Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

В листопаді 2021 року позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати наданих житлово-комунальних послуг. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу надавалися послуги з централізованого опалення, проте відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги в результаті чого утворилася заборгованість з їх оплати, яка станом на 01 листопада 2021 року становить 21937,78 грн. Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Відповідач від послуг централізованого опалення у встановленому законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася). З цих підстав Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 21937,78 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 26 листопада 2021 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І.С. Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року позов КПВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 21937, 78 грн. судові витрати у розмірі 2303,00 грн. Ухвалою суду від 18 листопада 2024 року за заявою відповідача [PERSON] скасоване заочне рішення, справу призначено до судового розгляду на 14 січня 2025 року. 31 березня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою та клопотанням про залучення в якості співвідповідача співвласника [PERSON] . Ухвалою суду від 31 березня 2025 року залучено до участі в розгляді справи в якості співвідповідача [PERSON] , розгляд справи відкладено до 21 квітня 2025 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги з підстав та мотивів зазначених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти наявної заборгованості. Заявила, що син згодний сплатити заборгованість, яка залишилась. Пояснила, що приватним виконавцем з її пенсійного забезпечення утримувалась заборгованість на виконання заочного рішення, проте, відомостей про обсяг виконаних зобов`язань надати не змогла. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] . Заслухавши позицію представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення позовних виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. У зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідача, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). З відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09 грудня 2021 року № 062/14 - 17201 (И-2021) вбачається, що згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва 07.12.1999 року, наказ 1798, дублікат якого видано КП «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району м. Києва 27.09. 2007, наказ № 733-Д. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання Відділу з питань реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб Оболонської РДА, а тому є споживачем послуг, які надає позивач. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦПК України власність зобов?язує. За ст. 322 ЦК України власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закон України № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII). Згідно з пунктами 5, 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17). Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин та втратили чинність 01 травня 2022 року (далі - Правила № 630). Згідно з пунктами 18, 20 Правил № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в свою чергу від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води та центрального опалення у встановленому чинним законодавством не відмовлялася, не відключалася. Крім того, постановою Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20 квітня 2016 року справа 6-2951цс15 містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги з центрального опалення, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 листопада 2021 року становить 21937,78 грн. Станом на день звернення позивача до суду відповідачі заборгованість не сплатили. Враховуючи те, що комунальне підприємство виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надавались послуги з централізованого опалення споживачам, які отримували вказані послуги і користувалися ними за адресою: [ADDRESS] , у відповідачів виник обов`язок щодо оплатити цих послуг. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підтвердження обсягу заборгованості, позивач надав суду розрахунок заборгованості за надані послуги, з якого вбачається, що в період з 01 травня 2018 року до 01 листопада 2021 року виникла заборгованість у сумі 21937,78 грн., яка складається з заборгованості з централізованого опалення. У зв`язку з тим, що відповідачі не надали суду заперечень проти розміру заборгованості, доказів в підтвердження того, що ними належним чином виконувалися умови договору, а також враховуючи, що позивачем доведено належними та достатніми доказами обґрунтованість заявленої до стягнення з відповідачів суми боргу у розмірі 21937,78 грн. за надані житлово - комунальні послуги. А тому, позов підлягає задоволенню та стягненню в рівних частинах з кожного з власників за спожиті з 01 травня 2018 року по 01 листопада 2021 року послуги з централізованого опалення, в розмірі 10968,89 грн. Клопотання відповідача [PERSON] про повтор виконання рішення суду задоволенню не підлягає, оскільки вона не надала доказів про обсяг стягнутої з неї заборгованості в порядку примусового виконання заочного рішення від 19 січня 2022 року. Тому, вирішити питання про поворот виконання рішення суду в порядку передбаченому ст.444 ЦПК України в суду немає правових підстав. Суд роз`яснює відповідачу [PERSON] , що після отримання інформації від виконавця вона може звернутися до суду з відповідною заявою. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при зверненні з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн. (а.с. 1). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача судових витрат в розмірі по 1135,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved