Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

У січні 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт самостійного виховання та утримання ним малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем 18.09.2010 року зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] . До 2019 року сторони проживали разом однією сім`єю у м. Фастів Київської області. У 2019 році [PERSON] покинула позивача з дитиною та пішла жити до іншого чоловіка, тому [PERSON] самостійно займається вихованням і утриманням свої доньки, яка зареєстрована та проживає з ним. У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Шлюб розірвано рішенням суду від 14 грудня 2022 року. У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідачки на його користь на утримання дитини. 17.02.2023 Фастівський міськрайонний суд Київської області задовольнив його заяву та стягнув аліменти з [PERSON] на утримання їхньої дитини. Однак [PERSON] не сплачує аліменти та станом на 15.12.2024 має заборгованість у розмірі 74789,82 грн, перебуває в Єдиному реєстрі боржників. У березні 2024 року [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом про визначення місця проживання дитини разом з батьком. Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2024 позов задоволено та визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Підставою для звернення до суду з цим позовом позивач зазначає ту обставину, що він як громадянин України у зв`язку із військовою агресією рф повинен захищати Україну, однак на його утриманні перебуває донька. У січні 2024 року [PERSON] звернувся до [INFO] із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу згідно зі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з тим, що він самостійно виховує доньку [PERSON] 16.02.2024 позивач отримав відповідь, згідно з якою йому повідомлено про необхідність з`явитися до ТЦК з метою уточнення облікових даних, крім того, повідомлено, що з метою отримання відстрочки від призову йому необхідно надати оригінал свідоцтва про народження дитини та рішення суду про визначення місця проживання дитини або ж рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету про визначення місця проживання дитини з батьком. Після отримання рішення суду [PERSON] повторно звернувся до ТЦК з аналогічною заявою, однак отримав відмову, за змістом якої йому повідомлено про те, що у зв`язку зі змінами в законодавстві, зокрема у Постанові Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 він повинен надати судове рішення, яким встановлено юридичний факт утримання та виховання ним дитини. Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Позивач зазначає, що встановлення цього факту є необхідним для захисту прав та інтересів його доньки [PERSON] , а також прав та інтересів позивача, який займається самостійним вихованням та утриманням дитини, для оформлення соціальної допомоги та вирішення інших питань пов`язаних із вихованням дитини, навчанням, вихованням і відпочинком, а також вирішенням питання про надання йому відстрочки від мобілізації. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області. Розгляд справи відкладено на 03 березня 2025 року о 12 годині 40 хвилин. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду по суті на 26.03.2025. 26.03.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача, щодо якого відсутні відомості про вручення повідомлення про дату, час та місце судового засідання. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову з підстав, що викладені у ньому, просив його задовольнити. Пояснив, що така ситуація у його сім`ї виникла в той час, коли дитині було п`ять років. Мати дитини і його колишня дружина переїхала проживати окремо. Спочатку їхня донька проживала з нею, але потім вона пояснила, що дитина займає весь її час, а їй потрібно влаштовувати своє життя і вона не має часу піклуватись та виховувати дитину. У зв`язку з цим відповідач не заперечувала проти проживання дитини з батьком (позивачем). З того часу відповідач з`являлась у житті дитини двічі, коли забирала свої речі з помешкання. Зараз вона відключила телефон і на зв`язок не виходить. Вона має контакт в телеграм, однак не телефонує. На запитання суду щодо мети звернення з цим позовом позивач пояснив, що встановлення цього факту передусім є необхідним для нього, оскільки його можуть призвати по мобілізації на військову службу; також, можливо, у майбутньому оформить якісь соціальні виплати дитині, але поки що про це не думав. Пояснив, що він один у своєї малолітньої дитини, крім нього більше нікому піклуватись про неї та займатись її вихованням. Матері дитина не потрібна, вона зникла, а бабуся є людиною поважного віку, тому їй тяжко виконувати цей обов`язок. Йому відомо, що факт самостійного виховання неповнолітньої дитини, який підтверджений судовим рішенням, є підставою для відстрочки від мобілізації, а тому просить суд встановити такий факт стосовно нього. Відповідач у судове засідання не з`явилася вдруге, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Водночас надіслана судом на адресу відповідача кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім цього, виклик відповідача також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подала, причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Гонзелінська В.М. в судовому засіданні при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення позову покладалась на розсуд суду. Пояснила, що позивач в попередні роки звертався до Органу щодо питання визначення місця проживання дитини з ним. Ця процедура завершена і місце проживання дитини з позивачем визначене судовим рішенням. Стосовно встановлення факту самостійного виховання позивачем дитини у Органу відсутні повноваження вирішувати таке питання та надавати висновки стосовно цього. Знає, що дитина матері не потрібна, а бабусі займатись її вихованням важко через поважний вік. Також знає, що у ТЦК вказана обставина вважається підставою для відстрочки від мобілізації. Щодо наявності підстав для задоволення позову пояснила, що орган присутній вдруге на розгляді такої справи, тому при вирішенні справи по суті покладається на розсуд суду. Представники третіх осіб [INFO] та Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради в судове засідання не з`явилися вдруге, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подали. Суд створив учасникам справи належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та копій позовної заяви з доданими до неї документами, а також надав строк для подачі відзиву, заперечень, пояснень. Крім того, суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18 зазначив, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Також Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 виклав правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідач не подав до суду письмовий відзив на позов, суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до правил частини 8 статті 178 ЦПК України. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність передбачених ст. 280 ЦПК України умов для цього, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке. Позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області 18 вересня 2010 року, актовий запис № 260. Вказана обставина підтверджується відомостями свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.19). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2022 року у справі № 381/3374/22 (а.с. 25-26). Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчать відомості свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 20). Згідно з довідкою про проживання, виданою будинковою головою Комендант Ю.О. від 12.12.2023, [PERSON] зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю [PERSON] та донькою [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до акту від 29.12.2024, складеного сусідами багатоквартирного будинку [ADDRESS] , [PERSON] одноосібно займається вихованням і утриманням своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає з батьком (а.с. 21). Згідно з довідкою № 02-05/413 від 04.12.2024, виданою [PERSON] директором ліцею Давиденком В., його донька [PERSON] , [INFO] , навчається у 7-В класі Фастівського ліцею № 1 Фастівської міської ради Київської області з 01.09.2018 року по теперішній час ( а.с. 23). Відповідно до характеристики Фастівського ліцею № 1 від 29.12.2024 року, [PERSON] навчається у Фастівському ліцею № 1 з першого класу. Учениця зарекомендувала себе як працелюбна, допитлива, серйозна, здібна до навчання дівчинка. Відповідально ставиться до виконання домашніх завдань. Програмовий матеріал за 5 клас опанувала на високому рівні. [PERSON] має спокійних, дещо замкнутий характер. Має гарну пам`ять і розвинуте мислення. [PERSON] завжди охайно одягнена, забезпечена шкільним приладдям. Проживає з татом та бабусею. Мама - [PERSON] , живе окремо і, за словами батька, не виявляє бажання брати участь у вихованні доньки, не спілкується з нею. Батько постійно тримає зв`язок з класним керівником, цікавиться навчанням та поведінкою доньки, завжди повідомляє про причини відсутності (а.с. 24). У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 17.02.2023 Фастівський міськрайонний суд Київської області задовольнив його заяву та стягнув з [PERSON] аліменти на утримання дитини. Згідно з інформацією про виконавче провадження, сформованою 15.12.2024, на виконанні у Фастівському ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження № [NUMBER], відкрите на підставі судового наказу від 17.02.2023 № 381/447/23 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] (а.с. 29-31). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 03.12.2024, боржник [PERSON] має заборгованість у розмірі 74789, 82 грн. та перебуває в Єдиному реєстрі боржників (а.с. 32-34). Відповідно до відомостей довідок, виданих Товариством з обмеженою відповідальності «ВКМЗ «ФАСАД», [PERSON] працює на посаді шліфувальника структурного підрозділу «Цех обробки натурального дерева» за основним місцем роботи, згідно з наказом № 295-к від 19.04.2024, з 22.04.2024 по теперішній час, дохід за період з 22.04.2024 по 30.11.2024 складає 159445, 68 грн (а.с. 35-36). Згідно зі змістом заяви від 29 січня 2024 року, [PERSON] звернувся до [INFO] з вимогою про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з тим, що він самостійно виховує доньку [PERSON] (а.с. 40-41). Начальник [INFO] листом № 1/829 від 08.02.2024 повідомив [PERSON] про необхідність з`явитися для уточнення облікових даних, крім того зазначив, що для розгляду питання про надання права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (після уточнення даних) у [INFO] необхідно написати заяву встановленого зразка та надати копії оригіналу свідоцтва про народження дитини та рішення суду про визначення місця проживання дитини або ж рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету про визначення місця проживання дитини з батьком (а.с. 42). Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2024 визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Після отримання рішення [PERSON] повторно звернувся з заявою до ТЦК з метою оформлення відстрочки від призову на військову службу. Начальник [INFO] листом № 1/11232 від 26.11.2024 повідомив позивача про те, що за результатами розгляду його заяви комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та [PERSON] підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на загальних підставах. Причина відмови - заява не відповідає Постанові Кабінету Міністрів України № 560. Нормативно-правове обґрунтування. Згідно зі статтею 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтями 150 та 151 СК України передбачено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини. Згідно із частиною другою статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Висновки суду. Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. У цій справі позивач просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу \-? батька, який самостійно виховує та утримує дитину. Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначає, що встановлення цього факту є необхідним для нього з метою вирішення питання про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації як особі, яка займається самостійним вихованням та утриманням дитини; а також, можливо, у майбутньому він буде вирішувати питання щодо захисту прав та інтересів доньки [PERSON] . При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, відповідно до приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, та зазначає про таке. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) наголосила, що, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачене позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Вказаний правозастосовний підхід свідчить про те, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. Сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Відповідно до приписів ЦК України, у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину. Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Відповідно до частини четвертої статті 15 СК України, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Отже, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. З огляду на вказане суд висновує, що для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, суд констатує, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Сімейний кодекс України не передбачає підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Водночас частиною першою статті 15 СК України встановлена «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання та утримання дитини. Спори, що виникають між сторонами, вирішуються шляхом перемовин, а в разі неможливості вирішити конфлікт ? у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до частини першої статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У цій справі суд встановив, що батьки дитини (позивач та відповідач) розірвали шлюб та проживають окремо, на підставі судового рішення з відповідача стягнуто аліменти на утримання спільної дитини сторін, однак боржник не виконує рішення суду. Позивач просить установити факт самостійного виховання та утримання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, оскільки в такому питанні завжди існує загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, тому суд приходить до висновку про те, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Водночас такий факт не підлягає встановленню у судовому порядку як самостійна вимога позову. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи результат вирішення цієї справи розподіл судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed