Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивачі - [PERSON] , [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє [PERSON]., звернулися до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просили встановити факт вимушеного переселення та стягнути з відповідача - держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, на користь кожного з позивачів суму моральної шкоди у розмірі по 1 533 511,00 грн, що еквівалентно 35 000,00 Євро відповідно до офіційного курсу Національного Банку України станом на день подачі позовної заяви. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що незаконно анексувавши Автономну Республіку Крим у лютому 2014 року, Росія продовжила військову агресію щодо України. Так, у серпні 2014 року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей збройних сил Російської Федерації. Визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, у яких запроваджено особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків і найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Тобто, з лютого 2014 року триває збройна агресія Російської Федерації щодо України, загинули тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки. Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан. Даний указ введено у зв`язку із початком війни, яку Російська Федерація розпочала та здійснює на території України. З лютого 2022 року по даний час Російська Федерація знищує, пошкоджує населені пункти України, майно громадян, завдає шкоди здоров`ю та вбиває громадян. Внаслідок вказаного значна кількість населених пунктів України, громадян України, які блоковані, окуповані Російською Федерацією, позбавлені свободи, прав, та перебувають на межі гуманітарної катастрофи внаслідок відсутності їжі, медикаментів, тощо. В тяжких умовах знаходяться мільйони вимушених переселенців. Позивачі [PERSON] та її син [PERSON] були зареєстровані та проживали разом із сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Водночас, з 25 лютого 2022 року вся територія Щастинської міської територіальної громади відноситься до територій, які тимчасово окуповані Російською Федерацією. Реєстрація на даній території є беззаперечним доказом проживання позивачів у епіцентрі військових/бойових дій, під час чого вони стають свідками вбивств, тілесних ушкоджень, знищення майна мирного населення, чують та бачать військові постріли, бомбардування, вибухи, пожежі та руйнування. У зв`язку з цим позивачі були вимушені покинути свій дім та виїхати спочатку до міста Києва. Однак, оскільки у лютому 2022 року в столиці також почалися військові дії, позивачі виїхали за межі території України, спочатку до Польщі, а далі - до Німеччини. Налагодити свій побут без знання іноземної мови не вдалося, тому вимушені були повернутися на територію України. У зв`язку зі збройною агресією кожного дня позивачі зазнають душевних страждань і приниження, переносять стрес і мають побоювання за свою безпеку та безпеку рідних. Зазначеними обставинами були порушені нормальні життєві зв`язки позивачів та погіршилися відносини з оточуючими, кожного дня вживаються додаткові зусилля для організації свого життя та захисту порушеного права. Моральні страждання позивачів внаслідок стресу викликані через постійні повітряні тривоги та необхідність перебування тривалий час в укритті, бомбардування об`єктів критичної інфраструктури. Результатом збройної агресії особисто для позивачів стала втрата нормального мирного життя без щоденних побоювань за своє життя та життя рідних, за збереження майна, за безпеку пересування населеними пунктами. До війни вони були повноцінними членами суспільства, мали налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Позивачі позбавлені звичного ритму життя, спілкування з близькими та друзями, а також можливості на повернення з бомбосховища додому, налагодження побуту. Ці обставини відобразилися на моральному та матеріальному становищі позивачів, зокрема, позбавлено можливості користуватися належним майном та вилучати корисні властивості належного майна для задоволення власних потреб та рухомим майном, що знаходиться в них, а також втрата можливості розпоряджатися ним, що завдає позивачам моральної шкоди. Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачам моральних страждань, істотних порушень його конституційних прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також почуття безпорадності та розчарування, які позивачі відчувають щоденно через неможливість мирно проживати на рідній землі, користуватися належним їм житлом, спілкуватися з близькими, позивачі вважають, що у даному випадку достатнім та справедливим розміром компенсації буде сума 1 533 511,00 грн, що еквівалентно 35 000,00 Євро, і саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через незаконну окупацію. З огляду на викладене позов просили задовольнити. У порядку досудової підготовки справи судом направлено запити від 13 грудня 2024 року до Управління соціальної та ветеранської політики Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації щодо підтвердження про фактичне місце проживання особи на дату звернення, адресу, за якою із внутрішньо переміщеної особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції щодо [PERSON] та [PERSON] 24 грудня 2024 року (вхід. № 70646) Управлінням соціальної та ветеранської політики Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації надано запитувану інформацію щодо [PERSON] 23 січня 2025 року (вхід. № 4175) Управлінням соціальної та ветеранської політики Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації надано запитувану інформацію щодо [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2025 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 18 березня 2025 року на 11 год. 30 хв. 12 лютого 2025 року на офіційному сайті Дніпровського районного суду міста Києва розміщено оголошення про розгляд справи № 755/21594/24 за позовом [PERSON] , [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє [PERSON] , до держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про стягнення моральної шкоди та повідомлено, що підготовче засідання у даній справі призначено на 18 березня 2025 року на 11-30 год., відповідачеві роз`яснено процесуальні права та встановлено процесуальні строки. 18 лютого 2025 року (вхід. № 9184) до суду надійшло клопотання [PERSON] про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 18 березня 2025 року учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Ухвалою Дніпровського районного суду від 04 червня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 16 липня 2024 року на 15-00 год. 01 квітня 2025 року на офіційному сайті Дніпровського районного суду міста Києва розміщено оголошення про розгляд справи № 755/21594/24 за позовом [PERSON] , [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє [PERSON] , до держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про стягнення моральної шкоди та повідомлено, що судове засідання у даній справі призначено на 16 квітня 2025 року на 14 год. 30 хв. 16 квітня 2025 року у судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 сформулював висновок, що в разі застосування деліктного винятку (наявність факту заподіяння шкоди) будь-який спір, що виник на території України в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема, Російською Федерацією, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено Російську Федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії Російської Федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Верховний Суд також установив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з Російською Федерацією у зв`язку з повномасштабною збройною агресією. Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи,

Outcome: partial