Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач \~ [PERSON] \~звернулась \~до суду\~з позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру. Позов мотивовано тим, що 10.09.2003 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2015 року було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] придбала за особисті кошти квартиру по [ADDRESS] , сплативши пайові внески у ЖБК «Сімейний» по договору і отримала рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 30199747 від 24.06.2016 року в КП ВОБТІ, тобто вже після розірвання шлюбу з відповідачем. У позивачки виникла необхідність розпорядитись своєю власністю на свій розсуд, але з`ясувалось, що договір про сплату пайових внесків, виданий 17.06.2015 року, хоча список асоційованих членів ЖБК «Сімейний» відповідно до витягу з рішення № 1179 виданий 19.05.2016 року, тобто вже після розірвання шлюбу. Але нотаріус пояснила, що так як первісні документи про забудову датовані 17.06.2015 року, то потрібна згода відповідача на відчуження квартири. Просила суд, визнати за [PERSON] , [INFO] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала за обставин викладених в позові, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував, щодо їх задоволення. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що10.09.2003 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2015 року було розірвано (а.с.7). Після розірвання шлюбу [PERSON] придбала за особисті кошти квартиру по [ADDRESS] , сплативши пайові внески у ЖБК «Сімейний» по договору і отримала рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 30199747 від 24.06.2016 року в КП ВОБТІ (а.с.26-27), тобто вже після розірвання шлюбу з відповідачем. Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved