Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

13.02.2025 позивач [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що вона з відповідачем по справі [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17.02.2017, який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №244. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , неповнолітньою дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами на теперішній час припинені, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, взаємних інтересів не мають. Таким чином, позивач вважає, що її сім`я розпалася повністю та остаточно і ніякого бажання на примирення в неї немає. Майнового спору на час розгляду справи не мають. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 17.02.2017 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №244. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали письмову заяву в якій просять суд розглядати справу за їх відсутності, згодна на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав письмову заяву в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 17.02.2017 сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі (а.с.7). Шлюбні відносини між сторонами припинені у лютому 2022 року, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, взаємних інтересів не мають. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , неповнолітньою дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.7а, 8). Майнового спору на час розгляду справи не мають. Відповідно до ст.263 ч.6 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206\~цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч.ч.1, 4 ЦПК України,\~позивач може\~відмовитися від\~позову,\~а відповідач\~-\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, відповідач позов визнав, відповідно до ст.206 ч.4, 263 ч.6 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні вимоги містяться у ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Крім того, згідно з нормами ч.1 ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним і документально підтверджені судові витрати. Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору сплаченого нею при поданні позову, що складає 605,60 грн., а інша частина в розмірі 605,60 грн., відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Правовідносини між сторонами регулюються наступними правовими нормами. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що сім`я розпалася і зберегти її неможливо,\~таким чиномпозов слід задовольнити.

Outcome: approved