Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому з урахуванням збільшення позовних вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором позики від 03 грудня 2015 року у розмірі 4 433 250,00 грн, пеню у розмірі 1 925 002,17 грн, три відсотки річних у розмірі 383 324,30 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 371 733,36 грн, а всього 8 113 309,83 грн та судовий збір у розмірі 8 810,00 грн. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що 03.12.2015 року [PERSON] та [PERSON] уклавши договір позики б/н від 03.12.2015 року спільно позичили у нього грошові кошти у розмірі 4 433 250,00 грн, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальникам безпроцентну позику, яку вони зобов`язані повертати щомісяця до 15 числа в еквіваленті 4500 доларів США, кінцевою датою повернення - 04.05.2016 року. Відповідачі ухиляються від повернення суми боргу, чим порушують взяті на себе зобов`язання. Позивач неодноразово зустрічався з відповідачами для мирного врегулювання спору, але вимоги були проігноровані. 08.06.2018 року позивач на адресу місця реєстрації та проживання відповідачів направив вимогу про повернення заборгованості, однак вимоги були проігноровані, тому крім сплати боргу у розмірі 4 433 250,00 грн відповідачі повинні сплатити пеню у розмірі 1 925 002,17 грн, три відсотки річних у розмірі 383 324,30 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 371 733,36 грн, у зв`язку з чим він звернувся до суду. Процесуальні дії Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.08.2018 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 43). Постановою Київського апеляційного суду від 25.06.2019 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03.08.2018 року скасовано, справу направлено на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва (т. 1 а.с. 213-217). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Величко Т.О. від 02.07.2019 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 220). Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва № 476 від 02.11.2020 року проведено повторний автоматизований розподіл справи (т. 2 а.с. 42). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2020 року визначеного головуючого суддю Кириленко Т.В. (т. 2 а.с. 43). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 03.11.2020 року справу прийнято до провадження суддею Кириленко Т.В. та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження (т. 2 а.с. 44). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2022 року суддею Кириленко Т.В. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (т. 2 а.с. 113-114). Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 06.06.2023 року №82 призначено повторний автоматизований розподіл справи (т. 2 а.с. 127). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2023 року визначеного головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (т. 2 а.с. 128-129). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2023 року прийнято до провадження цивільну справу та розпочато підготовче провадження у справі (т. 2 а.с. 130). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.05.2024 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу та зупинене провадження у справі (т. 2 а.с.199-201). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.07.2024 року відновлено провадження у справі (т. 2 а.с. 215). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2024 року витребувано докази у справі та зобов`язано надати зразки вільних особистих підписів [PERSON] (т. 2 а.с. 231-233). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2024 року витребувано з Броварського РУП ГУ НП в Київській області документи (т. 3 а.с. 11-12). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (т. 3 а.с. 54-55). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки відповідачі свої зобов`язання так і не виконали. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, причини неявки суду невідомі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення кореспонденції на адресу реєстрації та оголошеннями на офіційному сайті судової влади. У встановлений судом строк, відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 03.12.2015 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики (т. 1 а.с.8). Згідно п. 1 договору позики позикодавець надає позичальникам безпроцентну позику у розмірі 4 433 250,00 грн, що на день укладення договору складає 172 500,00 доларів США. Відповідно до п. 2 договору позики підписання позичальниками цього договору свідчить про отримання ними суми позики у повному розмірі. Відповідно до п. 3 договору позики договір укладається строком на п`ять місяців, позичальники зобов`язується повернути позику в повному обсязі до 04.05.2016 року. Згідно п. 4 договору позики позичальники зобов`язуються повертати позикодавцю щомісяця до 15 числа суму, що складає еквівалент 4500,00 доларів США за курсом продажу долара США ПАТ «Укрсоцбанк» не день повернення коштів. Згідно п. 6 договору позики підтвердженням повернення позики, будь-якої її частини є власноручно написані позикодавцем розписки про отримання грошових коштів. Відповідно до п. 7 договору позики позичальники несуть солідарний обов`язок перед позикодавцем за виконання зобов`язань за цим договором. Згідно п. 8 договору позики у разі порушення терміну повернення позики позичальники зобов`язуються сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно п. 13 договору позики одностороння відмова від договору або одностороння зміна його умов не допускається. 03.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рахунок забезпечення виконання подружжям [PERSON] та [PERSON] зобов`язань перед заставодержателем за договором позики від 03.12.2015 року укладено договори застави транспортних засобів (т. 1 а.с. 9-12). [PERSON] та [PERSON] свої зобов`язання перед [PERSON] не виконали, кошти не повернули. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) дійшла висновку, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідачі порушили вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України, України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачі не надали належних та допустимих доказів того, що прийняті від позивача в борг грошові кошти були повернуті у строк та не надали належних та допустимих доказів не укладення договору позики. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. За змістом ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Власного експертного висновку відповідачами не надано, як і не надано ані зразків підписів у інших документах, ані оплачено експертизу, призначену судом. Крім того, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ЦПК України). Відповідно до статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З врахуванням обставин справи, процесуальної поведінки сторони відповідачів, суд, на підставі ст. 109 ЦПК України, визнав факт, укладення між позивачем та відповідачем договору позики, оскільки стороною відповідачів не надано належних доказів на спростування обставин, на які посилається позивач та не вчинено всіх необхідних дій, з метою проведення експертизи, не надано зразків підписів, які суд не може збирати з власної ініціативи. Таким чином, судом встановлено договірні відносини між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] щодо взяття грошових коштів у позику. Позичальники - відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] свої зобов`язання за договором позики від 03.12.2015 року належним чином не виконали, грошові кошти до 04.05.2016 року не повернули, у зв`язку з чим права позивача підлягають захисту, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно сума боргу за договором позики в розмірі 4 433 250,00 грн. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12. Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 05.05.2016 року по 07.09.2018 року у розмірі 1 925 002,17 грн, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 05.05.2016 року по 01.01.2019 року у розмірі 383 324,30 грн, та інфляційних втрат за період з 05.05.2016 року по 01.03.2019 року у розмірі 1 371 733,36 грн, погоджується із визначеним позивачем розміром та дійшов висновку про їх солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними, допустимими і достатніми доказами, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо судових витрат Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю І групи, відповідач [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) звільнені від сплати судового збору на підставі п.п. 9, 10 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 8 810,00 грн, сплачений [PERSON] за подання цього позову, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Що стосується витрат на правничу допомогу, то позивач має право подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки його представник звернувся з заявою в якій зазначив, що відповідні докази понесення судових витрат буде надано до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved