Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

До провадження Вінницького районного суду Вінницької області надійшла вищевказана позовна заява, яку представник позивача обґрунтував тим, що 01.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - первісний кредитор) та [PERSON] (далі - відповідач або позичальник) було укладено кредитний договір №304686061 (далі - кредитний договір). Зазначає, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 31.12.2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників №123 від 02.03.2021 до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №304686061. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач) укладено Договір факторингу № 20102022 (далі - договір факторингу), у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. Вказує, що відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 45519,72 грн., з яких: 11999,20 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33520,52 грн. - сума заборгованості за відсотками. Представник позивача зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21.10.2022 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, у зв`язку із чим [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №304686061, у вищевказаному розмірі, а саме 45519,72 грн. Крім цього, щодо укладення кредитного договору №3413415113/353451, представник вказує, що 23.12.2020 між ТОВ «Гоуфінгоу» (далі - первісний кредитор) та [PERSON] (далі - відповідач або позичальник) було укладено кредитний договір №3413415113/353451 (далі - кредитний договір), який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб.телефону відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Зазначає, що згідно кредитного договору, основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Також вказує, що 08.12.2021 між TOB «Гоуфінгоу» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач) укладено Договір факторингу № 08122021 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Вказує, що відповідно до реєстру боржників від 08.12.2021 до договору факторингу №08122021 від 08.12.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15940 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11940 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Представник позивача зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 08.12.2021 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, у зв`язку із чим [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №3413415113/353451, у вищевказаному розмірі, а саме 15940 грн. Тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за: за кредитним договором №304686061 в розмірі 45519,72 грн. та за кредитним договором №3413415113/353451 в розмірі 15940,00 грн., що в загальному розмірі становить 61459,72 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 26.12.2023 відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. 02.04.2024 відповідач [PERSON] поштою на адресу суду скерував письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що він не згоден із вимогами позивача, так відповідно до додаткової угоди №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року згідно умов цього- договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором; фактор має право на отримання від клієнта кошти у розмірі 100 гривень за кожен реєстри вимог, що сплачується на банківський рахунок фактора протягом 5 банківських днів. Вважає, що в даному випадку абсолютно нічим, окрім самої додаткової угоди до договору факторингу не підтверджено право вимоги саме по кредитному договору відповідача, адже позивачем не надано ні доказів оплати вартості реєстрів права вимог, ані самих реєстрів з яких можна чітко побачити, що саме по кредитному договору дійсно було встановлено домовленість про перехід права вимоги. Окрім цього відповідач вказує, що згідно вищевказаної додаткової угоди, фактор в строк до 10 робочих днів з моменту отримання ціни продажу оформляє та надсилає кожному з боржників повідомлення про відступлення права вимоги фактора, складеного в довільній формі за власним вибором на паперовому носії на поштову адресу кожного боржника або в електронному вигляді на електронну адресу боржника. Однак, він не отримував жодного повідомлення від ТОВ «Таліон плюс» про набуття ними права вимоги за кредитним договором №304686061 від 01.12.2020, а тому продовжував сплачувати первісному кредитору. Зазначає, що з моменту укладення договору пройшло вже більше 3 роки і він не зберігав жодних квитанцій про оплату кредиту, так як до нього за ці роки ніхто не звертався з жодними вимогами чи претензіями. Про те, що право вимоги по вищевказаному кредитному договору перейшло до позивача, відповідач знову ж таки дізнався суто із змісту позовної заяви. Також відповідач не згоден із сумою боргу адже він сплачував за кредит і за ці 3 роки жодних претензій не отримував ні від кого, а тому він не зберіг ні квитанцій скріншотів із особистого кабінету, оскільки пройшло дуже багато часу. Цей розрахунок заборгованості, який надає позивач абсолютно неправильний. Так незрозуміло звідки взагалі взялася сума в розмірі 45519,72 грн. Більше того сума боргу згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №304686061 від 01.12.2020 станом вже на 21.10.2022 складала 45519,72 грн., однак як вона нараховувалася до цього часу з моменту взяття кредиту абсолютно незрозуміло і відповідач з таким розрахунком боргу не погоджується. Аналогічне відповідач вказує і про кредитний договір №3413415113/353451 від 23.12.2020, а отже з таких підстав позивачем жодним чином не доведено саме заборгованості по кредитним договорам у розмірах заявлених в позовній заяві. Також вважає, що позивач не надав до суду жодного первинного банківського документу, який відповідає статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тому у задоволені позовних вимог має бути відмовлено у повному обсязі у зв`язку із відсутністю доказів видачі кредитних коштів. 13.06.2024 представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Степанчук О.А. за допомогою системи «Електронний суд» скерувала додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Вказує, що реєстри прав вимоги до договору факторингу носить в собі зобов`язання про нерозголошення відомостей, що становлять комерційну таємницю та конфіденційну інформацію, в зв`язку з чим, весь реєстр надати позивач не може лише витяги, таким чином позивач в повній мірі довів факт набуття права грошової вимоги до відповідача. Зазначає, що договори, укладені між відповідачем та первісними кредиторами, договори факторингу, укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Щодо відсутності повідомлення про відступлення права вимоги, представник позивача вказує, що в законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. При цьому неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Окрім цього, повідомляє, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеними з первісними кредиторами кредитними договорами, щодо яких виник спір, з тих причин, що не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п.35 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. Вказує, що у відповідності до умов кожного з укладених кредитних договорів, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану позичальником при укладанні кредитних договорів, а ідентифікація позичальника здійснюється через банка-емітента, отже доступ до виписок по картці має банк-емітент та відповідач, при цьому ні первісні кредитори, ні ТОВ «ФК «ЄАПБ» не мало та не має доступу до даної інформації, так як дана інформація - є банківською таємницею. Зазначає, що відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. 03.04.2025 у судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Степанчук О.А. не з`явилася; при цьому, у додаткових поясненнях просила розгляд даної справи проводити у відсутності представника позивача та позовні вимоги задовільнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з`явився, проте у своїх письмових поясненнях від 02.04.2024 просив розгляд справи проводити у його відсутності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Тому, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез`явившихся осіб. Вивчивши позов, письмові пояснення відповідача та додаткові пояснення, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 01.12.2020 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено: договір №304686061 (а.с.8-10); графік розрахунків (зворотній бік а.с.10), а також паспорт споживчого кредиту до договору №304686061 від 01.12.2020 (а.с.7), в якому вказано інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, надану виходячи із обраних позичальником умов кредитування. Згідно умов вищевказаного кредитного договору, відповідачу було надано фінансовий кредит на суму 7000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 303,78 % річних від суми кредиту, а також 841,80 % річних, у разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, строком на 29 днів. 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою викладено текст договору факторингу у новій редакції, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.15-17). 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «Таліон Плюс». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку до цього договору (а.с.18-19). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №304686061 в загальній сумі 45519,72 грн., з яких: 11999,20 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33520,52 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.20). Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості за кредитним договором №304686061 від 01.12.2020 за період з 21.10.2022 по 30.11.2023, станом на 30.11.2023 заборгованість за вищевказаним кредитним договором відповідачем [PERSON] не погашена та залишок заборгованості складає 45519,72 грн. (а.с.21). Також судом встановлено, що 23.12.2020 між [PERSON] та ТОВ «Гоуфінгоу» було укладено: індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №3413415113/353451 (а.с.26-27); додаток №1 до договору про надання фінансового кредиту №3413415113/353451 (а.с.28), у онлайн режимі, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) R85786, який було надіслано відповідачу на номер мобільного телефону - [NUMBER] . Згідно умов вищевказаного договору про надання фінансового кредиту, відповідачу було надано фінансовий кредит на суму 4000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 894,25% річних від суми кредиту, тобто в розрахунку 2,5 % за один день користування кредитом, строком на 30 днів, тобто до 21.01.2021. 08 грудня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №08122021, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «Гоуфінгоу». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 (а.с.30-31). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №08122021 від 08.12.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором фінансового кредиту №3413415113/353451 в загальній сумі 15940 грн., з яких: 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11940 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с.33). Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості за кредитним договором фінансового кредиту №3413415113/353451 від 23.12.2020 за період з 08.12.2021 по 30.11.2023, станом на 30.11.2023 заборгованість за вищевказаним кредитним договором відповідачем [PERSON] не погашена та залишок заборгованості складає 15940 грн. (а.с.34). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з такого. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно з ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). 2. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21 зазначено, що: «паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 922/51/20, від 14.12.2021 у справі № 910/17662/19). Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини п`ята, шоста статті 96 Господарського процесуального кодексу України)». Аналогічні положення містить і ст. 100 ЦПК України. Як вбачається судом із матеріалів справи, на підтвердження укладення з відповідачем договору у електронній формі позивач не надав електронних доказів, що підтверджують укладення між сторонами кредитних договорів в електронній формі, як і не надав електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Як вбачається з паперових копій договорів, їх укладення здійснюється сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором з використанням мобільного телефону відповідача. Електронних доказів на підтвердження того, що відповідач вчинив вищезазначені дії з використанням абонентського номеру мобільного телефону, який йому належить, матеріали справи не містять. Отже, факти укладення кредитних договорів та наявності заборгованості позивачем не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами, а надані ним паперові копії договорів не відповідають критеріям допустимості й достовірності доказів, а також вимогам щодо визначення доказів, оскільки згідно ст. 76 ЦПК України, не підпадають ні під поняття письмового, ні під поняття електронного доказу. Крім цього, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Банківський розрахунок не є первинним документом, а тому він сам по собі, без первинних документів, не може достовірно підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також, підтверджувати розмір зазначеної заборгованості, який неможливо перевірити. Первинних бухгалтерських документів, з яких можна встановити усі здійснені операції за кредитом, в тому числі, й факти надання позичальнику кредитних коштів, нарахування відсотків, погашення боргу, тощо, позивач не надав. З наведених норм законодавства судом вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом № 996-XIV. Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 755/2284/16-ц. У постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) Верховний Суд дійшов висновків про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Відповідно до пп. 14 п. 1 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (далі Положення), первинним є документ, що містить відомості про операцію. Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування банку, від імені якого складений документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення). Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Отже, надані позивачем розрахунки заборгованості не можна вважати належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом наявності заборгованості у відповідача, оскільки вони не є первинним документом. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач не надав належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів факту укладення кредитних договорів, заявлений розмір кредитної заборгованості за кредитними договорами не підтвердив первинними бухгалтерськими документами, не надав суду оригінали електронних документів або належним чином посвідчені їх копії, у тому числі платіжних документів (касових та банківських), які б підтвердили розмір заборгованості. Тому в задоволенні позову слід відмовити. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed