Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 26 000,00 грн., які були набуті відповідачем безпідставно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона, шляхом обману, потрапила у ситуацію з шахраями, які безпідставно заволоділи її грошовими коштами, за таких обставин. Позивач через застосунок «OLX» вирішила продати настільну лампу. Того ж дня до неї написала невідома особа, яка виявила бажання купити лампу. Ця невідома особа скинула позивачу посилання на доставку товару через застосунок «OLX». Позивач, будучи введеною в оману, перейшла за посиланням, в результаті чого з її банківської картки відбулося списання коштів з кредитного ліміту в загальному розмірі 40 992,54 грн. на невідомі їй банківські рахунки. Кошти в сумі 26 000,00 грн. були перераховані невідомій позивачу особі на банківський рахунок № [NUMBER] . Надалі позивачем було з`ясовано, що банківська картка за вказаним номером належить відповідачу. Грошові кошти в сумі 26 000,00 грн. відповідач позивачу не повернув, ба більше - заблокував позивачу будь-який доступ для зв`язку з ним. Зважаючи на викладене, позивач звернулася до суду з позовом до відповідача за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 02.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. 03.01.2025 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представником подано клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, в якому він також просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач виявила бажання на продаж власної настільної лампи, розмістивши оголошення на сайті «OLX». Того ж дня позивачу написала невідома особа, яка хотіла купити лампу та скинула позивачу посилання на доставку товару через застосунок «OLX». Надалі позивач перейшла за надісланим невідомою особою посиланням, в результаті чого з її банківської картки відбулося списання коштів з кредитного ліміту в загальному розмірі 40 992,54 грн. на невідомі їй банківські рахунки. Кошти в сумі 26 000,00 грн. були перераховані невідомій позивачу особі на банківський рахунок № [NUMBER] . З листа АТ «Універсал Банк» №23963 від 01.10.2024 судом встановлено, що банківська картка за № [NUMBER] належить відповідачу [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Згідно з випискою від 28.08.2024 про рух коштів по картці № [NUMBER] вбачається, що 27.08.2024 о 12:09:18 з банківського рахунку позивача було здійснено переказ грошових коштів в сумі 26 000,00 грн. на банківську картку № [NUMBER] , власником якої являється [PERSON] . Позивач стверджує, що перерахування коштів відбулося безпідставно, і вона намагалася врегулювати спір з відповідачем шляхом повернення їй грошових коштів у розмірі 26 000,00 грн. Однак [PERSON] вказану суму коштів їй не повернув, ба більше - заблокував позивачу будь-який доступ для зв`язку з ним у межах мобільного та інтернет-зв`язку. Відповідач протилежного не довів належними та допустимими доказами, як і наявність між сторонами будь-яких правових відносин, у тому числі таких, що передбачають необхідність сплати позивачем коштів на рахунок відповідача. Навпаки, відповідач не заперечує, що між ними не було правових відносин. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України. Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Верховний Суд у постанові від 24.02.2021 у справі №64/8081/17 дійшов наступного висновку, що «Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна - відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України». У постанові Верховного Суду від 17.04.2024 у справі № 127/12240/22 (провадження №61-18405св 23) зроблено висновок, що «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього». Помилковість перерахування, а також безпідставність набуття відповідачем грошових коштів в сумі 26 000,00 грн. підтверджується представленими позивачем суду доказами, які були проаналізовані судом вище, та якими підтверджується факт перерахування коштів позивачем відповідачу, за умов відсутності у позивача перерахувати такі кошти на підставі положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, а також невідкладне вжиття позивачем заходів щодо повернення грошових коштів. За таких обставин, відповідач 27.08.2024 набув та безпідставно зберігає грошові кошти позивача в сумі 26 000,00 грн, свого обов`язку щодо повернення безпідставно набутих коштів - відповідач не виконує. Відповідачем, в свою чергу, не представлено суду будь-яких доказів на спростування правової позиції позивача у даній справі, а також наявності правової підстави набуття грошових коштів чи виконання відповідачем обов`язку щодо їх повернення позивачу. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на викладене вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у сумі 26 000,00 грн є обґрунтованими, підтвердженими належними та достовірними доказами, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., що підтверджується квитанцією від 29.10.2024. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України. У позовній заяві позивач вказала попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн., який вона понесла у зв`язку з розглядом справи. Згідно з приписами частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 28.08.2024 між позивачем та ТОВ «ЛІГЛ» в особі директора С.Герасімова укладено договір №28082401 про надання правничої допомоги. Відповідно до пп.3.1 п.3 договору вартість надання юридичних послуг, зазначених в пп.1.2 п.1 цього договору становить 8 000,00 грн. Згідно пп.3.2 п.3 договору замовник сплачує кошти за вказані в цьому договорі послуги наступні терміни 28.08.2024, 05.09.2024 - 4 000,00 грн. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд враховує, що, відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Положення частин першої та другої ст. 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), п.88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v.Latvia» (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи вищевикладене, складність справи, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, тобто задоволення позовних вимог, з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на правову допомогу, у розмірі 3 000,00 грн., обґрунтованість яких підтверджується договором про надання правової допомоги №28082401 від 28.08.2024. На підставі викладеного,

Outcome: approved