Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідача), у якому просить позбавити його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та витребувати у відповідача на користь неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , належний йому документ - чинне свідоцтво про народження серії [NUMBER] , яке перебуває у незаконному володінні відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони перебували у шлюбних відносинах, [INFO] у них народився син. Спільне життя між сторонами не склалося, припинили жити разом ще до народження дитини. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 31.10.2011. Позивач зазначає, що не створювала перешкод у спілкуванні з дитиною, але відповідач не проявляв жодного інтересу до дитини, з сином не спілкується, не піклується про його фізичний та духовний стан, ніяким чином не бере участі у житті сина та жодного разу не бачив їх спільного сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, дитина знаходиться на повному утриманні позивача, відповідач покладених на нього законом обов`язків не виконує. Крім того, зазначає, що при зверненні до ЦНАПу для оформлення паспорту дитині виявилося, що оригінал свідоцтва про народження (первинне), не відображається в реєстрах і не підтягується в «Дії», оскільки відповідач виготовив для себе повторне свідоцтво про народження дитини, таким чином, на думку позивача, обмежує та порушує права дитини на володіння власним документом. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що сина він ніколи не бачив та не спілкувався з ним, не бачив як він росте, з вини позивача син позбавлений можливості спілкування з відповідачем як із батьком. Зазначає, що змирився із такою ситуацією, до служби у справах дітей для встановлення йому графіку спілкування з дитиною не звертався. Щодо витребування свідоцтва, оскільки позивач може отримати дублікат свідоцтва, тому не вбачає законних підстав для витребування у нього у судовому порядку цього документа. Просить врахувати при винесенні рішення викладену у відзиві позицію та відмовити в задоволенні позову. Позивачем подано на адресу суду відповідь на відзив, в якому викладені заперечення, щодо поданого відповідачем відзиву. 08 листопада 2024 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва залишено позовну заяву без руху. 20 грудня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 03 квітня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. Позивач у судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме у частині позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав, в іншій частині - вважає заявлену вимогу необґрунтованою. Представником третьої особи подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. При прийнятті рішення просить врахувати висновок органу опіки і піклування від 12 березня 2025 року № 106-2654. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. 05 червня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2011 (справа № 2-4183/11) (а.с.11). Сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.08.2011 року у справі № 2-2853-11 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.04.11 року та до його повноліття, а а також вартість медикаментів в сумі 590 гривень. Рішення суду набрало законної сили 16 вересня 2011 року (а.с.12). Згідно довідки №16 від 15.10.2024 року видана Житлово-будівельним кооперативом «Квазар 3», зазначено що позивач дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] разом із своїми сином [PERSON] . Крім того зазначено, що батько дитини, [PERSON] за даною адресою не зареєстрований та не проживає, не навідує та не спілкується з дитиною, така довідка підписана сусідами та головою правління ЖБК «Квазар 3». Згідно психолого-педагогічної характеристики учня [PERSON] зазначено, що мати бере активну участь у навчанні та вихованні сина - цікавиться шкільним життям сина, відвідує батьківські збори, тримає постійний зв`язок з класним керівником. Крім того, за роки навчання, батько дитини на зв`язок з класним керівником не виходив, на батьківські збори не з`являвся, дитину зі школи не забирав (а.с.33). Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ст.150 цього Кодексу батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток; поважати дитину; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.03.2025 №106-2654 органом опіки батьки були запрошені на засідання комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації 26.02.2025. [PERSON] була присутня, надала пояснення , що батько не бере участі в житті сина протягом 14 років, підтримала свої вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] . Батько на засідання комісії не прибув. З метою з`ясування думки батька запрошений повторно. На засіданні комісії 12.03.2025 був присутній лише батько, який не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Таким чином, заслухавши думку батька та матері, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Також у судовому засіданні 17.04.2025 відповідач [PERSON] зазначив, що позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав визнає, та проти таких вимог не заперечує. У зв`язку із вищевикладеним, враховуючи висновок органу опіки та піклування, у сукупност з іншими доказами наявними у матеріалах справи, а також визнання позову у цій частині відповідачем, суд прийшов висновку про позбавлення [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання - [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Щодо витребування у відповідача на користь неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , належний йому документ - чинне свідоцтво про народження серії [NUMBER] , яке перебуває у відповідача, суд вважає що у цій вимозі слід відмовити, оскільки така вимога є передчасною. Відповідно до ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Оскільки рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав ще не набрало законної сили, тобто відповідач ще не позбавлений батьківських прав, твердження позивача про незаконність перебування у його володінні свідоцтва про народження дитини є необґрунтованим, тому у такій вимозі позивача слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовну заяву задоволено частково, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial