Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (далі ТОВ «СВЕА ФІНАНС») звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між 23.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №88211109552. Відповідно до умов якого, кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2000,00 до 50000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Строк дії Договору, відповідно до п.1.7. становить 5 років. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01. Відповідно до Реєстру боржників до вказаного договору факторингу, право вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором №88211109552 від 23.12.2021 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 02.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до вказаного договору факторингу, заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала 48711,55 грн, що складається з: - заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9955,69 грн; - заборгованість по відсоткам в розмірі 38755,86 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати. Ухвалою від 05.03.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, ним отримано ухвалу про відкриття провадження. Відзив на позов не надходив. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між 23.12.2021 між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір кредитної лінії №88211109552, за яким кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі від 2000,00 до 50000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. Строк дії договору становить 5 років (п.1.7 Договору), а нарахування процентів здійснюється за базовою процентною ставкою (2% в день) або дисконтною процентною ставкою (0,99% в день (п.1.10.1, п.1.10.2 Договору). Вказаний договір підписано сторонами у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію», про що надано довідку про ідентифікацію. Згідно паспорту споживчого\~кредиту продукту\~"ВЕОКАРД" до договору №88211109552 від 23.12.2021 кредит видається шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами платіжної картки позичальника, випущеної йому банком в рамках продукту ВЕОКАРД. Видача кредиту відбувається траншами, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника, відкритий банком в рамках продукту ВЕОКАРД, суми кредиту в розмірі еквівалентній сумі кожної авторизованої операції в рамках погодженого кредитного ліміту (а.с.9,10). Відповідно до заявки на отримання грошових коштів в кредит від 20.12.2021 сума кредиту 10000,00 грн, яка має бути перерахована на картку позичальника 4425 XXXX XXXX 7430, строк кредиту 1826 днів (а.с.14). 28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 88211109552 від 23.12.2021, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги (а.с.26-40). 02.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 88211109552 від 23.12.2021 (а.с.41-50). Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача перед позивачем за договором кредитної лінії № 88211109552 від 23.12.2021, становить 48711,55 грн, що складається з: - заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9955,69 грн; - заборгованість по відсоткам в розмірі 38755,86 грн (а.с.20-25). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Ураховуючи викладені обставини, суд вважає, що кредитний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст.11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. Відповідачем не надано доказів неотримання коштів чи не укладення договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, позивач як новий кредитор набув права вимоги за вказаним договором на підставі договорів про відступлення права вимоги. Разом з тим, щодо наявності права вимоги, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Таким чином, даною нормою встановлено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Матеріалами справи встановлено, що 23.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №88211109552. Згідно паспорту споживчого\~кредиту продукту\~"ВЕОКАРД" до договору №88211109552 від 23.12.2021 кредит видається на споживчі цілі, строк кредитування до 1825 днів з можливістю продовження (а.с.9,10). Відповідно до п.1.7. Договору кредиту, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У разі якщо за 30 днів до завершення строку дії договору жодна з сторін не повідомить іншу сторону про бажання розірвати договір , його дія продовжується кожен раз на той самий строк, але не більше ніж три рази. Пунктом 1.9 договору передбачено, що основна сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше ніж протягом 5 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: -1.9.1. закінчення строку дії Договору, в порядку передбаченому п.1.7. Договору; -1.9.2. дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п.2.1.1.7 Договору. Згідно п. 2.1.1.7 Договору, передбачено, що кредитор має право достроково припинити дію договору у разі прострочення позичальником оплати нарахованих процентів хоча б на один календарний день, шляхом повідомлення про це позичальника в порядку передбаченому внутрішніми правилами надання фінансових послуг кредитодавця та цим Договором. При цьому договір вважається розірваним з моменту відправки кредитодавцем відповідного повідомлення. Згідно Правил надання грошових коштів позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «ВЕОКАРД» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що містяться в матеріалах справи, клієнт має право протягом строку дії договору повертати кредит частково чи повністю, а також здійснювати авторизовані операції для отримання додаткових сум кредиту у розмірі кредитного ліміту (п.4.5 Правил) (а.с.15-19). Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, який було направлено через систему Електронний суд, позивачем не надано доказів повідомлення відповідача про дострокове повернення кредиту та припинення дії договору, у переліку додатків до позовної заяви посилання на повідомлення (вимогу) відсутнє. Беручи до уваги, що спірний кредитний договір є споживчим, кредитодавець (його правонаступник) мав виконати обов`язок щодо обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, встановлений частиною 4 статті 16 Закону України ««Про споживче кредитування». Таким чином, суд приходить до висновку, що кредитодавець (його правонаступник) не дотримався передбаченого зазначеним договором та законом обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а тому у ТОВ «Свеа Фінанс» відсутнє (не набув) право вимоги дострокового погашення всієї суми споживчого кредиту з позичальника. Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості за договором не підлягають до задоволення. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 14.12.2022 № 347/832/16; від 19.10.2022 № 761/13847/15-ц; від 05.10.2022 № 607/122/15-ц; від 12.05.2022 № 202/5399/16-ц; від 03.05.2022 № 206/3466/18; від 14.04.2022 № 278/1646/15-ц; від 02.02.2022 № 755/11307/17; від 17.01.2022 № 1519/2-4141/11, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц. Відповідно до ст. 12 ч. 3, 4, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed