Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2813894 від 13.01.2022 року в розмірі 40014,78 грн на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 13.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 2813894 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит, а він у свою чергу зобов`язався повернути його та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. 10.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № ККЛУ-10082023, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі й до [PERSON] . На момент звернення до суду заборгованість відповідача складає 40014,78 грн, а саме заборгованість за тілом кредиту. 10.01.2025 року відповідачу було направлено досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, проте до цього часу заборгованість не погашена. У судове засідання представник позивача не з`явився, направив клопотання про розгляд справи за відсутності сторони, позовні вимоги підтримує, проти ухваленням заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник [PERSON] - адвокат Сергеєва С.А. 14.03.2025 року подала до суду відзив, в якому позовну заяву визнала частково, просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення процентів в сумі 32214,78 гривень. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.01.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 2813894 (а.с. 13-22). Відповідно до п. 1.2 сума кредиту за договором становить 7800,00 грн. Згідно довідки ТОВ «УПР» № 3637-0403 від 04.03.2024 року встановлено, що 13.01.2022 року о 23-55-04 годин відповідно до договору про організацію переказу грошових коштів № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 року було успішно перераховано кошти в сумі 7800.00 гривень на платіжну карту клієнта [NUMBER] від ТОВ «Лінеура Україна» (а.с. 23). Відповідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2813894 від 13.01.2022 року станом на 15.01.2025 року розмір заборгованості [PERSON] становить 40014,78 грн, з яких заборгованість за сумою кредиту 7800,00 грн, заборгованість за сумою відсотків 32214,78 грн (а.с. 24-29). 10.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу № ККЛУ-10082023, згідно з яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Лінеура Україна» (а.с. 30-35). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023 року до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2813894 від 13.01.2022 року, сума наданого кредиту 7800,00 грн, загальна сума заборгованості 40014,78 грн (а.с. 34). 10.01.2025 року відповідачу [PERSON] позивачем було направлено досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості (а.с. 35), проте до цього часу заборгованість не погашена. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до положень ст. ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, внаслідок невиконання умов договору у позичальника виникла заборгованість станом на 15.01.2025 року у розмірі\~40014,78 грн., з яких: - 7800,00 грн. - заборгованість за тілом кредитом; 32214,78 грн. - заборгованість за нарахованими процентами (а.с. 24-29). Тобто із зазначеного розрахунку вбачається, що прострочена заборгованість за нарахованими відсотками перевищує тіло кредиту більше ніж в 4 рази. Відповідно ст. ст. 11. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, враховуючи викладене, а також з урахуванням судової практики Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що умови кредитного договору про реальну процентну ставку в розмірі 1,99 % за кожен день прострочення, що призвело до нарахування процентів у розмірі\~32214,78 грн. і перевищує тіло кредиту в 4 рази, є несправедливим в сенсі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить таким загальним засадам цивільного законодавства, яка справедливість добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 902/417/18. Таким чином, враховуючи, що зобов`язання має виконуватись належним чином, а також те, що відповідач був обізнаний про необхідність здійснювати сплату процентів за користування кредитними коштами, проте, враховуючи очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум процентів за користування кредитними коштами тілу кредиту, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача проценти у розмірі - 7800,00 грн., виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаним кредитним договором в загальному розмірі\~15600,00 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом\~7800,00 грн.; заборгованості за нарахованими процентами\~7800,00 грн. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.) Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 38,99 %, то з відповідача у відповідності до ст.\~141\~ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 944,49 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial