Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, за підсудністю із Ірпінського міського суду Київської області, надійшла позовна заява [PERSON] , в особі представника-адвоката Білошапка Оксани Василівни, до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів. Ухвалою судді від 17.10.2024 позовну заяву [PERSON] , в особі представника-адвоката Білошапка Оксани Василівни, до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів, залишено без руху. 25.10.2024 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Білошапка О.В. про роз`єднання позовних вимог, відповідно до вимог ч. 1 ст. 188 ЦПК України, у якому вона просила роз`єднати позовні вимоги [PERSON] , в особі представника-адвоката Білошапка Оксани Василівни, до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів, виділивши в самостійне провадження позов з вимогою про розірвання шлюбу та самостійне провадження позов з вимогами про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів. 29.10.2024 на адресу суду надійшла оновлена позовна заява про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, якою усунуто недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі судді від 17.10.2024. Ухвалою судді від 30.10.2024 роз`єднано позовні вимоги у цивільній справі за позовом [PERSON] , в особі представника-адвоката Білошапка Оксани Василівни, до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів, виділено в самостійне провадження позов [PERSON] , в особі представника-адвоката Білошапка Оксани Василівни, до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів. В обґрунтування позовної заяви про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів [PERSON] зазначив, що 27.04.2004 між ним та відповідачкою було укладено шлюб. За час шлюбу у сторін народились доньки [PERSON] , [INFO] , яка досягла повноліття, та [PERSON] , [INFO] . Після повномасштабного вторгнення та часткової окупації Запорізької області, у тому числі м. Пологи, позивач разом із доньками виїхав до м. Ірпінь, де вони отримали статус внутрішньо-переміщених осіб. Разом з тим, відповідач відмовилась виїжджати та залишилась проживати у м. Пологи Запорізької області. Відповідач постійно телефонує позивачу і вимагає повернути дитину їй, погрожуючи зверненням в поліцію. При цьому, донька не може самостійно визначитись з ким із батьків бажає надалі проживати, оскільки їй ще не виповнилось 14 років. Донька [PERSON] , [INFO] , постійно проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира орендується позивачем. Позивач для доньки створив всі необхідні умови проживання, він офіційно працевлаштований, що дозволяє йому забезпечувати дитину, зокрема оплачувати її лікування, навчання, харчування та інше. Враховуючи, що матір дитини перебуває на тимчасово окупованій території, а дитина постійно проживає із батьком, та наразі місце проживання дитини між батьками не врегульовано, позивач звернувся до суду із вказаною позовною вимогою. Крім того, відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та відповідно вона повинна приймати участь у вихованні доньки, у тому числі матеріальну, однак відповідач з 24.10.2022 не бере участі у вихованні та утриманні доньки. Враховуючи, що позивачу невідомий майновий стан відповідача він просив стягнути з неї на свою користь на утримання доньки аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на вищевикладене позивач просить визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною відповідного віку. Ухвалою судді від 31.10.2024 прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Також, вказаною ухвалою витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради висновок щодо розв`язання спору та про визначення місця проживання дитини, відносно [PERSON] , [INFO] . 10.02.2025 від Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради надійшов висновок щодо розв`язання спору та про визначення місця проживання дитини, відносно [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 24.02.2025 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів, та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 17.03.2025, яке було відкладено на 31.03.2025, у зв`язку із першою неявкою відповідача у судове засідання, а з 31.03.2025 на 23.04.2025 у зв`язку із неявкою всіх учасників справи . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Білошапка О.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначила, що позивач проживає разом із своєю донькою тривалий час, виховує та доглядає її. Мати дитини залишилася на окупованій території та не має наміру виїжджати на підконтрольну Україні територію, з дитиною взагалі не спілкується, а лише у телефонних розмовах вимагає повернути дитину. Батько дитини є військовозобов`язаною особою і у разі його мобілізації дитина може залишитися одна. Виклик відповідача у судові засідання, відповідно до положень ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», здійснювався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання жодного разу не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не подавала, відзиву на позов не подала. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей, у якій також просив вирішити спір з урахуванням інтересів дитини. Враховуючи неодноразову неявку відповідача [PERSON] у судове засідання, неподання нею відзиву на позовну заяву, а також те, що представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновків. Сторони зареєстрували шлюб 27.04.2004, актовий запис № 32, у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пологівського управління юстиції в Запорізькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видано повторно. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2024, яке набрало законної сили, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.04.2004 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пологівського управління юстиції в Запорізькій області, актовий запис № 32, розірвано. Від шлюбу сторони у справі мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пологівського районного управління юстиції в Запорізькій області, актовий запис 196. Також, від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка досягла повнолітня. Згідно договору оренди від 10.01.2024, який укладено між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] , [PERSON] орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57 кв.м., строк дії договору з 10.01.2024 по 10.01.2026. Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.10.2022 №3251-5002265059 та №3251-5002265059, [PERSON] , [INFO] , та її батько [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей, отриманих судом з Міністерства соціальної політики, відповідач [PERSON] не зареєстрована як внутрішньо переміщена особа, тобто її місце проживання зареєстроване у м. Пологи Запорізької області, яке є тимчасово окупованим. Із довідки ТОВ «Перал плюс» №ПП00-000002 від 11.06.2024 встановлено, що позивач [PERSON] працює у товаристві на посаді збірника меблів з 01.01.2024 та за період з 01.01.2024 по 31.05.2024 його дохід склав 47 400,00 грн. Згідно характеристики директора ТОВ «Перал плюс» на збірника меблів [PERSON] , останній за місцем роботи характеризується позитивно. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 21.05.2024 малолітньої [PERSON] , [INFO] , який складено Службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із батьком [PERSON] та сестрою [PERSON] , квартира складається з двох кімнат, для виховання та розвитку дитини створено належні умови. Згідно довідки директора КУ «Пологівський ліцей №1» Пологівської міської ради від 21.03.2024, №203/2-24, [PERSON] є здобувачем освіти 6-а класу КУ «Пологівський ліцей №1» Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, та навчається у закладі за дистанційною формою. У висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , від 03.02.2025, який складено Ірпінською міською радою, зазначено, що за наслідками розгляду вказаного питання, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . При цьому, за змістом цього висновку, мати дитини [PERSON] при вирішення цього питання участі не приймала, пояснення органу опіки та піклування з приводу вирішуваного питання не надавала. У своїй позовній заяві позивач зазначав, що він разом із своїми дітьми у 2022 році виїхав з тимчасово окупованого міста Пологи Запорізької області, неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , з того часу проживає разом із ним, а її мати та його дружина, [PERSON] залишилася на тимчасово окупованій території та виїжджати звідти не збирається. Вказані обставини свідчать про те, що неповнолітня [PERSON] станом на час подання [PERSON] позовної заяви та розгляду справи судом проживає разом із батьком, за адресою: [ADDRESS] . Згідно встановлених обставин у справі, мати [PERSON] з нею не проживає, оскільки залишилася проживати у м. Пологи Запорізької області. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є сімейними й врегульовані ст.ст. 141, 160, 161 СК України та пов`язаними нормами, які наведені нижче. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Частиною 2 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з положеннями ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Наведені норми у своїй сукупності вказують на те, що місце проживання дитини у віці від 10 до 14 років, визначається за згодою батьків та самої дитини, і лише у разі не досягнення ними згоди з цього питання, спір між батьками може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Встановлені у цій справі обставини вказують на те, що між сторонами у справі, батьками малолітньої дитини, не існувало та не існує спору щодо визначення місця проживання дитини, їх спільна донька, за взаємною згодою батьків та самої дитини, виїхала з тимчасово окупованої території з батьком [PERSON] , проживає із ним у [ADDRESS] , при цьому мати дитини, за власною волею, залишилася проживати на тимчасово окупованій території. Доказів того, що мати дитини має намір забрати доньку або вчиняє якісь активні дії, щоб дитина проживала із нею, або що вона якимось іншим чином заперечує проти проживання доньки із батьком, суду не надано. Навпаки, про згоду матері дитини, а також самої [PERSON] , на проживання з батьком свідчать встановлені у справі обставини. За положеннями ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тобто судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24) зазначено, що: «судами встановлено, що за час перебування у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка - [PERSON], [INFO]. [PERSON] добровільно змінила місце свого проживання, малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом із батьком, а мати дитини не заперечує проти цього. Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вірно відмовив у задоволенні позову батька дитини про визначення місця проживання дочки разом із ним, так як ним не доведено, що його права порушені. А відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідач не вчиняла. Крім того, судами враховано, що згідно з висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування від 28 вересня 2023 року № 01/00/011/58519 орган опіки та піклування вважав за недоцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з батьком - [PERSON]. Верховний Суд звертає увагу, що фактично цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дочкою. З урахуванням наведеного, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі. Тому в цій частині доводи касаційної скарги безпідставні». В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 грудня2024 року у справі № 299/8679/23 (провадження № 61-14033св24) зазначено, що «суди врахували, що ще до звернення [PERSON] до суду з цим позовом сторони, які проживають окремо, фактично дійшли згоди про те, що малолітня дочка проживатиме разом із батьком, що також підтверджено відповідачем, яка не просила змінювати місце проживання дитини. Крім того, згідно з висновком від 23 лютого 2024 року № 02-1-15/870 орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області також вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом із батьком. Верховний Суд звертає увагу, що цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання дочки, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дитиною. З урахуванням наведеного, суди правильно керувалися тим, що [PERSON] не довів, що на час звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом першої інстанції фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23 (провадження № 61-14116св24) визначено, що «малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом із батьком, а мати дитини як на час подання позову, так і під час розгляду справи в суді не заперечувала проти цього, підтвердивши тим самим, що сторони дійшли домовленості щодо проживання доньки саме з позивачем. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що мати та батько (сторони у справі), які проживають окремо, дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина [PERSON], суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів, що його права порушені, не визнані або оспорюються відповідачкою». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 562/3371/23 (провадження № 61-13363св24) зазначено, що «у розглядуваній справі суди встановили, що: батьки, які проживають окремо, за взаємною згодою визначили місце проживання дитини з матір`ю; дитина проживає з матір`ю за своїм зареєстрованим місцем проживання; батько не заявляє про необхідність зміни місця проживання дочки та не вчиняє будь-яких дій спрямованих на зміну такого місця проживання; дитина, яка досягла десяти років, в судовому засіданні висловила бажання і надалі проживати з матір`ю. З огляду на встановлені обставини, суди дійшли правильного висновку, про відмову у позові зважаючи на відсутність правових підстав для втручання держави у визначення місця проживання дитини у конкретній сімейній ситуації та недоведеність порушення (невизнання або оспорювання) прав і законних інтересів позивачки та/або малолітньої дитини, як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення оскаржених судових рішень». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2025 року, справа № 189/1176/24, провадження № 61-17666св24. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, шо [PERSON] слід відмовити у задоволенні його позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом із батьком, оскільки малолітня дитина і так проживає разом із батьком тривалий час, і позивачем не доведено, шо наразі його права порушуються матір`ю дитини, яка є відповідачем у цій справі, фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований самим батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати, а доказів того, що мати дитини вимагала або зараз вимагає зміни місця проживання дитини матеріали справи не містять. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. За положеннями ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Поданий органом опіки та піклування висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом із батьком відповідає інтересам дитини, проте не може бути прийнятий судом, адже, як встановив суд, спору між сторонами щодо місця проживання дитини не існувало та не існує, батьки визначили місце проживання малолітньої [PERSON] за взаємною згодою та згодою дитини, разом із батьком, будь-яких вимог до батька мати дитини не пред`являла. Доводи представника позивача про те, що у майбутньому мати дитини може наполягати на проживанні дитини разом із нею на тимчасово окупованій території, суд не приймає до уваги, оскільки на час розгляду справи відповідачка не заперечує проти проживання дитини разом із батьком, що свідчить про те, що спір щодо місця проживання дитини між її батьками відсутній. Вирішення судом спору, який може виникнути у майбутньому і на майбутнє, законом не передбачено. Питання про майбутні правовідносини сторін знаходяться за межами компетенції суду і суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивача чи наперед встановлювати, що між сторонами у майбутньому може виникнути спір. У разі виникнення у майбутньому спору щодо місця проживання дитини кожен із батьків вправі звернутися до суду з відповідним позовом, обґрунтувавши його належними, достатніми та допустимими доказами. Закріплення діючого становища шляхом постановлення судового рішення за відсутності будь-якого спору не є завданням цивільного позовного провадження, так як цивільно-правовим спором є спір, який виникає внаслідок відсутності згоди суб`єкта цивільного права щодо умов виконання тих чи інших прав або обов`язків, що випливають із закону чи договору, а закріплення діючого становище не є завданням цивільного судочинства, яке визначено ст. 2 ЦПК України. При цьому, суд зазначає, що на даний час проживання дитини разом із батьком відповідає інтересам дитини, проте, як встановив суд, спору між сторонами щодо місця проживання дитини не існувало та не існує, батьки визначили місце проживання малолітньої [PERSON] за взаємною згодою та за згодою дитини разом із батьком, будь-яких вимог до батька мати дитини не пред`являла і не пред`являє, що виключає наявність спору між сторонами, який може бути вирішений судом по суті. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів, то суд їх вважає за необхідне задовольнити частково, виходячи з таких підстав. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як передбачено ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною першою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що донька сторін у справі проживає разом із позивачем [PERSON] , мати дитини проживає окремо, із тимчасово окупованої державою агресором території не виїжджала, доказів того, що відповідач виконує свої обов`язки щодо утримання дитини, яка проживає окремо, матеріали справи не містять. Оскільки судом достовірно встановлено, що малолітня дитина сторін у справі проживає разом із батьком та дитина перебуває на утриманні позивача, мати дитини проживає окремо, витрат на утримання дитини батькові не надає, хоча зобов`язана утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, суд дійшов висновку, що із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання донька, [PERSON] , [INFO] , щомісяця, у розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з 18.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі частини з усіх видів її заробітку є необґрунтованими та не доведеними з урахуванням фактичних обставин справи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати за позовними вимогами про визначення місця проживання дитини разом із батьком, у задоволенні яких судом відмовлено, слід покласти на позивача у справі. Враховуючи те, що позивач на підставі вимог Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, у відповідності до ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. на користь держави.

Outcome: partial