Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

28 травня 2024 року представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за позивачем право власності на 5/12 часток житлового будинку [ADDRESS] , а також на 5/6 часток земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді: частки житлового будинку [ADDRESS] , а також земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на яке спадкодавець залишив заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області 13 грудня 2018 року, зареєстрованого за №97, на користь відповідача [PERSON] . Позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Краснової С.М. 02 травня 2024 року позивач отримала свідоцтво про право власності на частку житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Крім цього, позивачкою отримано 02 травня 2024 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку спадкового майна, яке складається з частки на праві спільної часткової власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами та цілої земельної ділянки, на якій розташований вказаний житловий будинок, кадастровий номер 4823383300:01:031:0027. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на залишкову частку спадкового майна не видано. Позивач 02 травня 2024 року отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину на залишок спадкового майна. Підставою відмови є те, що відповідач [PERSON] був разом зареєстрований зі спадкодавцем, заявою про відмову не звертався, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. [PERSON] вважає, що, оскільки відповідач не проживав разом зі спадкодавцем на момент його смерті, не є таким, що фактично прийняв спадщину. Нині захист спадкових прав позивача можливий лише шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в судовому порядку. Під час судового засідання Жовтневим районним судом Миколаївської області постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про заочний розгляд справи, про що зроблено відмітку в журналі судового засідання. Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відповідно до частини 7, 11 статті 128 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений судомпро\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання належним чином. Відзив відповідачем не подано. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , про що Михайло-Ларинською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 03 жовтня 2005 року складений актовий запис №26, та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , (а.с. 7). Ще за життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений виконкомом Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 04 жовтня 2004 року за № 158, яким все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, все те, що буде належати йому на день смерті і на що він б матиме право за законом заповів своєму синові [PERSON] (а.с. 19). Після його смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді наступного нерухомого майна: земельної ділянки загальною площею 0,22 га для ведення особистого господарства, кадастровий номер 4823383300:01:031:0027, яка розташована на території с. Михайло-Ларине Миколаївського (раніше Жовтневого, Вітовського) району Миколаївської області, належна [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії МК, №044880, виданого Михайло-Ларинською сільської ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області 26 серпня 1993 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №18 (а.с. 17); житлового будинку з господарським будівлями та спорудами розташовані за адресою: [ADDRESS] . З огляду на довідку КП «ММБТІ» від 16 березня 2021 року власників житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] станом на 28 грудня 2012 року в КП «ММБТІ» не зареєстровано (а.с. 18). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав від 22 березня 2024 року № 371008900 право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 18 березня 2024 року за [PERSON] . Номер відомостей про речове право:54242292 (а.с. 15). Факт родинних відносин між померлим та позивачем підтверджується свідоцтвом про одруження від 06 лютого 1966 року, виданим Тарасовським сільським ЗАГС Первомайського району Миколаївської області, серії [NUMBER] (а.с.6), згідно з яким 06 лютого 1966 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Дослідивши спадкову справу №70/2021 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , судом встановлено, що до приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Краснової С.М. з заявою про прийняття спадщини звернулася лише його дружина [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на власності, виданого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 365, частка житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , належать позивачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу (а.с. 9). Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав від 02 травня 2024 року № 377037920 (а.с. 10). Крім цього, 02 травня 2024 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку на житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок, площею 0,2200 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4823383300:01:031:0027. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 366 (а.с. 11). Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 частку майна, не видано. Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав від 02 травня 2024 року № 377039762 (а.с. 13). Нотаріусом Красновою С.М. постановою від 02 травня 2024 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину на залишок спадкового майна, оскільки відповідач [PERSON] був разом зареєстрований зі спадкодавцем, заявою про відмову не звертався, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до довідки, виданої 15 квітня 2021 року № 218 на день відкриття спадщини, тобто [INFO] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зі спадкодавцем були зареєстровані: дружина [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , онуки [PERSON] , [PERSON] (а.с. 20). Факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою також підтверджується випискою з погосподарської книги, виданої виконавчим комітетом Воскресенської селищної ради Миколаївської області від 19 липня 2023 року №233 (а.с. 16). Позивач, як на підставу звернення до суду посилається на висновки Верховного суду, з огляду на які сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити про своєчасне прийняття спадщини (справа №937/10434/19-ц). До того ж, державна реєстрація у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання на час смерті спадкодавця за адресою реєстрації (справа 158/1838/19). Як на доказ непроживання відповідача зі спадкодавцем на момент його смерті позивач посилається на довідку, видану виконавчим комітетом Воскресенської селищної ради Миколаївської області від 23 травня 2024 року №146, в якій зазначено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 2000 року не проживає (а.с. 21). Також посилається на письмові пояснення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 23 травня 2024 року, в яких ті зазначили, що на час смерті батька [PERSON] вже не мешкав разом з батьками. У 2000 році він виїхав з села. місце його знаходження не відоме. На поховання батька відповідач не приїжджав (а.с. 22, 23, 24). Крім цього, [PERSON] , яка є донькою відповідача [PERSON] у своїх письмових поясненнях зазначила, що батько покинув її матір [PERSON] приблизно у 2000 році, виїхав на заробітки до російської федерації. Коли помер її дідусь [PERSON] разом із ним проживала позивач [PERSON] . Зі слів матері їй відомо, що [PERSON] проживає у російській федерації (а.с. 96). [PERSON] , яка є дружиною загиблого сина відповідача [PERSON] , у своїх письмових поясненнях вказала, що зі слів її чоловіка їй відомо про те, що його батько [PERSON] покинув свою родину у 2000 році, проживає у російській федерації та з цього часу він його не бачив. Зазначила, що разом з [PERSON] на день його смерті проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] . На поховання свого батька [PERSON] не приїжджав (а.с. 102). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 937/10434/19-ц та зробив висновок, що сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити про своєчасність прийняття спадщини. Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу№ 158/1838/19 та встановив, що державна реєстрація у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання на час смерті спадкодавця за адресою реєстрації. У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21) міститься висновок, зокрема про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього та не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. До того ж, Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17 (провадження №61-39308св18) вказав, що частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкодавця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінні один від одного. Отже, оскільки відповідач [PERSON] , з огляду на докази на які посилається позивач, хоча і був зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] , проте не проживав там з 2000 року, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити, відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини. Слід дійти висновку, що відповідач [PERSON] як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті його батька, а отже не набув права на спадкове майно. Відповідно до пункту 4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з пунктом 4.18 цього зазначеного Порядку - якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини ходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1262-1265. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Враховуючи, що відповідач своєчасно не прийняв спадщину та не набув права на спадкове майно, позивач на день відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем, спадкоємці, що мають право на обов`язкову частину відсутні, та право позивача на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку неможливе у зв`язку з обставинами, про які вказано вище, тому на підставі ст. ст. 1218, 1220, 1223, 1261 ЦК України, суд визнає заявлений позов, таким що підлягає задоволенню.

Outcome: approved