Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до Амур-Нижньодніпровського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська з\~цивільним позовом\~до територіальної громади міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко Вікторія Аркадіївна, в якому просить: визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини, як пропущений з поважних причин, з визначенням часу достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що після смерті його матері\~ [PERSON] залишилась спадщина, 1/2 житлового будинку. Позивач був впевнений що він є повноцінним власником житлового будинку, так як 06.02.1981 року відповідно до договору дарування батько позивача [PERSON] подарував [PERSON] одну другу частину жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , а мати позивача завжди казала що вона йому теж подарувала одну другу частину жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . У 2024 році [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про оформлення спадщини після смерті його матері. Постановою нотаріуса від 30.09.2024 року було відмовлено з підстав пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, та роз`яснено право на звернення до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач на причину поважності пропуску вказує, що мати померла [INFO] , при житті мати постійно стверджувала що подарувала йому 1/2 частину житлового будинку як і його батько, позивач зареєстрований у цьому будинку з 09.12.1977 року, завжди сплачував комунальні послуги від свого імені, робив ремонт та доглядав за будинком, сплачував земельний податок, тому був впевнений що він є єдиним повноцінним власником житлового будинку, тому не зміг своєчасно прийняти спадщину у зв`язку з чим просить визначити додатковий для прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зазначив, що достатнім строком для подання заяви про прийняття спадщини буде 1 місяць. 26.03.2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив на позовну заяву від Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, відповідач у відзиві просив відмовити у задоволені позовної заяви у повному обсязі, з тих підстав, що позивачем безпідставно пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті матері минуло більше 10 років. Представник відповідача позицію викладену у відзиві підтримав та просив відмовити у задоволенні позову. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі, та долучення до справи Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, відомості про спадкову справу після смерті [PERSON] . В судовому засіданні 06.03.2025 року допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які показали обставини того, що в будинку де проживала бабуся та брат [PERSON] , знайшли документи будинок, виявилось, що батько власник частини яку йому подарував його батько, інша частина належала бабусі. За весь час проживання батько вважав, що є власником будинку, ремонтував оплачував комунальні. На момент смерті бабуся проживала за іншою адресою в Обухівці. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Дніпропетровськ, рнокпп [NUMBER] , місце реєстрації з 09.12.1977 [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . 20.10.1990 року мати позивача уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрито спадкову справу, номер у нотаріуса 96/2024 30.09.2024 року, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Мати позивача з 09.09.1993 року до моменту смерті була зареєстрована в [ADDRESS] . Відповідно до (далі мовою оригіналу) «Свидетельство о праве собственности 06.02.1981 года», зазначено що: «Я, [PERSON] , государственный нотариус Четвертой Днепропетровской государственной нотариальной конторы, на основании статьи 22 Кодекса о браке и семье УССР и согласно заявлению супругов гр. гр. [PERSON] , которая проживает в [ADDRESS] , и [PERSON] , который проживает в [ADDRESS] , удостоверяю, что в общем совместном имуществе супругов, приобретенном ими в течение брака, право собственности принадлежит [PERSON] часть в общем имуществе». Відповідно до договору дарування від 06.02.1981 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-335, зазначено що : «Гр. [PERSON] подарував, а гр. [PERSON] . прийняв у дар одну другу частину жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] ». Звернувшись до нотаріуса з приводу видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті матері, 30.09.2024 року нотаріусом прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Рішення мотивоване тим, що заявник на час смерті матері не проживав з нею, вона була зареєстрована за іншою адресою та пропущено 6-ти місячний строк на звернення до нотаріуса. Також представником позивача долучено до матеріалів справи медичну документацію на позивача, копії квитанцій про сплату земельного податку позивачем за 2003 р., 2008р., 2010 р., 2018р., копію свідоцтва про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , заяву [PERSON] який повідомив підтвердив факт проживання з бабусею за адресою [ADDRESS] . Отже дослідженими матеріалами справи підтверджу факт того, що позивач є власником частини будинку [ADDRESS] . Інша частина належала його померлій матері [PERSON] . Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Outcome: approved