Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

У листопаді 2025 року представник ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації, в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача завдані збитки в сумі 31900,57 грн, а також судовий збір в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 06.05.2022 між ПрАТ «СК «АРКС» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 21715а2к3, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядження наземним транспортним засобом «Ленд Ровер», д.н.з. [NUMBER] . 16.09.2022 о 19-15 год. в м. Києві на бульварі Шевченка, 17 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ленд Ровер», д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля «Крайслер», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2022 у справі № 761/21079/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту, страхувальнику виплачено страхове відшкодування у розмірі 52526,48 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», остання, відшкодувала позивачу страхове відшкодування в розмірі 20625,91 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить суму в розмірі 31900,57 грн. Позивач вказує, що, відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до позивача, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, перейшло право вимоги, яке страхувальник, який одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за збитки, тобто до відповідача, (суброгація). Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що невідшкодованою залишилась сума в розмірі 31900,57 грн., тобто різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, а відтак позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути зазначену суму із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2024, головуючим суддею у справі було визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 02.12.2024, позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 09.12.2024, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. В позові просив розглянути справу без його участі, та позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що обов`язок відшкодування вже виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування в межах суми страхового відшкодування покладається на страховика особи, яка завдала шкоду, а тому приймаючи до уваги те, що сума збитку згідно полісу не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «СК «УСГ», вимоги позивача до відповідача є безпідставними. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи містяться письмові пояснення, відповідно до яких третя особа просила розглянути справу без участі її представника, а також вказує про належне та повне виконання страховою компанією своїх зобов`язань за полісом та виплату страхувальнику потерпілої особи страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06.05.2022 між ПрАТ «СК «АРКС» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 21715а2к3, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядження наземним транспортним засобом «Ленд Ровер» д.н.з. [NUMBER] . 16.09.2022 о 19 год. 15 хв. в м. Києві на бульварі Шевченка, 17 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ленд Ровер», д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля «Крайслер», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2022 у справі № 761/21079/22, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Страхувальник звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до страхового акту № ARX3371803 від 04.10.2022, розмір страхового відшкодування шкоди склав суму в розмірі 52526,48 грн, які позивачем сплачено потерпілій особі, відповідно до платіжного доручення № 919737 від 05.10.2022. З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «СК «УСГ», що підтверджується полісом № 210604675, ПрАТ «СК «УСГ» сплатила ПрАТ «СК «АРКС» страхове відшкодування в розмірі 20625,91 грн, відповідно до страхового акту ПрАТ «СК «УСГ» № ДКЦВ-27696 від 07.03.2023. Доказів на підтвердження невірного та/або помилкового розрахунку страхового відшкодування, яке сплачено ПрАТ «СК «УСГ» на користь позивача, матеріали справи не містять, та відповідачем суду надано не було. Крім того, у справі відсутні докази оскарження відповідачем, як страхувальником, неправомірних дій ПрАТ «СК «УСГ», як страховика, в частині виплати страхового відшкодування в неналежному розмірі та/або не у відповідності до умов страхового полісу № 210604675. З наявних у справі доказів вбачається, що різниця між фактичним розміром шкоди (52526,48 грн) і страховим відшкодуванням (20625,91 грн) становить суму в розмірі 31900,57 грн., та докази її сплати особою, яка була визнана винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, у справі відсутні. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та заперечень на позов, суд враховує, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із ст.108 Закону України від 18 листопада 2021 року № 1909-IX «Про страхування», який згідно з п.1 Розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення», набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та який введено в дію з 1 січня 2024 року, страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Пунктом 2. Розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону визнано таким, що втратив чинність з дня введення в дію цього Закону, Закон України "Про страхування". Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Судом встановлено, що договір страхування укладено між ПрАТ «СК «АРКС» та [PERSON] 06.05.2022 року, страховий випадок мав місце 16.09.2022, а відтак до вказаних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про страхування» від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин. Під час застосування наведених норм права у даній справі відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70). За змістом статті 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Так, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Таким чином, відносини між сторонами у цій справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач у даній справі, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування, відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації, та заперечення сторони відповідача в цій частині спростовуються наявними у справі доказами та наведеними вимогами закону. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, а заперечення відповідача не вказують на відсутність підстав для відшкодування ним різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодування, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved