Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 21680 від 20.02.2021 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20.02.2021 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 21680. Кредитний договір був підписаний електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на її номер телефону. За загальними умовами кредитного договору [PERSON] отримала кредитні кошти на умовах платності користування та зобов`язалася повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Таким чином, відповідачкі було надано кредит, у розмірі 2000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. В свою чергу, відповідач не виконала свої зобов`язання щодо повернення наданих йому кредитних коштів, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. 17.02.2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» був укладений договір факторингу № 02-17/02/2022 відповідно до якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК « КЕШ ТУ ГОУ» право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 21680 від 20.02.2021 року на загальну суму 11450,00 грн. З врахуванням наведеного ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» просить суд стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 21680 від 20.02.2021 року на загальну суму 11450,00 грн., що складається з наступного: 2000,00 грн.\~заборгованість по кредиту, 9450,00 грн.\~заборгованість по несплаченим відсоткам. Також позивач просить суд вирішити питання судових витрат, а саме судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 21.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явилась, надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідачу було направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами та запропоновано подати відзив і докази, однак у визначений судом строк такі документи суду не подані. Судові повідомлення та документи відповідачу надсилалася за адресою зареєстрованого його місця проживання. Враховуючи на відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Крім того, враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України \~розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.02.2021 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та [PERSON] було укладено індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №21680 який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до п. 6.1. кредитного договору сторони дійшли згоди, що договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію». Всі додатки та додаткові угоди, складені Сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами Договору (п. 6.3. кредитного договору). За умовами кредитного договору ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 2000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 9 днів, а саме до 28.02.2021 року з фіксованою відсотковою ставкою 912,5% річних від суми в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу (п.п. 1.1., 1.2., 1.3. кредитного договору). Договір підписаний [PERSON] шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) AV5590, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] , зазначений в кредитному договорі, що підтверджується Довідкою про ідентифікацію ТОВ "ФК "Авіра Груп". Додатком № 1 до Договору про надання фінансового кредиту визначено Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, а саме: Строк, на який надано кредит, - 9 днів, Сума кредиту - 2000 грн. Сума комісії за користування системою, 15 % - 300,00 грн. Фіксована процентна ставка за день користування 2,5 %, сума нарахованих процентів за користування кредитом, - 450 грн. до оплати (всього) 2750,00 грн. З довідки ТОВ "Платежі онлайн" №5283/05 від 21.05.2024 вбачається, що ТОВ "Платежі онлайн" як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті торговця через платіжний сервіс "Platon" була проведена успішна транзакція за номером 31380-64427-88523 на суму 2000,00 грн. платіжна картка [NUMBER] . З індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту вбачається, що [PERSON] зазначено рахунок позичальника [NUMBER] , тобто рахунок на який перераховано грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. Таким чином судом встановлено, що ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання відповідно цього договору. 17.02.2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» був укладений договір факторингу № 02-17/02/2022 відповідно до якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №21680 від 20.02.2021 року на загальну суму 11450,00 грн. У зв`язку з цим судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17.02.2022 року перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №21680 від 20.02.2021 року на загальну суму 11450,00 грн. 22 травня 2024 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» надіслало на поштову адресу [PERSON] . Вимогу про виконання зобов`язань за Кредитним договором №21680 від 20.02.2021 року. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зазначеної вимоги. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Відповідно до ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.\~1054,\~1055 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Нормою\~статті 639 ЦК України\~передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4\~статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"\~для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7\~статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"\~передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону\~передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із\~статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України,\~статтею 36 Господарського процесуального кодексу України\~та\~статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом\~статті 12 цього Закону\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договору №21680 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1\~статті 638 ЦК України\~між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, він оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки цей договір укладений на сайті позикодавця, та відповідач підписала його 20.02.2021 року одноразовими ідентифікатором AV5590, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства, такий договір не був би укладений. Такий висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21. Договір містить податковий номер [PERSON] , адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону. Внаслідок укладення договору, відповідач отримала на банківський рахунок кредитні кошти у визначеному договором розмірі. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто позичальник 1) отримує від кредитодавця грошові кошти, власником яких він не був, та 2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання 1) повернути грошові кошти у встановлений строк та 2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом. Поняття "користування кредитом" є окремим випадком "користування чужими коштами". Термін "користування чужими коштами" Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини 1\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини 2\~статті 1054 ЦК України\~та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини 2\~статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, "користування кредитом" - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2\~статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Суд зазначає, що уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до\~статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини 1\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2\~статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з договору №21680 від 20.02.2021, строк дії договору 9 днів, процента ставка 912,5 % річних або 2,5 % в день, згідно з Додатком № 1 до Кредитного договору сума нарахованих процентів складає 450,00 грн. Разом з тим, згідно долученої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 25 червня 2024 року розмір заборгованості за простроченими процентами складає 9450,00 грн. що свідчить про те, що проценти за користування кредитом були нараховані поза межами строку дії договору. У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин, суд вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 28.02.2021 року кредитор не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами. Таким чином, оскільки право кредитора нараховувати проценти за користування кредитом припинилося 28.02.2021 року, тому нарахування процентів за користування кредитом починаючи з 01.03.2021 року у загальному розмірі 9450,00 грн. є безпідставним та не породжує у відповідача обов`язку сплачувати ці кошти. Відповідно до змісту ст.\~610,\~612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконала належним чином взяте на себе відповідно до умов договору зобов`язання щодо повернення ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» тіла кредиту у розмірі 2000,00 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 450,00 грн. у зв`язку з чим має перед ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» невиконане зобов`язання зі сплати заборгованості у розмірі 2450,00 грн. Відповідно до\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша\~статті 516 ЦК України). Згідно із ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Відповідно до\~ст. 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ", уклавши 17 лютого 2024 року з ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» договір факторингу, який на час розгляду справи не розірваний та не визнаний в установленому законом порядку недійсним, на законних підставах набуло прав кредитора за Кредитним договором №21680 від 20.02.2021р. З матеріалів справи вбачається, що згідно з Реєстром боржників до Договору Факторингу ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» передало ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №21680 від 20.02.2021 в розмірі 11450,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2000,00 гривень, прострочена заборгованість за процентами 9450,00 грн. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини щодо безпідставного нарахування первісним кредитором заборгованості за процентами у розмірі 9450,00 грн. ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП», яке включило до загального розміру заборгованості за Кредитним договором №21680 від 20.02.2021 року безпідставно нараховані проценти за користування кредитом, відступило ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" недійсну вимогу у розмірі 11450,00 грн. З урахуванням викладеного, вимога про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 9450,00 грн. є недійсною, на момент відступлення права вимоги ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ", оскільки первісний кредитор був обізнаний про відсутність у відповідача обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі, який перевищує 450,00 грн. враховуючи проценту ставку та строк дії Кредитного договору №21680 від 20.02.2021р. За таких обставин, ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" не набуло права грошової вимоги до відповідача про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 9450,00 грн. через їх необґрунтованість, враховуючи, що відповідальність за відступлення недійсної вимоги лежить саме на ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП», а не на боржникові. Разом з тим, недійсність однієї з вимог, не свідчить про недійсність договору факторингу в цілому, оскільки відсутні обставини, які б свідчили про його нікчемність або про те, що він у встановленому законом порядку визнаний судом недійсним. Таким чином, ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" набуло прав кредитора у Кредитному договорі №21680 від 20.02.2021 за дійсними вимогами, а саме: 2450,00 грн. з яких заборгованість за простроченим тілом 2000,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 450,00 грн. Відповідно до ч. 2\~ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором первісному кредитору або новому кредитору, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором №21680 від 20.02.2021 року у загальному розмірі 2450,00 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15\~ЦК України). Одним із способів захисту майнових прав відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~є примусове виконання обов`язку в натурі. З урахуванням викладеного, враховуючи, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором порушено майнові права позивача, тому наявні підстави для судового захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" заборгованості за Кредитним договором №21680 від 20.02.2021 року у загальному розмірі 2450,00 грн., з яких заборгованість за простроченим тілом 2000,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 450,00 грн. у зв`язку з чим суд частково задовольняє позовні вимоги. У задоволенні позовних вимог ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 9000,00 грн. суд відмовляє у зв`язку з їх необґрунтованістю. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 518,39 грн. (2450,00 грн. х 2422,40 грн. /11450,00 грн.). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інших судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Згідно з положенням пункту 1 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат береться до уваги: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З аналізу наведених правових норм, суд дійшов висновку, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надано такі докази: довіреність від 30.12.2024 року; договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року; додаткову угоду №1 від 27.12.2024р. до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року; акт про отримання правової допомоги від 17.03.2025 року; платіжна інструкція №36441 від 17.03.2025 року з призначенням платежу «оплата за правничу допомогу згiдно 17.03.2025-13 договору про надання правової допомоги вiд 29.12.2023 року». При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, підлягають відшкодуванню з відповідача у розмірі 1000,00 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial