Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів, в якому просив стягнути із останнього грошові кошти у розмірі 22 125,64 доларів США, з яких: основний борг 21000,00 доларів США; - 3% (три відсотки) річних за користування грошовими коштами 1125,64 доларів США. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [PERSON] надав [PERSON] кошти у розмірі 21 000,00 доларів США, для власних потреб, а [PERSON] зобов`язувався повернути всю суму (21 000,00 доларів США) до 20.01.2023 р. Починаючи з 21.01.2023 року Позивач в усній формі вимагав повернення боргу, але Відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання. До теперішнього часу Відповідач борг не повернув, що призвело до невиконання взятих на себе зобов`язань. 30.01.2025 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області прийнято вказану позовну заяву, відкрито провадження\~у цивільній\~справі за\~правилами загального\~позовного провадження,\~призначити до\~підготовчого судового\~засідання. 04.03.2025 року протокольною ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечив, надав суду для огляду оригінал боргової розписки. Відповідач у призначені судові засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не відомо, заяв та відзиву від відповідача не надійшло. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16.08.2022 року [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий 07 червня 1999 р. Краснолуцький MB УМВС України в Луганській області, РНОКПП [NUMBER] , надав [PERSON] , паспорт серія [NUMBER] , виданий 04.04.2001 p., Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП [NUMBER] кошти у розмірі 21 000,00 доларів США, для власних потреб, а [PERSON] зобов`язувався повернути всю суму (21 000,00 доларів США) до 20.01.2023 р. Оригінал розписки від 16.08.2022 р. написаний та підписаний власноручно Відповідачем та знаходиться у Позивача. Вказаний оригінал розписки оглянуто судом у судовому засіданні. Починаючи з 21.01.2023 року Позивач в усній формі вимагав повернення боргу, але Відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання. До теперішнього часу Відповідач борг не повернув, що призвело до невиконання взятих на себе зобов`язань. У зв`язку із чим позивач і звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Крім того, за змістом ч. 3, 4 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з твердженнями представника позивача, відповідач у повному обсязі не виконав зобов`язання щодо повернення позики. Про це свідчить також та обставина, що оригінал розписки знаходиться у кредитора. Будь-яких доказів, які б підтверджували факт погашення боргу перед позивачем, відповідачем не надано. Факт передачі Позивачем та, відповідно, отримання Відповідачем в позику грошових коштів готівкою в сумі 21 000,00 доларів США підтверджується письмовим документом розпискою від 16.08.2022, виданою (написаною власноручно) Відповідачем. Таким чином, юридична природа і характер правовідносин, які склалися між сторонами, з огляду на викладене вище, свідчать, що між Позивачем та Відповідачем 16.08.2022 року укладений саме договір позики на суму 21000,00 доларів США. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. При цьому суд враховує, що відповідно до вимог ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному прав при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершальну дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору , не тільки засвідчує факту такого передання, а є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах встановлений Верховним Судом у постанові від 08.04.2021 року у справі №500/1755/17. У відповідності до вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно дост.625 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що Відповідач порушив грошове зобов`язання, у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6- 49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі, а не її еквівалент у національній валюті України. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. З 21/01/2023 до 31/12/2023 21 000,00 х 3 % х 345 : 365 : 100 = 595,48 грн. З 01/01/2024 до 03/11/2024 21 000,00 х 3 % х 308 : 366 : 100 = 530,16 грн. Всього відсотків за користування грошовими коштами: 1 125,64 доларів США. Враховуючи вищевикладене, стягненню з Відповідача підлягає основний борг у розмірі 21000,00 доларів США та сума відсотків за користування грошовими у розмірі 1125,64 доларів США, а загалом 22125,64 доларів США. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 9160,10 грн. підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved