Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 23534, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до умов кредитного договору № 3753765 від 18.06.2023 відповідачу було надано ТОВ «Лінеура Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», кредит в сумі 4 100,00 грн строком користування з 18.06.2022 по 12.06.2024 зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Проте відповідач не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Провадження у даній справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 89). Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст.\~279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви і доданих до неї документів направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання (а.с. 87), проте поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими з відмітками «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 94-95). Жодних заяв чи клопотань до суду не надходило. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.06.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №3753765 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого сума кредиту складає 4 100,00 грн, строком на 360 днів, процентна ставка - 2,00% в день (а.с. 27-45). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом підписання кредитного договору [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію». Також, електронним підписом одноразовим ідентифікатором А489, [PERSON] підписала додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3753765 від 18.06.2023 - таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 46). За умовами кредитного договору, ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит у сумі 4 100,00 грн шляхом перерахування коштів на картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Пейкет Україна» (а.с. 52). Таким чином, судом встановлено, що між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем в належній формі був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав кредит та можливість користуватись кредитними коштами зі сплатою відсотків за користування кредитом, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору кредиту. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Лінеура Україна», [PERSON] має загальну заборгованість за договором у сумі 23\~534, 00 грн, яка складається з: 4\~100, 00 грн - заборгованість за кредитом; 19\~434, 00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. кредитного договору за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 18.06.2023 по 21.02.2024 (а.с. 53-62), який суд визнає правильним. 21.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Кредит Капітал» укладено договір факторингу №21/02/24, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь позивача права грошової вимоги до боржника за договором №3753765 про надання коштів на споживчого кредиту від 18.06.2023, який був укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] (а.с. 65-76). Згідно вимог ч. 1\~ст. 513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За приписами\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно вимог ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В\~ст. 516 ЦК України\~зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1\~ст. 1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті\~516, частини другої статті\~517 ЦК України\~свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги до [PERSON] , а ТОВ «Лінеура України» таке право втратило. Оскільки ТОВ «Фінансова компанією «Кредит-Капітал» на підставі договору факторингу № 21/02/2024 від 21.02.2024 набуло право вимоги за кредитним договором №3753765 від 18.06.2023, укладеним між первісним кредитодавцем ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , тому у позивача, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Доказів про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Згідно вимог ст. ст.\~76,\~77 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та за відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2\~422, 40 грн.

Outcome: approved