Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , як законного представника [PERSON] , третя особа Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що він є власником даної квартири. У період з 2015 року по 2022 рік він перебував у шлюбі з [PERSON] та надав згоду на запис себе батьком дитини [PERSON] , [INFO] , яка так і залишилася зареєстрованою в цій квартирі. При цьому, дитина у даній квартирі не проживає, а реєстрація дитини у вказаній квартирі перешкоджає йому як власнику вільно користуватися та розпоряджатися даним нерухомим майном. За таких обставин просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 15.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. \~ Копія ухвали\~про відкриття\~провадження та\~призначення справи\~до розгляду,\~з копією\~позовної заяви\~та доданими\~до неї\~документами були отримані відповідачем 02.12.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Ухвалою суду від 19.02.2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи по суті. 17.03.2025 року позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку зі службою в ЗСУ, заперечень проти заочного розгляду справи від позивача не надходило. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою, вказаною нею у заяві від 10.12.2024 року. Причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надала, відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи 19.02.2025 року подав до суду клопотання, в якому просить розгляд справи провести без його участі. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31.05.2011 року, виданим Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.03.2025 року № 34363729 (а.с. 18-19, 21). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 02.09.2015 року по 2022 рік перебували у шлюбі (а.с. 16). Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 25.04.2017 року Подільським районним у м. Кропивницькому відділом ДРАЦС ГТУЮ у Кіровоградській області батьками [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 17). Як вбачається з Витягу з Реєстру територіальної громади від 06.08.2024 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 02.10.2015 року (а.с. 14). При цьому, згідно Витягу з Реєстру територіальної громади від 06.08.2024 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 26.03.2024 року (а.с. 13). Згідно довідки Квартального комітету № 8 Фортечного району м. Кропивницького від 04.12.2023 року № 282 [PERSON] та її дитина [PERSON] , 2010 р.н., фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Також, як вбачається з довідки Квартального комітету № 26 Подільського району м. Кропивницького від 01.08.2024 року № 119 [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] , з 24.02.2022 року (а.с. 20). 24/01.2024 року позивач звернувся до Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради із заявою про надання дозволу на продаж квартири за адресою: [ADDRESS] , право користування якою має дитина [PERSON] , 2010 р.н., однак листом від 30.01.2024 року № Д-88 його повідомлено, що для позитивного вирішення цього питання йому потрібна згода матері дитини після здійснення заходів щодо зняття заборони на відчуження майна (а.с. 23). Як вбачається з ч. 1 ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною першою статті 383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. \~ \~ \~ \~ \~Згідно ст.\~405\~ЦК України\~члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64\~ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, у тому числі, осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі, у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.11.2018 року у справі № 591/4595/16-ц. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень\~глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Дитина [PERSON] проживала у вказаній квартирі в якості члена сім`ї (дитина власника майна) і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] спільним побутом із власником не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої\~статті 406 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 357/7940/16-ц. Крім того, згідно ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до\~ст.\~160\~СК України\~місце проживання\~дитини,\~яка не\~досягла десяти\~років,\~визначається за\~згодою батьків. Місце\~проживання дитини,\~яка досягла\~десяти років,\~визначається за\~спільною згодою\~батьків та\~самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Так, інтереси неповнолітньої дитини [PERSON] у зв`язку з визнанням її такою, що втратила право користування житловим приміщенням не порушуються з огляду на те, що вона в спірній квартирі не проживає, а самостійно визначила своє місце проживання разом з матір`ю в іншому місці, а тому залишення неповнолітньої дитини зареєстрованою у спірній квартирі суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та\~ст. 160 СК України. При цьому, мати дитини [PERSON] , з якою проживає дитина, має зареєстроване місце проживання, тобто має користування іншим житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є припинення дії, яка порушує право, пов`язаний зі вчиненням іншою особою дій, спрямованих на порушення права, належного особі (п. 3 ч. 2\~ст. 16 ЦПК України). Так, зокрема, такий позов може бути подано у випадку, коли іншою особою чиняться перешкоди у здійснення власником повноважень користування та розпорядження належним йому майном (негаторний позов -\~ст.\~391\~ЦК України). При цьому, передбачений\~ст.\~391\~ЦК України спосіб захисту підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем(ами), який(і) користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] має будь-які усні чи письмові домовленості щодо її проживання у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з їх власником. Більш того, з 24.02.2022 року неповнолітня [PERSON] у даній квартирі не проживає. На підставі викладеного, та приймаючи до уваги, що неповнолітня [PERSON] з 24.02.2022 року не проживає у квартирі, власником якої є позивач, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання неповнолітньої дитини [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ч.\~9\~ст.\~141\~ЦПК України\~якщо спір\~виник внаслідок\~неправильних дій\~сторони,\~суд має\~право покласти\~на таку\~сторону судові\~витрати повністю\~або частково\~незалежно від\~результатів вирішення\~спору. \~ \~ \~ \~Зважаючи на те, що даний спір виник не з вини відповідача [PERSON] , суд залишає понесені позивачем судові витрати по фактично понесеними ним. \~

Outcome: approved