Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У січні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив: - встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була дочкою померлої [INFO] [PERSON] ; - визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 6,5 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель КСП «Авангард» Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, яка належала спадкодавцю на підставі сертифіката серії ЧН № 0122675, про що 05.08.1996 в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зроблений запис № 426, в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] баби [PERSON] . Свої вимоги мотивував тим, що після смерті баби [PERSON] спадщину він прийняв згідно зі статтею 549 ЦК УРСР 1963 року, фактично вступивши в управління спадковим майном. До складу спадщини, зокрема входить право на земельну частку (пай) розміром 6,5 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) колишнього КСП «Авангард» Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської, що належало померлій на підставі сертифіката серії ЧН № 0122675, про що 05.08.1996 в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зроблений запис № 426. Вказує на те, що вище зазначений сертифікат втрачено та на звернення до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. У тому числі перешкодою для реалізації ним права на спадкове майно нотаріусом також визначено недоведеність родинних відносин між його матір`ю та бабою, як матір`ю та дочкою. Встановлення факту родинних відносин має для нього юридичне значення, так як є необхідним для отримання свідоцтва про право на спадщину. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, оскільки баба і мати померли, свідоцтво про укладення шлюбу останньої не збереглося, а в наявних документах є розбіжності, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 07.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.03.2025 за результатами підготовчого засідання справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд cправи без його участі, в якій позов просив задовольнити. Представник відповідача - Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області у підготовче засідання не з`явився, у поданій заяві просив розгляд справи проводити без його участі, за наявними у справі доказами та поясненнями. Фактичні обставини, встановлені судом, та норми права, які були застосовані Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився в с. Бобрик Ніжинського району Чернігівської області, його батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] . Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витребуваною за ухвалою судді від 07.01.2025 копією запису акту про укладення шлюбу № 36. Дошлюбне прізвище матері позивача « [PERSON] ». У зазначеному вище записі акту про укладення шлюбу між батьками [PERSON] наявна помилка у написанні імені його матері, а саме: вказано ім`я [PERSON] , замість правильного - [PERSON] , підтвердженням чого є копія паспорта громадянина України серії [NUMBER] та свідоцтва про її народження. Згідно з інформацією, наданою Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області від 18.10.2024, вбачається, що проведена перевірка наявності актового запису про шлюб на [PERSON] та [PERSON] за період із 2019 до теперішнього часу, у тому числі за поновленим актовим записом цивільного стану та за відомостями реєстру по Ніжинському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції актовий запис не виявлено. Відповідно до копії свідоцтва про народження мати позивача [PERSON] народилася в с. Бобрик Ніжинського району Чернігівської області, а її матір`ю була [PERSON] . Різне написання імені матері позивача « [PERSON] » та « [PERSON] » суд розцінює як помилки, допущені органами державної реєстрації актів цивільного стану, уповноваженими на видачу відповідних документів на час їх видачі, та враховує неможливість внесення змін до актових записів цивільного стану після смерті особи. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов до переконання, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була дочкою померлої [INFO] [PERSON] , а отже бабою позивача [PERSON] . Із інформації Головного управління Держгеокадастру у Чернігівсьській області вбачається, що [PERSON] отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0122675 по КСП «Авангард» Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, про що 05.08.1996 в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зроблений запис № 426. Розмір земельної частки (паю) 6,5 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості). Державний акт на право власності на земельну ділянку на заміну вище зазначеного сертифіката [PERSON] не виготовлявся. Вищезазначене підтверджує, що на ім`я [PERSON] дійсно в установленому законом порядку було оформлено сертифікат на право на земельну частку (пай), оригінал якого втрачено. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] в с. Бобрик Ніжинського району Чернігівської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [INFO] в с. Бобрик Ніжинського району Чернігівської області померла баба позивача - [PERSON] . За інформацією з Державного нотаріального архіву Чернігівської області спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] у період з серпня 1998 року до грудня 2010 року не заводилася. Згідно з довідкою № 1604/06-15/Ш виконавчого комітету Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 23 серпня 2024 року [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею за вказаною адресою проживав та був зареєстрований її внук - [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори від 04 грудня 2024 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину з підстав відсутності правовстановлюючого документу (сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я спадкодавця) та недоведеністю родинних відносин між його матір`ю та бабою. Втрата сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0122675 на ім`я [PERSON] підтверджується публікацією в міськрайонній газеті «Ніжинський Вісник» № 15 (147267) від 12.04.2019. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ч.1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як зазначалося вище спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв її внук [PERSON] відповідно до положень статті 549 ЦК УРСР 1963 року. Згідно зі статями 1216, 1217 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статей 1269 та 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відтак, позивач є єдиним спадкоємцем за законом майна померлої [PERSON] , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, а тому набув права на спадкування. Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно зі ст. 3 ЦК України, зі змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Мотивована оцінка і висновки суду Оцінивши наявні у справі докази у сукупності та взаємозв`язку за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до висновку, що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку, заявлені ним вимоги ґрунтуються на вимогах закону, відтак підлягають задоволенню в повному обсязі, шляхом встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Враховуючи вищевикладене, з метою відновлення законних прав позивача та недопущення порушення його спадкових прав, що відповідає верховенству права, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved