Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з описаним вище позовом, який мотивовано тим, що на підставі постанови Чернівецького апеляційного суду № 718/578/24 від 11.06.2024 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття, починаючи стягнення з 16.02.2024. Зазначає, що наразі в нього існує заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла у зв`язку із звільненням із місця роботи. Крім того, позивач проживає з батьком, який є особою похилого віку та за станом здоров`я потребує лікування та догляду. [PERSON] , виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність отримав поранення, в наслідок чого потребує реабілітації та лікування. З посиланням на відповідні правові норми [PERSON] просить позов задовольнити. Сторона відповідача скористалася право на подачу відзиву, в якому просила відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Позивач зазначає, що з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів його майновий стан змінився в бік погіршання, оскільки він був звільнений з роботи, а, отже, не має стабільного заробітку. Проте, на думку сторони відповідача, ця обставина не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки питання про стягнення аліментів та їх розмір закон не ставить в прямій залежності від обставини щодо обов`язкового працевлаштування платника аліментів; крім того, саме позивач пред`являючи вимогу про зменшення розміру аліментів повинен належними доказами довести свій незадовільний майновий стан, погіршення матеріального становища через особливі непереборні та незалежні від нього обставини. Позивач лише вказує, що його звільнили з роботи, проте надає документи, з яких вбачається, що його звільнили за вчинення дисциплінарного проступку - прогул, що не може вважатися як непереборна та незалежна від позивачі обставина. Позивач є молодою, здоровою людиною працездатного віку, а тому зобов`язаний виконувати батьківський обов`язок зі сплати аліментів. Також позивач зазначає, що він проживає з батьками, які є особами пенсійного віку, хворіють, а тому він їх утримує. Проте, ці обставини не свідчать про погіршення майнового становища позивача, оскільки його батьки були особами пенсійного віку на час винесення рішення судом про стягнення аліментів, та відповідно отримують пенсію, а позивач не зареєстрований в органах соціального захисту як особа, що здійснює догляд за хворими батьками. Крім того з поданого позивачем акту обстеження умов проживання вбачається, що у батьків позивача є ще донька, яка разом із ними зареєстрована та проживає. Доводи позивача про те, що він отримав поранення, перебуває на реабілітації, що впливає на його майновий стан, не підтверджені належними доказами, оскільки позивачем подано лише консультативні висновки та рекомендації лікарів щодо захворювань, проте не подано доказів на підтвердження матеріальних витрат на лікування. Жодних витрат на лікування позивач не зазнає, оскільки лікування є безкоштовним. Сторона позивача свої вимоги та доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, підтримала, просила їх задовольнити, а справу розглянути за їхньої відсутності, про зо подали письмову заяву від 24.04.2025. Сторона відповідач позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні та здійснити розподіл судових витрат, а справу розглянути також без їхньої участі. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є батьком [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із відповідачкою. На підставі постанови Чернівецького апеляційного суду № 718/578/24 від 11.06.2024 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , розмірі частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття, починаючи стягнення з 16.02.2024 Відповідно до постанови № 75432685 від 03.07.2024, старшим державним виконавцем Кіцмнського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 718/578/24 від 26.06.2024. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів слідує, що у [PERSON] станом на 20.01.2025 існує заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 27\~469,04 грн. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов № 2 від 09.01.2025, позивач зареєстрований в домогосподарстві по [ADDRESS] , який належить батькові [PERSON] .. За відомостями виконавчого комітету [PERSON] до мобілізації в 2023 році проживав без реєстрації в с.Драчинці Чернівецького району Чернівецької області. Разом з ним проживала [PERSON] , [INFO] . Під час перебування в цивільному шлюбі у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] . Відповідно до медичної документації, яка надана стороною позивача, [PERSON] отримав захворювання, яке пов`язана з проходженням військової служби в особливий період, діагноз викривлення носової перегородки з порушенням носового дихання. Здійснено оперативне втручання підслизова резекція носової перегородки, дакріоцисториносомія злів. Крім того, під час проходження служби неодноразово лікувався в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня». Згідно з довідками № 196 та № 197 від 24.06.2024, які видані ТзОВ «Мак-Медик», батьки позивача [PERSON] та [PERSON] перебувають на «Д» обліку у лікаря психіатра та мають супутні захворювання. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.06.2005, встановлено що [PERSON] має сина [PERSON] , [INFO] . Син навчається в ВПУ № 24 м.Заставна Чернівецької області на 3 курсі за спеціальність «тракторист машиніст сільськогосподарського виробництва, слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, водій автотранспортних засобів», що підтверджується довідкою 3\~209 від 29.03.2024. Інших доказів суду не надано. Сторонами у справі в судовому засіданні не було здійснено заяв про неможливість подачі будь-яких доказів, а також не заявлялися клопотання про їх витребування. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх заміняють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до статті 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що: «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.\~ СК України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом». Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я тощо. При цьому, відповідно до частини третьої\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких стягувач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Оскільки\~Сімейний кодекс України вказує на можливість зміни способу стягнення аліментів виключно за вимогою одержувача аліментів, а відповідачка\~ [PERSON] як одержувач аліментів, визначила спосіб стягнення аліментів у частці від доходу та в подальшому не зверталася до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів за вимогою платника аліментів. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18. Відповідно до ч. 1 , 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи, що одержувач аліментів при зверненні до суду із позовною заявою про стягнення аліментів визначила спосіб їх стягнення в частці від доходу платника аліментів, а позивачем не були заявлені позовні вимоги про зменшення розміру аліментів шляхом зменшення розміру частки доходу платника аліментів, суд, виходячи з принципу диспозитивності, відмовляє [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів. Щодо витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5\~000 грн, суд зазначає наступне. За приписами ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3 ст. 2\~ЦПК України). Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підставі п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137ЦПК України). Нормою ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат на правову допомогу надано: - договір про надання правової допомоги № 3 від 10.01.2025; - додаткову угода № 1 від 10.01.2025 до договору про надання правової допомоги від 10.01.2025; - квитанцію до прибуткового касового ордеру № 49; - акт приймання передачі виконаних робіт від 15.01.2025; - ордер від 15.01.2025; - копію свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю від 30.11.06. Оскільки відповідачем надано достатні докази на підтвердження його витрат на правову допомогу на суму 5 000 грн, зважаючи на відсутність обґрунтованого клопотання позивача про зменшення таких витрат, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору компенсовуються за рахунок позивача. На підставі ст.ст. 7, 180-184, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed