Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого прохала визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса № 15586 від 10.11.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" грошових коштів у розмірі 28 369,96 грн, а також стягнути з ТОВ "Вердикт Капітал" на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у сумі 28 369,96 грн, завдані збитки 3 337,00 грн та понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позову зазначає, що у нотаріуса не було підстав на вчинення виконавчого напису на договорі, який не був посвідчений нотаріально та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Окрім того, неможливість вчинення виконавчого напису № 15586 від 10.11.2021 року була обумовлена й тим, що на підтвердження суми заборгованості Стягувачем надано нотаріусу лише звичайну ксерокопію Анкети-заяви. Сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, більше того, відсутні документи на підтвердження користування позивачем будь-якими коштами відповідача. Відтак, нарахована сума заборгованості не може вважатися безспірною. Окрім того позивач переконана, що нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог та їх визнання шляхом направлення боржнику письмової вимоги стягувача. В обгрунтування позовної вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 31 706,96 грн зазначає, що в межах виконавчого провадження № 68078699 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. 11.01.2022 року було прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої, загальний розмір заборгованості з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат на організацію та проведення виконавчих дій складає 31 706,96 грн (в тому числі борг - 28 369,96 грн, винагорода приватного виконавця - 2 837,00 грн, витрати на організацію та проведення виконавчих дій - 500,00 грн). Вважає, що у разі визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню повинна відбутися реституція сторін, тобто повернення в першочерговий стан і 28 369,96 грн підлягають поверненню відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, як безпідставно одержані відповідачем. Також вказує, що у результаті звернення відповідача до приватного виконавця для стягнення боргу на підставі протиправного виконавчого напису, їй було завдано шкоди у вигляді стягнення грошових коштів у розмірі 3 337,00 грн, які за своєю суттю є збитками, яких позивач зазнала внаслідок протиправної поведінки відповідача. Вказані збитки знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з діями відповідача, тому сума збитків у розмірі 3 337,00 грн підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача на підставі ст. 22 ЦК України. Окрім того, просила судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 07.11.2024 року відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечував проти позовних вимог, вказував про те, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Зазначає, що для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. З приводу стягнутих коштів зазначає, що підставою для стягнення з боржника коштів є кредитний договір і наявність у позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором. Грошові кошти приватним виконавцем було стягнуто по відкритому виконавчому провадженні на виконання виконавчого документу, який на момент такого стягнення був чинним та відповідно до законодавства підлягав до примусового виконання приватним виконавцем. Отже, всі дії по стягненню заборгованості були здійснені відповідно до норм чинного законодавства. Позивачем не надано суду жодного письмового доказу на підтвердження вимоги про відшкодування збитків. 3 огляду на викладене, позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягають. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. 10 грудня 2016 року [PERSON] було підписано Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ "Альфа-Банк" на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Альфа-Банк". Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ "Альфа-Банк" за вказаним договором є ТОВ "ФК ФЛЕКСІС" на підставі Договору № 2 про відступлення прав вимоги від 21.12.2020 року. ТОВ "ФК ФЛЕКСІС" уступило отримані права та обов`язки Товариству з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на підставі Договору № 21-12/20 про відступлення прав вимоги від 21.12.2020 року. Таким чином, відповідач вважається правонаступником всіх прав та обов`язків (новим кредитором, стягувачем) за вказаним вище договором. Постановою приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 13.10.2022 року підтверджується, що в межах виконавчого провадження № 68078699 приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем звернуто стягнення на доходи позивача на підставі виконавчого напису № 15586 вчиненого 10.11.2021 року. Виконавче провадження відкрито на підставі заяви ТОВ "Вердикт Капітал" про примусове виконання рішення вих № 14982192 від 26.11.2021 року, до якої додано скан-копію Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ "Альфа-Банк" на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Альфа-Банк" та довіреність № 61 від 26.02.2021 року, виданої на ім`я [PERSON] . З огляду на приписи ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (наприклад, щодо розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами про стягнення тіла кредиту, відсотків, пені, тощо). Спори між боржниками та стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, якщо суб`єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам ЦПК України вирішуються судом за позовами до стягувачів у порядку цивільного судочинства. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до п. 1.1-1.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій та ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус зобов`язаний перевірити безспірність вимоги, а також строк давності вимоги на момент видачі виконавчих написів, що є обов`язковими умовами для видачі виконавчого напису. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.1, п. 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій). Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою було доповнено Перелік документів новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», а саме: для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору та засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року у цій частині було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Приписами ст.5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі. Тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Отже, вчиняючи 10.11.2021 року виконавчий напис приватний нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. При цьому, нотаріус вирішує питання про безспірність вимоги стягувача на підставі наданих стороною стягувача документів. При вирішенні спірних правовідносин слід керуватись п. 1 Переліку від 29.06.1999 року № 1172 (у редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», відповідно до якого для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Згідно з п.5.1. Глави 16 вказаного вище Порядку (у редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису), виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відтак, для одержання виконавчого напису стягувач зобов`язаний надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору. Аналогічні правові висновки сформовані в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 361/4793/20, від 03 листопада 2021 року в справі № 461/1940/20. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у даному спорі суд повинен встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до підпункту 3.1, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до п. 2.2 Порядку вчинення нотаріальних дій у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення-письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису) (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Такі висновки наводить Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17. У постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справ № 361/1488/19 зазначено про те, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка стягувача на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в кредитному договорі адресу. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17. Отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог та їх визнання. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувана з підписом боржника про його отримання. Відповідно до частин 2, 3 ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст.2 ЦПК України). Змагальність передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст.12 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). Тож, з наявних у матеріалах справи доказів, судом установлено, що 10 грудня 2016 року [PERSON] було підписано Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ "Альфа-Банк" на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Альфа-Банк". Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, кредитодавець зобов`язаний детально поінформувати споживача у письмовій формі про усі умови кредитування. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові у справі № 750/1627/18 від 06.06.2019 року дійшов висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Довести безспірність такої заборгованості має кредитор при зверненні до нотаріуса. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що відсутнє посилання на розрахунок заборгованості (або виписку по рахунку) із зазначенням дати, з якої боржник прострочив виконання кредитного зобов`язання, які б підтверджували розмір та період заборгованості перед стягувачем. Також, оспорюваний виконавчий напис не містить посилання на форму Анкети-заяви від 10 грудня 2016 року (звичайна письмова форма, нотаріально засвідчений оригінал, дублікат, що має силу оригіналу). Водночас, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Судом встановлено, що у матеріалах справи наявна надана позивачем скан-копія Анкети-заяви, не засвідчена нотаріально. Будь-яких інших документів на підтвердження безспірності заборгованості сторони суду не надали. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази надіслання позивачу повідомлення-письмової вимоги про усунення порушення на виконання підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Отже, відповідач не надав доказів того, що звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, подав документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. З огляду на це суд приходить до висновку, що нотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явлення до стягнення заборгованості. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 р. у справі №910/10374/17, а також подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Щодо заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 31 706,96 грн, суд зазначає наступне. Із постанов приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди від 11.01.2022 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 11.01.2022 року, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 29.06.2022 року, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11.01.2022 року, про закінчення виконавчого провадження від 13.10.2022 року вбачається, що в межах виконавчого провадження № 68078699 приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем постановлено звернути стягнення на доходи боржника (позивача), що отримує дохід у ФІЛІЯ БУРОВЕ УПРАВЛІННЯ "УКРБУРГАЗ" АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" та здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 31 706,96 грн. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що факт стягнення з позивача приватним виконавцем грошових коштів у повному обсязі підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.10.2022 року, з якої вбачається, що виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Також зі змісту Довідки № 09/792 від 20.09.2024 року вбачається, що згідно постанови приватного виконавця Скрипник В.Л. у виконавчому провадженні № 68078699 від 11.01.2022 року, із заробітної плати позивача утримано 31 706,96 грн. Загальний розмір заборгованості з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат на організацію та проведення виконавчих дій складає 31 706,96 грн (в тому числі борг - 28 369,96 грн, винагорода приватного виконавця - 2 837,00 грн, витрати на організацію та проведення виконавчих дій - 500,00 грн). Таким чином, суд критично оцінює твердження відповідача, що жодними доказами не підтверджена стягнута фактично сума на користь ТОВ "Вердикт Капітал". Крім того, суд враховує той факт, що відповідач не надав до суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти стягнуті з позивача в сумі 28 369,96 грн на підставі виконання оспорюваного виконавчого напису утримуються ним за наявності правових підстав чи були повернуті позивачу. Згідно Постанови Верховного Суду від 12.11.20 року у справі № 200/3452/17 - справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані соціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права а збагачення за рахунок потерпілого. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18 та від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18. За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис № 15586 від 10.11.2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості в розмірі 28 369,96 грн суд визнає таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна та стягнути з відповідача на користь позивача 28 369,96 грн. При цьому суд звертає увагу, що за виконавчим провадженням № 68078699 щодо виконання оспорюваного виконавчого напису сплачено винагорода приватного виконавця - 2 837,00 грн та витрати на організацію та проведення виконавчих дій - 500,00 грн, які не можуть бути повернуті позивачу, оскільки ці кошти не були сплачені ним на рахунок відповідача у справі. Це питання підлягає вирішенню в межах Закону України «Про виконавче провадження» та правовідносин позивача і виконавчої служби, яка здійснювала виконавче провадження щодо виконання скасованого виконавчого напису; ці кошти не можуть бути відшкодовані в порядку статті 1212 ЦК України відповідачем позивачу. Щодо стягнення судового збору, суд виходить з наступного. Враховуючи те, що суд задовольняє позов у повному обсязі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Ураховуючи наведене, суд вбачає наявність підстав для частково задоволення позову, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягненню з відповідача безпідставно набутих коштів у сумі 28369,96 грн.

Outcome: partial