Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

ОРГАН ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ НОВОДМИТРІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗОЛОТОНІСЬКОГО РАЙОНУ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.11.2024 в селі Ковтуни Золотоніського району Черкаської області у закинутому нежитловому приміщенні колишнього дитячого садка по [ADDRESS] було виявлено без свідомості, з ознаками алкогольного сп`яніння малолітню [PERSON] , [INFO] . Міждисциплінарною командою органу опіки і піклування Новодмитрівської сільської ради було проведено оцінку рівня безпеки дитини, стосовно чого складено відповідний акт. У зв`язку зі встановленням факту наявності безпосередньої загрози життю та здоров`ю малолітньої [PERSON] її невідкладно було направлено до приймального відділення КНП «Золотоніська багатопрофільна лікаря» для обстеження стану здоров`я та надання необхідної медичної допомоги в стаціонарних умовах. Рішенням органу опіки і піклування від 19.11.2024 №305 ухвалено негайне відібрання дитини у батька [PERSON] та влаштування після завершення лікування до патронатної сім`ї. Малолітня [PERSON] перебуває у полі зору соціальних служб. Рішенням виконавчого комітету Ковтунівської сільської ради Золотоніського району №69 від 25.09.2012 її сім`ю поставлено на облік як таку, що перебуває в складних життєвих обставинах. З червня 2013 року по лютий 2017 року, малолітня [PERSON] перебувала в КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» в зв`язку з тим, що батьки дитини через спосіб життя не могли забезпечити належне утримання і догляд за маленькою дитиною. У червні 2021 року та у листопаді 2023 року на комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради ставилося питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] . Однак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, враховуючи мінімізацію складних життєвих обставин, обіцянки [PERSON] змінити свою поведінку, клопотання його рідних і думку неповнолітніх дітей орган опіки і піклування надавав йому шанс і позовну заяву на позбавлення батьківських прав до місцевого суду не подавав. Враховуючи схильність [PERSON] до вживання алкоголю та усну інформацію від жителів села, які були мимовільними свідками того, як [PERSON] пригощав алкогольними напоями своїх малолітніх дітей, йому неодноразово вказувалося на неприпустимість подібної поведінки і необхідність належного виконання батьківських обов`язків, у тому числі щодо створення безпечних для здоров`я дітей умов, які передбачає здоровий спосіб життя. Попередження [PERSON] про необхідність зміни його ставлення до виховання дітей ним не бралися до уваги. Він зазвичай заперечував факти вживання його дітьми алкоголю і запевняв, що контролює дозвілля своїх дітей. Враховуючи викладене вище, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.11.2024 та до повноліття дитини, які переховувати на особовий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.12.2024 відстрочено сплату судового збору, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.03.2025 відмовлено в задоволенні заяви про зміну предмету позову. Представник позивача у підготовче судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. На задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представники третіх осіб у підготовче судове засідання не з`явилися, але в матеріалах справи є заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] . ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2022 у справі №695/1806/21, [PERSON] [INFO] позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики від 22.11.2024 № 329, [PERSON] [INFO] , не працює, опікується дітьми, утримує домашнє господарство, зловживає спиртними напоями. Характеризується посередньо. Відповідно до рішення виконавчого комітету Ковтунівської сільської ради Золотоніського району №69 від 25.09.2012 сім`ю [PERSON] та [PERSON] поставлено на облік як неблагополучну. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов фактичного місця проживання малолітньої [PERSON] від 17.11.2024, в будинку [ADDRESS] , встановлено, що сім`я перебуває в СНСО. Батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо фізичного і духовного розвитку дитини, її лікування, засвоєння загально-прийнятих норм. Відповідно до характеристики від 22.11.2024 № 135 на [PERSON] [INFO] , остання навчається у 6 класі. Школу відвідує нерегулярно. Часто залишає межі школи без попередження, не зважає на зауваження вчителів. Була неодноразово помічена за палінням. На уроках має незадовільну поведінку. Школу відвідує в неохайному та брудному одязі з неприємними запахами. Виглядає недоглянутою. Рішенням органу опіки і піклування від 19.11.2024 №305, вирішено забезпечити негайне відібрання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає по [ADDRESS] , враховуючи те, що через самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків батька [PERSON] виникла безпосередня загроза життю та здоров`ю дитини. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування Новодмитрівської сільської ради вважає, що доцільно позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] . Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначає, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. З системного аналізу наведених норм вбачається, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п.15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Як встановлено судом, відповідач у справі не займається вихованням дитини, не виявляє до неї будь-якої уваги та турботи, не займається розвитком дитини, не цікавиться її життям та зловживає алкогольними напоями. На підставі викладеного вище, враховуючи, що судом встановлено факт свідомого і тривалого ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, та таким, що належить задовольнити. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни ним свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. Водночас суд зауважує, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей та згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Нормами ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки, судом зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини, що є окремою підставою для стягнення аліментів, а тому вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, її потреби, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, виходячи з визначеного законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку про те, що слід стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вимоги ст.ст. 141,142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved