Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, у якому просила розірвати договір купівлі-продажу від 21.08.2024 року N?1971, укладений між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] грошові кошти у сумі 21 065 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.08.2024 року за допомогою мережі інтернет [PERSON] знайшла сайт Фізичної особи-підприємця [PERSON] , на якому були розміщені меблі, зокрема дивани. Після чого за допомогою мобільного мессенджера [PERSON] почала вести з ФОП [PERSON] комунікацію відносно замовлення дивану, а саме: Диван « Fat Loft module 7 ». Розмір «250*160», розкладний тканина «Париж». Після чого в спілкуванні за допомогою мобільного мессенджера між сторонами було досягнуто домовленостей щодо істотних умов щодо розміру, кольору, тканини, часу виготовлення та доставки. 21.08.2024 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу № 1971, відповідно до умов якого продавець (ФОП [PERSON] ) зобов`язується передати у власність покупця ( [PERSON] ) диван. За твердженням [PERSON] , вона сплатила на користь ФОП [PERSON] передоплату, проте, ФОП [PERSON] умови договору не виконала, а тому [PERSON] , з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила суд розірвати спірний договір, стягнути з ФОП [PERSON] сплачені 21065 грн. на виконання умов такого договору та 20000,00 грн. моральної шкоди. В листопаді 2024 року ФОП [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] , яким просила суд стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] заборгованість за договором купівлі-продажу від 21.08.2024 року N?1971 у розмірі 21218 грн., що складається із 20600 грн. основного боргу, 247,20 грн. трьох відсотків річних та 370,80 грн. інфляційних витрат, здійснити розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат станом на день ухвалення рішення суду. Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовано тим, що [PERSON] не було проведено остаточний розрахунок після повідомлення про готовність диванного виробу. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що станом на 01.10.2024 року диванний виріб був повністю готовий, про що було повідомлено відповідача за зустрічним позовом, однак [PERSON] не провела остаточного розрахунку за спірним договором. У судовому засіданні [PERSON] та її представник просили первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити, представник ФОП [PERSON] проти вимог за первісним позовом заперечувала, а зустрічний позов просила задовольнити. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення по справі. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши представлені сторонами докази, встановив наступне. Так, [PERSON] 20.08.2024 року звернулася до Фізичної особи-підприємця [PERSON] та за допомогою мобільного месенджера [PERSON] почала вести з [PERSON] комунікацію відносно замовлення дивану, а саме: Диван « Fat Loft module 7 ». Розмір «250*160», розкладний тканина «Париж». Як вбачається з скріншотів мобільного месенджера, між сторонами було досягнуто домовленостей щодо істотних умов щодо розміру, кольору, тканини, часу виготовлення та доставки. 21.08.2024 року між сторонами укладено Договір купівлі-продажу № 1971 (надалі - Договір). Відповідно до п. 1.1 Договору продавець (ФОП [PERSON] ) зобов`язується передати у власність Покупця ( [PERSON] ) товар, а Покупець зобов`язаний прийняти і оплатити його. Згідно з п. 2.1 Договрпу Продавець зобов`язаний передати товар Покупцю належної якості та комплектації. Відповідальність за цілісність і комплектацію товару на момент передачі Покупцю несе Продавець (п. 2.2 Договору). Як передбачено п. 3.1 Договору, термін постачання товару від 14 до 20 робочих днів з моменту передплати. Термін виготовлення може збільшитися в залежності від наявності тканини. Пунктом 3.2 Договору визначено, що прийом-передача товару проводиться Сторонами в момент доставки та передачі товару у власність Покупця. Доставка товару проводиться за рахунок Покупця за адресою вказаною покупцем у заявці (пункт 3. 3 Договору). Перелік товару та його вартість наводиться в Рахунку-фактурах N?1971 IНТ1971, що є невід`ємною частиною договору. Специфікація, описи та характеристика товару вказуються в бланку замовлення N?1971. Відповідно до п.п. 4.2-4.4 Договору загальна вартість: 41 200 грн. Передоплата: 20600 грн. Залишок: 20 600 грн.; Передоплата вказана в договорі проводиться згідно рахунку, який є невід`ємною частиною договору. Остаточний розрахунок має бути здійснений Замовником протягом трьох днів з дня повідомлення про готовність Виробу. Згідно з п. 5.1 Договору доставка товару проводиться по адресі вказаній в договорі, транспортом продавця або покупця або за до допомогою кур`єрських служб «Нова Пошта на умовах роботи цих служб. Відповідно до п. 5.2 Договору перевірка якості та комплектності товару проводиться Покупцем під час прийому товару від представника кур`єрських служб, якщо Покупець не скористався своїм правом на перевірку товару за кількістю та якістю, в майбутньому він втрачає право на пред`явлення претензій з цього приводу. Пунктом 5.3. Договору визначено, що після перевірки, прийому меблів, вони поверненню не підлягають. Згідно з п. 5.4 Договору при виявленні у товару заводських дефектів, покупець зобов`язаний надіслати продавцю електронного листа з детальним описом дефекту, та з його прикріпленими фотографіями. Продавець повинен організувати заміну бракованих деталей в реально можливі найкоротші терміни. Поверненню коштів можливе лише у випадку коли продавцю нічим замінити бракований товар. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до виконання ним своїх зобов`язань (п. 6.2 Договору). Відповідно до Рахунку-фактури N?IHT 1971 від 21 серпня 2024 року зазначено ціну дивану у сумі 41200грн. 00 коп., передоплата 20 600 грн. 00 коп. 21.08.2024 року Позивачем було сплачено на рахунок Відповідача передоплату, що визнається обома сторонами. Водночас, платіжну інструкцію № Н7ТН-НОЗВ-Н2РМ-7К21 від 21.08.2024 року, відповідно до якої перераховувалися кошти, та на яку посилаються сторони спору, суду не надано. Отже, починаючи з 21.08.2024 року розпочався строк виготовлення замовленого товару. Як було зазначено, сторонами погоджено, що термін постачання товару від 14 до 20 робочих днів з моменту передплати. Термін виготовлення може збільшитися в залежності від наявності тканини. Будь-яких доказів того, що ФОП [PERSON] не мала необхідної тканини для виконання замовлення, суду не представлено, а тому суд відхиляє доводи ФОП [PERSON] , що строки виконання замовлення були продовженими через відсутність необхідної тканини. За вказаних обставин, слід прийти до висновку, що погоджений сторонами договору строк постачання товару сплинув 18.09.2024 року. Доказів того, що товар було поставлено у визначений сторонами договору строк, або пізніше, матеріали справи не містять. За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є змішаним, оскільки містить положення як купівлі-продажу так і побутового підряду. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються у тому числі Правилами побутового обслуговування населення, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2023 р. № 614 (надалі - Правила). Так відповідно до п. 24 Правил, під час приймання замовлення на ремонт та виготовлення меблів виконавець надає споживачу професійну консультацію та узгоджує з ним деталі виконання замовлення (вироби за зразками-моделями або ескізи (малюнки, креслення), матеріали, фурнітуру тощо), що підтверджується підписом споживача. Споживач може запропонувати свій ескіз (малюнок, креслення) виробу. Під час приймання роботи споживач повинен перевірити відремонтовані (виготовлені) меблі на відповідність конструкції, розмірам, зовнішньому вигляду, облицюванню, оббивки і оздобленню виробів ескізу (кресленню, зразку), погодженим під час оформлення договору. У разі неявки споживача за отриманням виготовлених меблів у визначений договором строк виконавець має право не раніше шести місяців після закінчення строку виконання замовлення і дворазового письмового нагадування споживачу (з повідомленням) реалізувати такі меблі в установленому законодавством порядку. У разі виконання замовлення на збірку меблів, які придбані в торговельній мережі, вдома у споживача виконавець перед початком роботи повинен перевірити наявність комплектувальних виробів згідно з документацією (паспортом, інструкцією). У разі виявлення недоліку виконавець повинен повідомити про це споживачу. Згідно з п. 13 Правил надання побутових послуг здійснюється відповідно до договору між споживачем і виконавцем відповідної послуги. Документальним підтвердженням надання побутової послуги є договір та/або розрахунковий документ (квитанція, товарний чи касовий чек, талон, розрахунковий документ, передбачений Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"), створений в паперовій та/або електронній формі. До договору можуть додаватися специфікація, опис, ескіз або інший документ, засвідчений підписами виконавця і споживача. Статтею 509 Цивільного кодексу України надано визначення зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як передбачено статтею 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно із частинами першою та другою статті 872 ЦК України, якщо підрядником допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості або ж розірвання договору та відшкодування збитків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У постанові Верховного Суду України 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 зроблено висновок, що «у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати». Доказів поставки ФОП [PERSON] товару на користь [PERSON] матеріали справи не містять. На переконання суду, фотографії дивану та лист ФОП [PERSON] на адресу [PERSON] від 01.10.2024 року № 01/10/2024 про готовність виробу не є належними та достатніми доказами виготовлення ФОП [PERSON] дивану, замовленого [PERSON] , оскільки такі докази не дають можливості пересвідчитися у відповідності виробу умовам замовлення, належній якості та комплектності товару. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Водночас, ФОП [PERSON] не надала суду первинних документів, які б підтверджували виконання нею замовлення, а тому, не довела належне виконання взятих на себе за договором зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ФОП [PERSON] допущено істотне порушення умов договору, адже після отримання передоплати від [PERSON] , умови договору виконані не були, меблевий виріб (диван) не поставлено. Відповідно судом встановлено, що є істотною різниця між тим, на що [PERSON] мала право розраховувати укладаючи договір, і тими цивільними відносинам, що в дійсності існують між сторонами. Отже, оскільки ФОП [PERSON] не виконала взятих на себе зобов`язань за договором, наявні підстави для розірвання договору від 21.08.2024 року № 1971, укладеного між сторонами. Крім того, відповідно до ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Суд встановив, що ФОП [PERSON] не передала [PERSON] у встановлений строк обумовлений товар, а тому вимога про стягнення передоплати у розмірі 20600 грн. є обґрунтованою. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення з ФОП [PERSON] моральної шкоди суд зазначає наступне. За твердженням [PERSON] , внаслідок порушення ФОП [PERSON] , вона зазнала моральної шкоди, яку оцінює в 20 тис. грн. [PERSON] вказує, що понесла душевні страждання, її звичайний спосіб життя було порушено. Як визначено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Відтак, при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість судового розгляду цивільної справи, необхідність зміни нормального життєвого стану, докладання додаткових зусиль, витрачання часу і коштів для відновлення свого порушеного права, а тому вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Крім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19), визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Щодо вимог за зустрічним позовом суд зазначає наступне. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оскільки ФОП [PERSON] не доведено суду належного виконання умов укладеного договору і вимоги за первісним позовом про розірвання спірного договору є обґрунтованими, то у задоволенні зустрічного позову ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, 3 % річних та інфляційних витрат слід відмовити повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд дійшов до наступних висновків. Оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, то судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а тому з фізичної особи підприємця [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1332,32 грн. Крім того, [PERSON] просить стягнути з ФОП [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 12 тис. грн. Щодо відшкодування [PERSON] витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №607/14338/19-ц від 01.12.2021. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19 роз`яснив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19. Отже, зміст наведених норм законодавства вказує на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04.08.2020, № 640/15803/19 від 05.08.2020. У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial