Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Представник ТОВ «Керуюча компанія «Статус» (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно якого просить суд: стягнути з [PERSON] , [INFO] (далі по тексту - відповідач), на користь ТОВ «Керуюча компанія «Статус» заборгованість у розмірі 137 351, 15 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.08.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Керуюча компанія «Статус» укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг №3321 1230, предметом якого є надання житлово-комунальних послуг по об`єкту - квартирі [ADDRESS] . Як зазначає позивач, ним надаються послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за вказаною адресою. Проте, відповідач не виконує належним чином власних зобов`язань по сплаті за отримані послуги, у зв`язку з чим за період з 01.12.2020 року по 31.10.2024 року утворилась заборгованість в загальній сумі 105 134,26 грн., інфляційні нарахування в сумі - 5 627,92 грн.; 3% річних в сумі - 2 019,42 грн., пеня у розмірі - 24 569,55 грн., а всього в розмірі - 137 351, 15 грн. та судові витрати. За вказаних обставин, для захисту порушеного права, позивач звернувся до суду з цим позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2024 року матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05.12.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18.02.2025 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. Від відповідача відзив не надходив. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, також не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату місце та час судового розгляду був повідомлений належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює проводити розгляд у заочному порядку за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «СТАТУС» (надалі - «Позивач» та/або - «ТОВ «Керуюча компанія «СТАТУС») є балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] згідно розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації «Про визначення балансоутримувача житлових будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] № 174 від 09.04.2014 р. Як вказано в відомостях з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири [ADDRESS] являється [PERSON] (надалі - «Відповідач») Загальна площа квартири [ADDRESS] становить 75,5 кв.м. 11.08.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 3321 1230 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг (надалі - «Договір») - по квартирі [ADDRESS] . За вказаним вище Договором позивач надає відповідачу послуги з утримання та управління будинком та прибудинковою територією, житлово-комунальні послуги та забезпечує утримання служби адміністраторів (консьєржів) в Будинку та/або контрольно-пропускних постів до Будинку, контрольно-пропускних пунктів в`їзду на територію, патрульної служби в Будинку і на території, інші додаткові послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які не увійшли до тарифу, у зв`язку із домовленістю Сторін про отримання Споживачем послуг, що не враховані у структурі, періодичності та строках надання послуг, затверджених органами місцевого самоврядування. Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. - «утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством». Згідно п. 8 ч.1 статті 1 ЗУ №417 від 14.05.2015 р. управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Послугу з управління багатоквартирним будинком надає управитель, який за визначенням ЗУ №417 від 14.05.2015 р. забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Стаття 151 Житлового кодексу України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до п. 3.3. Договорів нарахування та оплата за послуги, відповідно і надання послуг Позивачем Відповідачу по Договорах, здійснюється з 01.10.2014 року. Тарифи на послуги, визначені в п. 3.5. статті 3 Договорів. Тарифи розраховані та відповідають тарифам затвердженим державними органами виконавчої влади, яким відповідно до законодавства України надано такі повноваження та згідно умов Договору. п. 3.1. статті 3 Договорів передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, на підставі рахунків, виставлених Виконавцем за тарифами до 20-го числа і не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим за тарифами після 20-го числа. Як передбачено п.п. 4.2.1. п.4.2. статті 4 Договорів відповідач зобов`язується сплачувати послуги в установлені Договором та чинним законодавством України строки та порядку. Відповідач не сплачує за надані послуги, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за Договором № 3321 1230 укладеного 11.08.2014 року в сумі 105 134, 26 грн. Розрахунки нарахувань додаються. пп. 5.1.8. та пп. 5.1.9 Договору передбачають, що Позивач (Виконавець по Договору) має право відповідно до ст. 625 ЦК України нараховувати та стягувати з Відповідача (Споживача по Договору) в судовому порядку заборгованість з оплати послуг, пеню, штрафні санкції, відсотки, збитки, а пп. 6.1.2. Договорів встановлює, що Споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені у розмірі 0,1 % від суми боргу, за кожен день прострочення, але не більше 100% суми боргу. Отже, оскільки відповідач прострочив за Договорами, оплату за житлово-комунальні послуги він зобов`язаний оплатити суму заборгованості з урахуванням пені, індексу інфляції та 3 % річних за користування чужими коштами. Згідно Договору № 3321 1230 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг від 11.08.2014 р. нараховані наступні штрафні санкції: за період з січня 2021 р. по жовтень 2024 р. нараховано пеню (0,1%) -24569,55 грн.; індекс інфляції - 5 627,92 грн.; 3% річних - 2019,42 грн. Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). Ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги). Виходячи з положень статей 319, 320, 322, 382 Цивільного кодексу України, статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 № 417-VIII на власників квартир та нежитлових приміщень житлових будинків, як на співвласників багатоквартирних будинків законом покладено низку обов`язків, зокрема, забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан, технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм тощо. Згідно частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, та ч.1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несуче-огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташованій прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до ч. 2 ст. 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Власність зобов`язує. Тому власник майна не тільки має право на свій розсуд володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном та здійснювати стосовно останнього будь-які дії, що не суперечать закону та публічному інтересу, але й мусить виконувати певні обов`язки, передбачені законом. Одним, з таких обов`язків власника є його обов`язок утримувати майно, що йому належить. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком (ч.3. ст.12 Закону України ««Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку»). Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, розглядаючи справу справа № 686/14833/15-ц, дійшов висновку про задоволення позову про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, з огляду на те, що [PERSON] є власником квартири та споживачем послуг з утримання будинку, які надає ОСББ «Мрія» за тарифами, затвердженими рішеннями загальних зборів об`єднання, а тому відсутність між сторонами договірних зобов`язань, не звільняє споживача від сплати за надані житлово-комунальні послуги. Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦКУ). Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Цивільного - процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 137 351, 15 грн., з них: основний борг 105 134 грн.; інфляційне збільшення боргу 5 627,92 грн.; три проценти річних 2 019, 42 грн.; пеня 24 569, 55 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн. необхідно зазначити наступне. У відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ТОВ «Керуюча компанія «Статус» у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію Договору №2 про надання правової допомоги від 17.06.2024 року; копію додаткової угоди №1 до Договору №2 про надання правової допомоги від 01.11.2024 року; копію платіжної інструкції №423 від 24.04.2025 року на суму 14 000,00 грн. Проаналізувавши зміст перелічених документів, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено відповідними доказами обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості у своїй сукупності, у зв`язку з чим суд вважає, що наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Керуюча компанія «Статус» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 000,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved