Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, у якому просить визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрований за [PERSON] ; 1/2 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 4625586900:01:014:0095, площею 0,125 га, розташованої за адресою: Львівська обл., Турківський район, с.Розлуч; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію в розмірі ринкової вартості автомобіля марки «Citroen C4 Picasso», що становить 125420 грн. Позов мотивує тим, що 22.10.2009 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2891. 08.10.2024 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова шлюб між сторонами було розірвано. За час спільного проживання у шлюбі подружжя набуло майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Так, за відповідачем зареєстровано автомобіль марки «Citroen C4 Picasso», 2010 року випуску, квартира за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий номер 4625586900:01:014:0095, площею 0,125 га. Вартість автомобіля відповідно до експертної оцінки становить 250840 грн, квартири 3103750 грн, а земельної ділянки 234000 грн. Після розірвання шлюбу сторони не змогли домовитись щодо порядку поділу даного майна. Тож в позові позивач просить поділити квартиру, земельну ділянку, що є об`єктами спільної сумісної власності сторін із визнанням за нею права власності на 1/2 частку щодо кожного майна, а також просить компенсацію в розмірі ринкової вартості автомобіля марки «Citroen C4 Picasso», що становить 125420 грн. Ухвалою суду від 03.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження у справі та призначено підготовче засідання. Визначено відповідачу строк для подання відзиву. 11.03.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У такому відповідач не заперечує, що майно за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо земельної ділянки кадастровий номер 4625586900:01:014:0095, площею 0,125 га, зазначає, що така була отримана ним в межах норм безоплатної приватизації земельних ділянок, отже така не є об`єктом права спільної сумісної власності, а тому не підлягає поділу. Щодо вимоги про компенсацію половини вартості автомобіля марки «Citroen C4 Picasso», відповідач не проти виплатити компенсацію половини вартості автомобіля, однак заперечує проти визначеної позивачем оцінки транспортного засобу. Так ним було замовлено оцінку в іншого суб`єкта оціночної діяльності та отримано звіт про оцінку майна, ринкова вартість автомобіля згідно якого складає 210800 грн. враховуючи вище викладене просить позов задовольнити частково. 17 березня 2025 року суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні просили позов задовольнити в повному обсязі в частині компенсації 1/2 частини вартості автомобіля погодились із сумою запропонованою відповідачем. Додатково позивач пояснила, що земельна ділянки кадастровий номер 4625586900:01:014:0095 була надана їй з відповідачем безоплатно, як молодій сім`ї за рішенням органу місцевого самоврядування. Представник відповідач надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 22.10.2009 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2891. 08.10.2024 року рішенням Залізничного районного суду м Львова шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.11.2024 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована 24.05.2022 на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі продажу майнових прав від 14.01.2021 року. Також, як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.11.2024 року за відповідачем 13.11.2014 зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 4625586900:01:014:0095, площею 0,125 га, розташованої за адресою: Львівська обл., Турківський район, с.Розлуч. Пістава виникнення права власності: свідоцтво про право власності [NUMBER] , виданий 14.11.2014, видавник: Реєстраційна служба Турківського районного управління юстиції Львівської області. Судом не приймають до уваги заперечення сторони відповідача, що вказана земельна ділянка отримана у власність відповідачем в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок, з наступних підстав. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Разом з тим, жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували набуття вказаної в позові земельної ділянки відповідачем внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, суду не надано. Згідно з положеннями ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.60\~СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, оскільки відповідачем набуто у власність спірну квартиру та земельну ділянку під час перебування у шлюбі з позивачем, таке майно є спільної сумісної власністю подружжя. Щодо можливості поділу спірної квартири та земельної ділянки між сторонами, то суд зауважує, що відповідно до статей 69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи наведені правові норми та виходячи з рівності часток майна дружини та чоловіка, з огляду на обставини справи, суд не вбачає підстав для відступлення від загальної презумпції поділу майна подружжя на засадах рівності часток подружжя в майні, що є об`єктом спільної сумісної власності, а тому частки сторін мають бути визначені рівними. За таких обставин суд приходить до висновку, що спірна квартира та земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності сторін і має бути поділена між ними в рівних частках. Позовні вимоги підлягають до задоволення в цій частині в повному обсязі. При цьому відповідно до ст.372 ЦК у зв`язку з поділом квартири між сторонами право спільної сумісної власності припиняється, а за сторонами підлягає визнанню право власності на належну кожному з них ідеальну частку. Також судом встановлено, що за відповідачем зареєстровано 27.11.2019 автомобіля марки «Citroen C4 Picasso», 2010 року випуску, який також є спільним майно подружжя, що не заперечується сторонами. Стороною позивача надано Висновок про вартість майна, який зроблено на замовлення [PERSON] , за результатами якого ринкова вартість об`єкта оцінки автомобіля марки «Citroen C4 Picasso», 2010 року випуску станом на дату оцінки 06.12.2024 р. становить 250\~840 грн. Однак, відповідачем до відзиву долучено Звіт № 99_р_25 про оцінку транспортного засобу, який було проведено оцінювачем ФОП [PERSON] 07.03.2025, на підставі огляду транспортного засобу марки «Citroen C4 Picasso», 2010 року випуску та вказано, що ринкова вартість автомобіля на дату оцінки складає 210800 грн. Враховуючи, що наданий звіт про оцінку стороною відповідача був проведений на підставі огляду спірного авто, суд вважає, що саме такий має бути врахований при визначенні ринкової вартості автомобіля, а тому в цій частині позовні вимоги слід задоволити частково та з відповідача слід стягнути на користь позивача грошову компенсацію в розмірі ринкової вартості транспортного засобу марки «Citroen C4 Picasso», 2010 року випуску, що становить 105400 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати складаються із судового збору, сплаченого позивачем за подання позову в розмірі 17605,40 грн. Оскільки позов підлягає до задоволення, то відповідно до ст.141 ЦПК, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved