі вказані вище оплати та зарахував їх таким чином: - 4291,08 грн. спрямовано в повне погашення заборгованості, яка існувала станом на 01.01.2023. Слід зазначити, що факт наявності боргу на вказану суму відповідачка не заперечує. Навпаки нею подано до суду рахунок ЛМКП «Львівтеплоенерго» за січень 2023 року, у якому і відображена вказана сума боргу; - 1763,90 грн. спрямовано в погашення боргу за спірний період, тобто з 01.01.2023 по 30.09.2024. ОЦІНКА СУДУ. З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між сторонами у сфері надання житлового-комунальних послуг, а саме послуги із постачання гарячої води. Відтак, для вирішення спору у справі слід застосовувати положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон №2189-VIII), Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (надалі Закон №2119-VIII), а також Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затв. наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2018 (надалі Методика). Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №2189-VIII договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання (частина 5 статті 13 Закону №2189-VIII). Судом встановлено, що між сторонами у цій справі укладено Індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води від 01.12.2021 шляхом приєднання відповідачки до нього через факт споживання гарячої води. Статтею 1 Закону №2119-VIII надано визначення таким поняттям: - вузол комерційного обліку вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом; - вузол розподільного обліку вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №2119-VIII зняття показань вузлів комерційного обліку щомісяця здійснюється виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у присутності споживача або його представника, якщо інше не передбачено договором. Зняття показань вузлів розподільного обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачами, якщо інше не передбачено договором. Обсяги спожитої у будівлі гарячої води, визначені за допомогою вузлів комерційного обліку розподіляються між споживачами з урахуванням того, що: у разі якщо приміщення всіх споживачів у будівлі оснащені вузлами розподільного обліку гарячої води загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої води розподіляється між споживачами відповідно до обсягу споживання за показаннями вузлів розподільного обліку. Якщо виникає різниця між показаннями вузла комерційного обліку та обсягом гарячої, питної води, визначеним як сума показань вузлів розподільного обліку, така різниця розподіляється відповідно до Методики (частина 3 статті 10 Закону №2119-VIII). Пунктом 2 Розділу ІХ Методики передбачено, що обсяги небалансу гарячої води та обсяги спожитої гарячої води, визначені як сума показань вузлів розподільного обліку у будівлі/будинку, де усі приміщення споживачів, до яких постачається гаряча вода, оснащені вузлами розподільного обліку, розподіляються пропорційно до обсягу споживання. Такий небаланс гарячої води визначають як різницю між визначеним за показаннями приладу обліку загального обсягу спожитої гарячої води у будівлі/будинку та між сумарним обсягом спожитої/витраченої гарячої води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях споживачів та вузла розподільного обліку на відгалуженні трубопроводу з водорозбірною арматурою для відбору води на загальнобудинкові потреби (або відповідно до обсягу гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби, що визначений відповідним договором з виконавцем комунальних послуг). З матеріалів справи вбачається, що за період з 01.01.2023 по 30.09.2024 позивач надав послугу із постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] у загальному обсязі 3423 м3. Відповідні відомості отримані позивачем шляхом зняття показів засобів вимірювальної техніки вузлів комерційного обліку гарячої води. Водночас мешканцями будинку за аналогічній період самостійно подавалися показники шляхом їх зняття з вузлів розподільного обліку. Так, відповідачка передала інформацію про споживання нею гарячої води у загальному обсязі 44 м3. Відомостей про показники, які подавались за спірний період окремо кожною із більше п`ятдесяти квартир у будинку [ADDRESS] , у матеріалах справи відсутні. Разом з цим, позивач подав до суду розрахунки, зі змісту яких вбачається, що усі мешканці будинку, включно із відповідачкою, передали відомості про споживання ними гарячої води у період з 01.01.2023 по 30.09.2024 у загальному обсязі 768,096 м3. Вказане призвело до виникнення небалансу у розмірі 2654,904 м3 (3423 - 768,096), із обсягу якого позивач розподілив на відповідачку 152,16 м3. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку не сплатила ні обсягу фактично спожитої нею гарячої води, ні розподіленого на неї небалансу, позивач звернувся до суду із цим позовом. Надаючи оцінку доводам позивача, суд вважає, що у даній справі відсутні підстави для стягнення із відповідачки вартості розподіленого на неї небалансу у розмірі 14494,76 грн. (95,26 х 152,16). Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1, 3 статті 12 ЦПК України). Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено правомірності розподілу на відповідачку небалансу у стверджуваному ним обсязі. Так, у ході розгляду справи суд неодноразово звертав увагу позивача на необхідність надання пояснень з приводу проведення такого розподілу. Однак, представник відповідача обмежився лише посиланням на те, що розподіл проведено відповідно до Методики, а також подав до суду відповідні розрахунки (таблиці з інформацією про обсяги споживання і нараховану плату). Разом з цим, відображеної у цих розрахунках інформації недостатньо для того, щоб суд зміг перевірити правильність проведеного розподілу. Зокрема, не вистачає інформації про помісячні показники, які подавалися мешканцями кожної квартири у будинку окремо. Слід відзначити, що представник відповідачки, заперечуючи проти правильності розподілу небалансу, також посилався на відсутність такої інформації. Проте, у додаткових поясненнях вх. №5692/25 від 11.03.2025 позивач вказав, що представник [PERSON] не обґрунтував необхідності надання відповідних даних. На переконання суду, інформації про загальні місячні показники, що передали усі мешканці будинку, недостатньою, адже вона не дає можливості точно зрозуміти, який обсяг небалансу слід розподіляти на відповідачку. Вказане, відповідно, унеможливлює покладення на неї обов`язку сплатити вартість такого небалансу у межах цієї справи. Згідно із доводами позивача не усі мешканці будинку подавали показники. Разом з цим, у суду відсутня інформація про кількість таких осіб, що також безпосередньо впливає на перевірку правильності розподілу небалансу, адже Методикою прямо не передбачено розподілу небалансу на тих осіб, що не передавали показання. Натомість, для таких осіб діє норма частини 4 статті 11 Закону №2189-VIII, згідно із якою у разі\~ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю показань відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем комунальної послуги протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем відповідної комунальної послуги за попередні 12 місяців. У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Поряд із викладеним вище суд також не може взяти до уваги розрахунки позивача, адже оцінює відображені у них відомості критично. Зокрема, на переконання суду, сумнівним є покладення на відповідачку небалансу за січень 2023 року у розмірі 42 м3, враховуючи те, що він становить майже третину від загальної суми небалансу за цей місяць (162 м3), а також те, що відповідачкою було подано за відповідний місяць показання про споживання лише 14 м3 гарячої води. Крім цього, у травні 2024 року засіб комерційного обліку відображав інформацію про спожиті усіма мешканцями будинку 110 м3 гарячої води. Однак, сума обсягу споживання згідно із показниками вузлів розподільного обліку (85,226 м3) та розподіленого небалансу (25,77 м3) перевищує зафіксовані 110 м3 гарячої води на 0,996 м3. Не зважаючи на це, на відповідачку у цей місяць було розподілено 0,61 м3 гарячої води. Такий розподіл прямо суперечить Методиці, пунктом 4 Розділу І якого передбачено, що у розрахунковому періоді обсяг комунальної послуги, що розподіляється між споживачами, не може перевищувати обсягу показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Окрім цього, слід звернути увагу на те, що у червні 2024 року мешканцями будинку подано показники про споживання 17 м3 гарячої води, 2 м3 з яких передано відповідачкою. При цьому обсяг споживання за цей місяць згідно із показниками вузлів комерційно обліку дорівнював нулю. За цей місяць відповідачці було виставлено до оплати 190,52 грн. На переконання суду, покладення на відповідачку обов`язку з оплати такої суми не є розумним та справедливим. Так, подаючи показники про споживання гарячої води у місяці, у якому гаряче водопостачання було відсутнє, мешканці будинку фактично відображали відомості про споживання, яке хоча мало місце до цього, однак не було відображено ними при подачі показників. Подані у червні 2024 року показання про обсяги споживання уже були включені позивачем до небалансу за попередні періоди та, відповідно, розподілені на мешканців будинку, у тому числі і на відповідачку. За таких умов складається ситуація, за якої відповідачка повинна сплачувати і за обсяг гарячої води, покладений на неї у якості небалансу, і за обсяг фактичного споживання, тобто двічі виконувати один і той самий обов`язок з оплати. Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення із відповідачки лише тієї заборгованості, яка виникла за фактично поставлені їй обсяги гарячої води, тобто за 44 м3, вартість яких становить 4191,44 грн. (95,26 х 44). При цьому, враховуючи договірні умови щодо складових ціни, яка повинна сплачуватися відповідачкою, до вказаної суми боргу необхідно додати заборгованість за: - оплатою витрат теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання у розмірі 1496,80 грн.; - абонентське обслуговування у розмірі 573,30 грн.; - оплатою корекції за лютий 2023 року у розмірі 328,14 грн. Отже, загальна сума боргу становить 6589,68 грн. (4191,44 + 1496,80 + 573,30 + 328,14). При вирішенні спору у цій справі суд враховує те, що відповідачка визнає існування у неї обов`язку сплатити позивачу вартість 44 м3 гарячої води (4191,44 грн.), а також решти складових заборгованості 2398,24 грн. (1496,80 + 573,30 + 328,14), позаяк при визначенні визнаної нею заборгованості у розмірі 534,70 грн. вона виходила із такого розрахунку: 6589,68 грн. (загальна сума боргу) - 6054,98 грн. (загальна сума проведених відповідачкою оплат). З такими розрахунками суд не може погодитися, адже сплачені відповідачкою 4291,08 грн. були правомірно зараховані позивачем в погашення боргу, що існував станом на 01.01.2023. Відтак, у погашення боргу, що є предметом позову у цій справі, може бути зараховано лише решта перерахованої відповідачкою суми, а саме у розмірі 1763,90 грн. Здійснивши відповідний перерахунок, суд вважає, що законними і обґрунтованими є позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення із відповідачки 4825,78 грн. основного боргу (6589,68 - 1763,90). Що стосується заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, то такі підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме у розмірі 159,80 грн. та 42,28 грн. відповідно. Попри те, що позивачем неправильно визначено загальну суму основного боргу, суми, на які ним здійснюються нарахування згідно зі статтею 625 ЦК України є меншими ніж ті, які фактично існували у відповідачки та на які ЛМКП «Львів\-те\-пло\-енер\-го» мало право здійснювати нарахування. Зважаючи на все викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. СУДОВИЙ ЗБІР. У відповідності до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір за подання позову підлягає стягненню із відповідача на користь позивача у розмірі 779,83 грн.

Outcome: partial