Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє її представник [PERSON] , через систему «Електронний суд» звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірська ТЕС ПАТ Центренерго (Код ЄДРПОУ: 22927045) 311 856,24 грн заробітної плати, 20524 грн. компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік, 7700 грн компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] 23.09.1996 була прийнята на роботу до Вуглегірської теплової електричної станції ПАТ «Центренерго» у гідротехнічний цех на посаду оператора хлорної установки 3 розряду на ділянку очисних споруджень водопроводу, згідно наказу № 1174 від 20.09.1996 року. Наказом Вуглегірської ТЕС ПАТ «Укренерго» № 03/к/тр від 13.11.2023 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням та доручено бухгалтерії та відділу кадрів Вуглегірської ТЕС провести розрахунок всіх сум, що належать працівнику при звільненні після припинення або скасування воєнного стану та після відновлення діяльності Вуглегірської ТЕС. Разом з вказаним наказом позивачці було направлено лист № 02 від 13.11.2023, яким повідомлено, що розрахунок всіх сум, що належать Позивачці при звільненні є неможливим, оскільки у зв`язку із окупацією м. Світлодарськ та примусовим захопленням Вуглегірської ТЕС, відсутній доступ до первинної документації Вуглегірської ТЕС, зокрема до документів з кадрових питань. Зазначеним листом [PERSON] також поінформовано, що виплата всіх сум при звільненні буде здійснена після припинення або скасування воєнного стану та після відновлення діяльності Вуглегірської ТЕС. Представник позивача зазначає, що роботодавець не може бути звільненим від виплати працівникові невиплаченої заробітної плати унаслідок форс-мажорного випадку або непереборної сили. А втрата первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування і виплату заробітної плати. Представником позивача був здійснений розрахунок сум, належних [PERSON] згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2021,2022 та 2023 роки. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2022 рік, з квітня 2022 року заробітна плата [PERSON] не нараховувалася і не сплачувалася. Заробітна плата [PERSON] виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували припиненню здійснення нарахування та виплати заробітної плати складала: 15136,13 грн. за лютий та 15755,29 грн. за березень, всього 30891,42 грн., кількість робочих днів у лютому 2022 року - 20 робочих днів, у березні 2022 року - 23 робочі дні. Враховуючи вищенаведене, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 735,51 грн. Відповідачем систематично не сплачувалась заробітна плата з 01 квітня 2022 року по момент звільнення - 15 листопада 2023 року, кількість календарних днів, що мають бути сплачені за середньоденним заробітком у 2022 році становить 196 днів, а у 2023 році 228 днів, а отже сумарно - 424 дні. Так, шляхом множення сумарної кількості робочих днів (424 дні) на середньоденний заробіток Позивачки (735,51 грн.), сума, що підлягає сплаті за середнім заробітком становить 311 856,24 грн. Щодо виплати компенсації за невикористані відпустки обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році. З огляду на те, що починаючи з квітня 2022 Відповідач не сплачував заробітну плату [PERSON] , розрахунок компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують припиненню нарахуванню і сплаті заробітної плати. Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2021 та 2022 роки, сума доходу [PERSON] складає: за березень 2022 15755,29 грн; лютий 2022 15136,13 грн; січень 2022 - 16039,43 грн; грудень 2021 18626,2 грн; листопад 2021 13552,28 грн; жовтень 14872,91 грн; вересень 2021 12856,55грн; серпень 2021 12307,06 грн; липень 2021 22880,81 грн; червень 2021 16329,08 грн; травень 2021 13626,71 грн; квітень 2021 12188,35 грн. Отже, сумарний заробіток за 12 місяців складає 184170,80 грн. Згідно з листом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік" від 12.08.2020 №3501-06/219 та з урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України "Про перенесення робочих днів у 2021 році" від 30.09.2020 №1191-р, кількість робочих днів: з 01 квітня 2021 року по 31 грудня 2021 року - 189 днів (квітень 2021 року - 22 дні; травень 2021 року - 18 днів; червень 2021 року - 20 днів; липень 2021 року - 22 дні; серпень 2021 року - 21 день; вересень 2021 року - 22 дні; жовтень 2021 року - 20 днів; листопад 2021 року - 22 дні; грудень 2021 року - 22 дні). Кількість робочих днів у січні 2022 складала 19 днів; у лютому 2022 20 днів; у березні 2022 23 дні. Отже, кількість робочих днів за останні 12 календарних місяців роботи, що передують припиненню виплат заробітної плати складає 251 день. А тому, 184170,80 : 251 = 733 грн середньоденна заробітна плата Позивачки для виплати компенсації за невикористані відпустки. Промислово-виробничому персоналу вугільної, сланцевої, металургійної, електроенергетичної промисловості, а також зайнятому на відкритих гірничих роботах, на роботах на поверхні шахт, розрізів, кар`єрів і рудників, на будівельномонтажних роботах у шахтному будівництві, на транспортуванні та збагаченні корисних копалин надається щорічна основна відпустка тривалістю 24 календарних дні із збільшенням за кожних два відпрацьованих роки на 2 календарних дні, але не більше 28 календарних днів. Враховуючи вищевказане а також те, що Позивач була працівником Вуглегірської теплової електричної станції ПАТ «Центренерго» з 1996 року, вбачається що їй щорічна основна відпустка надавалась на 28 днів. 733 * 28 = 20524 грн. Таким чином, компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік Позивача становить 20524 грн. Стосовно розрахунку компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік слід враховувати, що у відповідності до п.2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку. Пунктами 4-5 Порядку встановлено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6700 гривень. З огляду на те, що Позивачка звільнилася з роботи 15.11.2023, кількість робочих днів у розрахунковому періоді для неї становитиме 228 днів, а отже середньоденна заробітна плата Позивачки для виплати компенсації за невикористані відпустки за 2023 рік становитиме: (6700*11):268= 275 грн. Враховуючи вищевказане а також те, що Позивач була працівником Вуглегірської теплової електричної станції ПАТ «Центренерго» з 1996 року, вбачається що їй щорічна основна відпустка надавалась на 28 днів. 275 * 28 = 7700 грн Таким чином, компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік Позивача становить 7700 грн, та підлягає стягненню з Відповідача. Крім того, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, яка спрямована на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, але не більш як за шість місяців. Враховуючи, що виплата належного позивачці при звільненні грошового забезпечення не була сплачена, з відповідача також підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06.05.2024 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області 16.05.2024 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 03.06.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив застосувати до позовних вимог [PERSON] наслідки спливу позовної давності, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] 23.09.1996 була прийнята на роботу до Вуглегірської теплової електричної станції у гідротехнічний цех на посаду оператора хлорної установки 3 розряду на ділянку очисних споруджень водопроводу, згідно наказу № 1174 від 20.09.1996 року. 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 було введено військовий стан в Україні. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався. 24.02.2022 року російським агресором були розпочаті активні бойові дії в Бахмутському районі внаслідок чого було окуповано місто Світлодарськ, а Вуглегірська ТЕС опинилась на лінії розмежування. Робітники Вуглегірської ТЕС не змогли вийти на свої робочі місця у зв`язку з окупацією, тобто виникла абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Окупація міста Світлодарськ та примусове захоплення Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» здійснилася раптово, на протязі майже однієї доби, що призвело до позбавлення доступу персоналу на підприємство та неможливості вжити заходів щодо вивезення в безпечне місце первинної документації, зокрема з кадрових питань, бухгалтерська звітність, податкова та інша звітність. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022р. № 75 зі змінами, станом па 24.05.2022 Світлодарська територіальна громада Донецької області внесена до переліку територіальних районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Крім того, Світлодарська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області листом від 15.11.2022 року № 01-5795-21 підтвердила, що Світлодарська міська територіальна громада віднесена до тимчасово окупованих територій. АТ «Укрпошта» листом від 17.11.2022 № 105.001.001.001.-7182-22 повідомила, що з тимчасово призупинено роботу ВПЗ Світлодарськ (поштовий індекс 847923) у м. Світлодарськ Бахмутського району Донецької області. У зв`язку із цим, наказом в.о. директора Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» від 14.09.2022 № 42кп було призупинено дію трудових договорів з 14.09.2022 до відновлення виробничого процесу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану з працівниками Вуглегірської ТЕС, зокрема із [PERSON] . Також вказаним наказом встановлено, що призупинення має тривати до відновлення виробничого процесу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану. 15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який визначає особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Цим законом встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. Відповідно до статті 13 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. В подальшому, листом від 10.11.2023 № 17.09-294 Люботинський відділ Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості надіслав на адресу ПАТ «Центренерго» заяву [PERSON] щодо звільнення 13.11.2023 за власним бажанням, відповідно до статті 13 КЗПП України. Наказом Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 03/к/тр від 13.11.2023 Позивача було звільнено за власним бажанням, на підставі заяви Позивача від 10.11.2023. Копію вказаного наказу було надіслано на адресу Позивача засобами поштового зв`язку та лист від 13.11.2023 № 02 про неможливість здійснення розрахунку при звільненні через відсутність первинних документів. Стаття 94 КЗПП України та стаття 1 Закону України «Про оплату праці» встановлюють, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Сутність норм про призупинення дії трудових договорів передбачає тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою, тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором, неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Невиконання працівником роботи під час призупинення трудового договору унеможливлює виплату працівнику заробітної плати у цей період. Законодавець передбачив у частині 4 статті 13 Закону № 2136- IX, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. Позивачем заявлена вимога до ПАТ «Центренерго» щодо стягнення заробітної плати за період з 01.04.2022 по 15.11.2023, протягом значної частини якого було призупинено дію трудового договору між Позивачем та Вуглегірською ТЕС ПАТ «Центренерго». Позивач же, в позовній заяві жодним чином не аналізує вказані обставини та не повідомляє суд про наявність вказаного вище наказу при призупинення дії трудових договорів. Вказане зумовлює необґрунтованість і є підставою для відмови в позовних вимогах по виплаті заборгованості з заробітної плати за період з 14.09.2022 по 15.11.2023. Перебування Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго», з початку повномасштабного вторгнення російської федерації, у зоні бойових дій та на тимчасово окупованих територіях, а також неможливість вивезення первинних документів зі станції, зумовлюють необхідність застосування положень статті 10 Закону № 2136-IX, щодо можливості відтермінування виплати заробітної плати до моменту відновлення діяльності підприємства. Вказане унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати та компенсацій за невикористану основну відпустку. Також, позивач, посилаючись на вимоги статті 117 КЗПП України, просить стягнути з ПАТ «Центренерго» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В той же час, частина 3 статті 10 Закону № 2136-IX визначає, що відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. В правовідносини, що є предметом розгляду у справі № 635/3332/24, стосуються, трудових відносин, що відбувались під час дії воєнного стану та регулювались, зокрема Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Положення цієї статті щодо тривалості щорічної основної відпустки не поширюються на працівників, тривалість відпустки яким установлюється іншими актами законодавства, проте тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частинами першою, сьомою і восьмою цієї статті. В той же час, як зазначалось вище, на Вуглегірській ТЕС ПАТ «Центренерго», з 14.09.2022 призупинено дію трудових договорів з працівниками, зокрема з [PERSON] . Як вже зазначалось вище, суть норм про призупинення дії трудових договорів передбачає тимчасове припинення працівником виконання роботи та неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Враховуючи, що щорічна основна відпустка є різновидом часу відпочинку та надається за відпрацьований робочий рік, то призупинення трудового договору унеможливлює перебування працівником у відпустці у цей період. Це, як наслідок призводить до неможливості стягнення компенсації за невикористану відпустку за цей період та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2022 та 2023 роки. Позивач жодним чином не обґрунтовує обставини та не наводить доказів, які б свідчили, що нею не використовувалась відпустка у 2022 році. Вказане свідчить про необґрунтованість позовних вимог у цій частині. Як зазначається, в роз`ясненнях Управління Держпраці у Хмельницькій області щодо застосування законодавства про відпустки, зазначив, що відпустка наперед може надаватися як працівникам, що працюють до одного року в організації, так і з тривалим стажем роботи. Таким чином, для вирішення питання про наявність у Позивача права на компенсацію відпусток в розмірі 28 днів за 2022 рік, слід дослідити, чи не перебувала Позивач 2021 році у відпустках наперед, з використанням основної та додаткової відпустки, що мала надаватись у 2022 році. Вказані обставини жодним чином не описані в позовній заяві, Позивач не доводить того, що нею не отримувалось наперед основної та додаткової відпустки, що мала надаватись у 2022 році. Вказані обставини зумовлюють необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку за 2022 рік. Щодо застосування строків позовної давності Позовні вимоги [PERSON] , прийняті до провадження у справі № 635/3332/24 стосуються невиплати Позивачу розрахунку при звільненні, оформленому наказом Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» від 13.11.2023. В той же час, згідно з відомостями, що містяться в підсистемі «Електронний суд», позовна заява була подана представником позивача 27.03.2024, тобто з пропуском строку позовної давності. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, навівши підстави, вказані у позові. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог з підстав, вказаних у відзиві на позов. Вислухавши учасників, дослідивши надані докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці [PERSON] вона була 23.09.1996 року прийнята на роботу до Вуглегірської теплової електричної станції ПАТ «Центренерго» у гідротехнічний цех на посаду оператора хлорної установки 3 розряду на ділянку очисних споруджень водопроводу згідно наказу №1174 від 20.09.1996 року. Відповідно до Наказу Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» №42кп від 14.09.2022 року, з 24 травня 2022 року місто Світлодарськ було окуповано російським агресором. Вуглегірська ТЕС опинилася на лінії розмежування, припинився зв`язок із станцією та доступ персоналу на підприємство, що позбавило можливості адміністрації теплової електростанції та персоналу виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Тому наказано призупинити дію трудових договорів з 14 вересня 2022 року до відновлення робітничого процесу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану з працівниками Вуглегірської ТЕС згідно з Додатком до цього наказу. Як вбачається із листа від 27.12.2022 року №9876/6/31-00-07-01-01-06 Центрального управління ДПС по роботі з великими платниками податків ПАТ «Центренерго» повідомив їх про неможливість вивезення певинних документів відокремленого структурного підрозділу ПАТ «Центренерго» Вуглегірської ТЕС за період з 01.04.2016 року по теперішній час у зв`язку із військовою агресією рф і окупацією м.Світлодарськ. Наказом директора Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» №03/к/тр від 13.11.2023 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України. Позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є внутрішньо переміщеною особою з 06.11.2023 року, фактичним місцем її проживання/перебування є адреса: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.03.2024 № 6342-5003024374. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку. Стаття 43 Конституції України\~гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до\~статті 64 Конституції України\~конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями\~24,\~25,\~27,\~28,\~29,\~40,\~47,\~51,\~52,\~55,\~56,\~57,\~58,\~59,\~60,\~61,\~62,\~63\~цієї\~Конституції України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого\~Законом України від 24 лютого 2022 року\~\~№ 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час. Згідно з пунктом 3 цього\~Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями\~30-34,\~38,\~39,\~41-44,\~53 Конституції України. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"). 15 березня 2022 року прийнято\~Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до\~Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Частинами першою та другою\~статті 1 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану"\~встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей\~43,\~44 Конституції України. Згідно з пунктом 2\~Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до\~Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені\~Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Зміст \~Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»\~не обмежує роботодавця\~у праві прийняття рішення про запровадження заходів, необхідних для\~\~забезпечення функціонування підприємства в умовах воєнного стану. Відповідно до\~статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану"\~призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Стаття 13 вищезазначеного Закону покликана забезпечити інтереси як роботодавця, так і працівника, оскільки призупинення дії трудового договору має тимчасовий характер, спрямоване на реалізацію права роботодавця вжити необхідних заходів щодо збереження господарської діяльності підприємства, а відтак робочих місць. При цьому, за працівником залишається право на отримання заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі, відшкодування яких має здійснювати держава, що здійснює військову (збройну) агресію проти України. Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Факт введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є загальновідомим. \~\~ \~ \~ \~ \~Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04. 2022 року № 75 із змінами станом на 24.05.2022 Світлодарська територіальна громада Донецької області внесена до переліку територіальних районів проведення воєнних (бойових) дій або як такі , що перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Окрім цього місцем розташування Вуглегірської теплової електричної станції ПАТ «Центренерго» є м.Світлодарськ Бахмутського району Донецької області, а отже діяльність позивачки зосереджувалась за відповідною адресою, що є додатковим доказом як\~\~неможливості забезпечення позивачку роботою, так і неможливості її виконання. Отже, з урахуванням викладеного та загальновідомих фактів у визначеному місці\~\~виконання [PERSON] трудових обов`язків\~\~було неможливим. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що заробітна плата [PERSON] з квітня 2022 року не нараховувалася і не виплачувалася, підтвердив, що [PERSON] з цього часу не працювала на підприємстві. Згідно зі\~статтею 94 КЗпП України\~та\~статтею 1 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до\~статті 21 КЗпП України\~трудовий договір - угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Відповідно до частини першої\~статті 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці (частина п`ята\~статті 97 КЗпП України). Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати працівнику. Одночасно звертає на себе увагу і той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що з 14.09.2022 та до звільнення позивача з роботи за власним бажанням дія трудового договору з нею була призупинена, тому відшкодування їй заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, як це передбачено частиною четвертою статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Стосовно сплати [PERSON] заробітної плати за період з 01.04.2022 року по 13.09.2022 року суд зазначає наступне. Судом встановлено та визнається сторонами, що нарахування та виплата заробітної плати позивачці з 01.04.2022 року відповідачем не здійснювалось, з цього часу позивачка на роботу не виходила, обов`язки, передбачені трудовим договором не виконувала. Натомість, на переконання суду, відсутність працівника на роботі у зв`язку з військовими діями та окупацією населеного пункту, де знаходиться підприємство, не може бути кваліфікована як неприбуття на роботу без поважної причини (зокрема прогул). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заробітна плата мала бути виплачена позивачці на умовах, визначених трудовим договором, відповідно до\~статті 10 Закону № 2136-ІХ. Оскільки такі кошти позивачем не виплачені, суд прийшов до висновку, що відповідач порушив трудові права позивачки, зокрема на оплату праці. При цьому військова агресія РФ проти України, введення воєнного стану, перебування населеного пункту, де фактично було розташоване підприємство, під окупацією, обстріли, не є тими обставинами, що звільняють роботодавця від обов`язку з оплати праці працівників, враховуючи те, що роботодавцем не було зупинено чи припинено до 14.09.2022 року дію трудового договору з позивачкою, не було запроваджено простій та не визначено певних особливостей виконання працівниками своїх обов`язків на час воєнного стану. Вказані вище обставини можуть бути підставами для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасну виплату заробітної плати, проте не звільняють його від обов`язку виплати заробітної плати. Також суд враховує, що відповідачем не спростована об`єктивна неможливість здійснювати нарахування та виплату заробітної плати позивачці за спірний період. Суд вважає, що до призупинення трудового договору обов`язок відшкодування позивачу заробітної плати має бути покладено саме на відповідача. При ухваленні рішення суд також враховує, що Верховний Суд у постанові від 18.08.2022 у справі № 560/7496/20 прийшов до переконання, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Таким чином позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за період з 01 квітня 2022 року по 13 серпня 2022 року. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2022 рік, з квітня 2022 року заробітна плата [PERSON] не нараховувалася і не сплачувалася. Заробітна плата [PERSON] виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували припиненню здійснення нарахування та виплати заробітної плати складало: 15136,13 грн. за лютий та 15755,29 грн. за березень, всього 30891,42 грн., кількість робочих днів у лютому 2022 року - 20 робочих днів, у березні 2022 року - 23 робочі дні. Враховуючи вищенаведене, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 735,51 грн. Оскільки відповідачем не сплачувалась заробітна плата за період з 01 квітня 2022 року до 13.09.2022 (з 14.09.2022 призупинено дію трудових договорів), кількість календарних днів, що мають бути сплачені за середньоденним заробітком у 2022 році становить 96 днів. Отже сума, що підлягає сплаті за середнім заробітком становить 735,51 х96=70608,96 грн. В той час представник відповідача заявив про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача. Відповідно до частини другої\~статті 233 КЗпП України\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто до змін, внесених згідно із\~Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу\~статті 233 КЗпП України\~викладено в такій редакції:«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)». Отже до 18 липня 2022\~року КЗпП України\~не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (частина перша\~статті 233 КЗпП України) (постанова ВП ВС від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 (провадження № 11-90заі24)). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 02.04.2020 набрав чинності\~Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема\~статтею 233 КЗпП України, продовжуються на строк його дії. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений із 30 червня 2023 року на підставі\~постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651. Тлумачення наведених норм закону свідчить про те, що запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених\~статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. Суд враховує те, що середньомісячна заробітна плата є щомісячними виплатами, а отже за кожною такою виплатою має застосовуватись окремий строк звернення до суду. Таким чином за грошовими вимогами, які виникли до 18.07.2022, строк звернення до суду не обмежується. За іншими вимогами про стягнення середньомісячної заробітної плати тримісячний строк для звернення до суду закінчився після спливу тримісячного строку після закінчення дії карантину- 30.09.2023 року. Позивачка [PERSON] звернулась з цим позовом до суду 27.03.2024 по закінченню строку, передбаченого\~статтею 233 КЗпП України\~для вимог про стягнення заробітної плати. Поважність причин пропуску позивачкою зазначеного строку матеріали справи не містять. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову в частині стягнення середньомісячної заробітної плати за період з 19.07.2022 до 14.09.2022 необхідно відмовити. З огляду на вищевказане вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь заробітної плати за період з 01.04.2022 до 18.07.2022 є обґрунтованими. Таким чином заборгованість із заробітної плати за період з 01 квітня 2022 року до 18 липня 2022 року (76 робочих днів) складає 55898,76 гривень (735,51 гривень (середньоденна заробітна плата) * 76 робочих днів), які підлягають стягненню з відповідача. Стосовно компенсації за невикористані відпустки за 2022 та за 2023 роки суд зазначає наступне. \~\~\~\~\~\~ Згідно\~ст.74 КЗпП України\~громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. За ч.1\~ст.83 КЗпП України\~та\~ст.24 Закону України "Про відпустки"\~у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ч.1\~ст.12 вказаного Закону № 2136-ІХ\~встановлені особливості надання відпусток, зокрема, встановлено, що норми ч.7 ст.79, ч.5 ст.80 КЗпП України\~та ч.5 ст.11, ч.2 ст.12 Закону України "Про відпустки"\~у період дії воєнного стану не застосовуються, а у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до\~ст.24 Закону України "Про відпустки". Як зазначалось, позивачку було звільнено з посади на підставі ст.36 КЗпП України\~за власним бажанням відповідно до наказу № 03/к/тр від 13.11.2023. Відповідно до частини першої\~статті 83 КЗпП України, частини першої\~статті 24 Закону № 504/96-ВР\~у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. В той час в матеріалах справи відсутні відомості щодо невикористаних позивачкою днів щорічної відпустки за період 2022-2023 років. Суд погоджується із твердженнями представника відповідача, що для вирішення питання про наявність у позивача права на компенсацію за відпустки за 2022 рік, слід дослідити, чи не перебувала позивач 2021-2022 році у відпустках наперед, з використанням основної та додаткової відпустки. Позивач не доводить того, що нею не отримувалось наперед основної та додаткової відпустки, що мала надаватись у 2022 році. Вказані обставини зумовлюють необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку за 2022 рік. Крім того з 14.09.2022 року було призупинено дію трудового договору з позивачкою. Враховуючи, що щорічна відпустка є різновидом часу відпочинку та надається за відпрацьований робочий рік, то призупинення трудового договору унеможливлює перебування працівником у відпустці за період з 14.09.2022 року. Отже виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку з цього часу є неможливою. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати (частина 1); Так, відповідно до статті 117 КЗпП України, в редакції Закону №2352-ІХ від 01.07.2022 року (набрав чинності 19.07.2022 року), діючій на час звільнення позивача, якою встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Відповідач свої заперечення стосовно покладення на нього відповідальності за затримку розрахунку при звільненні позивача обґрунтував тим, що внаслідок окупації м.Світлодарськ російськими терористичними військами було неможливо вжити заходи щодо вивезення в безпечне місце первинної документації, яка підтверджує облік доходів та витрат, що унеможливило вчасно здійснити [PERSON] розрахунок середнього заробітку і здійснити з нею розрахунок при звільненні. Як вбачається із повідомлення ПАТ «Центренерго» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків ПАТ «Центренерго» втрачено доступ до кадрової, управлінської, бухгалтерської та податкової документації Вуглегірської ТЕС з 01.04.2016 року. Так, частиною четвертою статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що у разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства, а відповідно до положень частин другої та третьої цієї норми права роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Як вбачається із листа від 13.11.2023 року №02 Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» повідомлено [PERSON] про направлення їй належним чином завіреної копії наказу про звільнення, а також про неможливість виплати належних при звільненні коштів у зв`язку із окупацією м.Світлодарськ та захопленням Вуглегірської ТЕС, що унеможливлює доступ до первинної документації Вуглегірської ТЕС, зокрема до документів з кадрових питань. У разі наявності документів, які нададуть можливість провести розрахунок невиплаченої заробітної плати, компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки та інших нарахувань, запропоновано надати їх на адресу вказану у листі. А також проінформовано, що виплата всіх сум при звільненні буде здійснена після припинення або скасування воєнного стану та після відновлення діяльності Вуглегірської ТЕС. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим звільнити відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, оскільки це порушення сталося не з вини відповідача. Відповідно до частини другої\~статті 141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягення заробітної плати, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 628,21 грн.(107659,08 сума заявлених вимог, 55898,76-сума задоволених вимог=51,9%, 1211,20/100х51,9=628,21 грн.)

Outcome: partial