Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

I. Стислий виклад позиції позивача, відповідача та третіх осіб. Представник позивача [PERSON] адвокат Пипа А.О. звернулась до суду із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У своєму позові позивач просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , з подальшим зняттям [PERSON] з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що вона, [PERSON] є уповноваженим наймачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була надана чоловіку позивачки [PERSON] , на підставі Рішення № 198 Виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області від 24.07.1996 року. В наступному, після смерті чоловіка, Наказом виконкому за № 50 «ОД» від 27.07.2018 року було дозволено заміну договору найму житлового приміщення за вказаною вище адресою на ім`я позивачки. Станом на час звернення до суду вказана квартира не приватизована та не передана у приватну власність позивачки. Окрім позивачки у вищезазначеній квартирі також зареєстровані: [PERSON] (донька), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука). [PERSON] є онуком позивачки. Відповідач не проживає в квартирі за місцем своєї реєстрації вже більше десяти років, оскільки поїхав до рф та залишився там на постійне місце проживання до теперішнього часу. Має там сім`ю та працює. Повертатися не має ані можливості, ані наміру. Відповідно ніяких коштів на оплату за житлово-комунальні послуги від нього не надходить, його особистих речей в квартирі немає. Наявність реєстрації відповідача в квартирі змушує позивачку, яка є пенсіонеркою та особою досить похилого віку, сплачувати вже тривалий час додаткові кошти за житлово-комунальні послуги та нести інші витрати по утриманню квартири і за відповідача. Крім того, наявність реєстрації відповідача в квартирі не дає можливості позивачу оформити житлову субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки не має можливості надати інформацію щодо доходів онука, як того вимагають норми чинного законодавства. Отже, єдиним можливим способом зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , є звернення із цією позовною заявою до суду. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача та третіх осіб. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Пипа А.О. не з`явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділу формування\~та ведення\~реєстру територіальної\~громади міста\~Кам`янської міської\~ради не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутністю, позовні вимоги позивача підтримує. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутністю, позовні вимоги позивача підтримує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. III. Процесуальні дії по справі. 30 жовтня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , була надана [PERSON] , на підставі Рішення № 198 від 24.07.1996 року, що підтверджується Ордером на жиле приміщення №154, який виданий Виконавчим комітетом Дніпровської ради народних депутатів від 08.08.1996 року (а.с.26). Наказом адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради за № 50 «ОД» від 27.07.2018 року було наказано Комунальному підприємству міської ради «Управляюча компанія по обслуговування житлового фонду» змінити договір найму жилого приміщення, що перебуває у комунальній власності, на громадянку [PERSON] склад сім`ї 4 особи, 1-кімнатна квартира житловою площею 20,2 кв.м. по [ADDRESS] , у зв`язку зі смертю квартиронаймача. Згідно інформації №401027797 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25 жовтня 2024 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості стосовно квартири [ADDRESS] , відсутні (а.с.20). Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] та довідки N 001299448 про склад сім`ї, наданої 23 липня 2024 року ТОВ «Абонент ХХІ», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (квартиронаймач), [PERSON] (донька), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука) (а.с.19, 44). При цьому, онук позивача - [PERSON] не мешкає у вищезазначеній квартирі. Відповідно до акту не проживання №б/н, наданого 06 серпня 2024 року Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Добробут», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , дійсно не проживає зі слів заявника більше 10 років, про що свідчать та підписують сусіди (а.с.18). Наявність зареєстрованої особи у квартирі, яка не проживає більше десяти років перешкоджає позивачу належним чином користуватися квартирою та покладає додатковий фінансовий обов`язок зі сплати комунальних послуг за відсутньою особою. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення Житлового кодексу та Цивільного кодексу України. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.6 ЖК України, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Частиною 4 ст.9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду врегульовано положеннями глави 2 ЖК України. Статтею 64\~ЖК України\~передбачено,\~що члени\~сім`ї\~наймача,\~які проживають\~разом з\~ним,\~користуються нарівні\~з наймачем\~усіма правами\~і несуть\~усі обов`язки,\~що випливають\~з договору\~найму жилого\~приміщення.\~Повнолітні члени\~сім`ї\~несуть солідарну\~з наймачем\~майнову відповідальність\~за зобов`язаннями,\~що випливають\~із зазначеного\~договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ч.1 ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України врегульовано, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК України, стаття 405 ЦК України), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Так, відповідно до положень статей 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року, справа № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року, справа № 760/13113/14-ц. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] - більше 10 років не проживає у спірному житлі, житлом не цікавиться, витрат по його утриманню не несе, поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців судом не встановлено. Відповідач без поважних причин, понад шість місяців відсутній за місцем реєстрації, що є правовою підставою для визнання його, згідно ст. 71, 72 ЖК України, таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Згідно положень статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, позовна вимога [PERSON] до [PERSON] в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позивача про зняття з реєстрації відповідача, то суд зазначає наступне. Відповідно до підпункту 2 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі, зокрема: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, суд зазначає, що наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила права користування, що набрало законної сили, є достатньою підставою для його виконання шляхом зняття такої особи з зареєстрованого місця проживання і не потребує додаткового судового врегулювання, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). VI. Розподіл судових витрат. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, з [PERSON] підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 1\~211,20 грн.. Враховуючи викладене та

Outcome: partial