Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

В лютому 2022 року [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Ісмайлова А.В., звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3520386200:51:000:0434, площею 2499,97 кв.м. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований на спірній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Сторони домовилися про передачу вказаної земельної ділянки після оформлення технічної документації. Проте [PERSON] померла. Спадщину після смерті останньої прийняла дочка [PERSON] . Посилаючись на те, що з переходом права власності на житловий будинок, у неї виникло право на спірну земельну ділянку на підставі ст.ст.120, 141 ЗК України, просить позов задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2022 року, зазначена справа розподілена судді Нероді Л.М. Ухвалою суду від 06.04.2022 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, призначено до судового розгляду. Згідно з розпорядженням керівника апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.09.2024 року № 594-р про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 25.09.2024 року зазначена справа розподілена судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Стручковій Л.І. Ухвалою суду від 30.09.2024 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 24.01.2025 року суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та продовжив розгляд справи зі стадії підготовчого засідання. Ухвалою суду від 03.04.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Ісмайлова А.В. в судове засідання не з`явилися. Від представника надійшла заява про розгляд справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Раніше надходила заява про розгляд справи у її відсутність. Суд на підставі ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи та надані докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 26.10.2010 року, укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідченого Приходько О.В., приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №2738, Продавець продає житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями у власність Покупцю, а Покупець приймає житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і сплачує за нього обговорену суму. Житловий будинок [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 2499,97 га кадастровий номер 3520386200:51:000:0434. Зазначений жилий будинок, належить Продавцю на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Ніколаєнко Н.М., приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу 31.05.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №990. На підставі вказаного договору купівлі-продажу Олександрійським КМБТІ за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Витяг про державну реєстрацію прав №28176438 від 30.11.2010 року. Таким чином, предметом зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна є лише житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. В свою чергу, у пункті 2 Договору зазначено про два об`єкти нерухомого майна: житловий будинок та земельну ділянку. Між тим, державна реєстрація земельної ділянки відбулася 24.07.2012 року на підставі проекту землеустрою від 17.12.2007 року, розробленого ПП «Геомарк». Право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га кадастровий номер 3520386200:51:000:0434 зареєстровано за [PERSON] . [INFO] Продавець [PERSON] померла. Свідоцтво про право власності на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею 3,5758 га кадастровий номер: 3520386200:02:004:0111, земельної ділянки площею 3,5759 га кадастровий номер: 3520386200:02:004:0112, видано її доньці [PERSON] . Таким чином, у Державному земельному кадастрі власником земельної ділянки на теперішній час зазначено саме [PERSON] . Отже, позивачка не має можливості оформити право власності на земельну ділянку, розташовану під належним їй житловим будинком, у інший спосіб, що обумовлює необхідність звернення до суду. Чинне земельне та цивільне законодавство визначає імперативність, а саме «автоматичність» переходу прав на земельну ділянку при переході прав на об`єкт нерухомого майна, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у положеннях ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України. Відповідно до положень наведених вище статей, до особи, яка набула право власності, на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Виходячи з цього, логічним є те, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16). Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття окремої частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що перебував у приватній власності її попереднього власника, право власності на земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, одночасно переходить до набувача пропорційно до його частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо попередньому власнику у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому розмірі. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками чи користувачами земельної ділянки, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, до позивача право власності на земельну ділянку перейшло на підставі ст.ст. 120, 125 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (2004 року), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Так, ч. 1 ст. 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Разом з тим, при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка розглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з положеннями ст. 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01.01.2002, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11.02.2015 у справі № 6-2цс15, від 12.10.2016 у справі № 6-2225цс16, від 13.04.2016 у справі № 6-253цс16 та інших, і підтверджена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Враховуючи наведене,

Outcome: approved