Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Представник позивача\~адвокат Кеню Д.В. звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість за кредитним договором №1249883 від 21.01.2024 року в розмірі 144999,99 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 21.01.2024 року, між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (www.celfiecredit.com.ua)\~був укладений кредитний договір №1249883. Відповідно до умов вказаного кредитного договору ТОВ «Селфі Кредит» взяло на себе зобов`язання на умовах встановлених договором надати позичальнику кредит на споживчі (особисті) потреби. Сума кредиту 25000,00 грн., строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту. Первісний кредитор через партнера ТОВ «Пейтек» виплатив відповідачеві кредитні кошти в розмірі 25000,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] вказаний відповідачем в особистому кабінеті. Відповідач всупереч умовам кредитного договору не повернув в повному обсязі кредит первісному кредитору, а також не виконав всі інші свої грошові зобов`язання та станом на 30.08.2024 року має заборгованість в розмірі 144999,99 грн., з яких 24999,99 грн заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту), 120000,00 нараховані проценти. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 30.08.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» як клієнтом та ТОВ «Фінфорс» (Фактор) укладено договір факторингу №43979069-01, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Селфі Кредит» повідомило позичальника шляхом направлення 30.08.2024 на електронну адресу позичальника електронного листа. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позовної заяви додав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якій він вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд у відповідності до вимог ст.ст.280-282 ЦПК України вважає за можливе слухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 21.01.2024 року\~між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір №1249883 (а.с. 31-34). Згідно умов вказаного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 25000,00 грн., строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 2,5% в день. Кредитний договір, паспорт споживчого кредитування та додаткові угоди відповідач підписав електронним підписом\~одноразовим ідентифікатором А450. ТОВ «Селфі Кредит» виконало свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором та надало йому кредит в сумі 25000,00 грн., що підтверджується листом ТОВ «Пейтек» №20250203-2 від 03.02.2025 року, відповідно до якого на картку [NUMBER] перераховано кошти в сумі 25000,00 грн. (а.с. 37). Крім того відповідно до довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 10.03.2025 року №20.1.0.0.0/7-250228/82563-БТ на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Згідно виписки по вказаній картці за період з 21.01.2024 року по 25.01.2024 року на вказану картку 21.01.2024 було зараховано 25000,00 грн. У встановлений договором термін відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, в зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед кредитором в розмірі 144999,99 грн., з яких тіло кредиту становить 24999,99 грн., а нараховані проценти складають 120000,00, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №1249883 від 21.01.2024 року. (а.с. 38-42). 30.08.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» (Клієнт) та ТОВ «Фінфорс» (Фактор) було укладено договір факторингу №43979069-01, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Відповідно до положень договору факторингу фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі що дорівнює ціні договору, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором фактор заміняє клієнта у кредитних договорах. Реєстр боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. (а.с. 43-48). Як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору факторингу №43979069-01 від 30.08.2024 року, TOB «Селфі Крелит» відступило на користь TOB «Фінфорс» право вимоги за кредитним договором №1249883 від 21.01.2024 на загальну суму 144999,99 грн., боржник [PERSON] (а.с. 54) Частинами 1 та 3\~статті 13 ЦПК\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.1, 2\~ст.12 ЦПК). Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта\~статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1\~ст.76 ЦПК). Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638\~ЦК України установлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначеніЗаконом України «Про електронну комерцію». Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною 6 статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. З матеріалів справи слідує, що між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. Цей правочин відповідно до Закону України\~«Про електронну\~комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 10.03.2025 року №20.1.0.0.0/7-250228/82563-БТ на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Згідно виписки по вказаній картці за період з 21.01.2024 року по 25.01.2024 року на вказану картку 21.01.2024 було зараховано 25000,00 грн. Відповідно до ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 30.08.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» (Клієнт) та ТОВ «Фінфорс» (Фактор) було укладено договір факторингу №43979069-01, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором, в результаті чого TOB «Селфі Крелит» відступило на користь TOB «Фінфорс» право вимоги за кредитним договором №1249883 від 21.01.2024 на загальну суму 144999,99 грн., боржник [PERSON] . Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2-7 ст.137 ЦПК України\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. На підтвердження судових витрат понесених позивачем у зв`язку з розглядом в суді справи представником позивача було надано до суду договір про надання професійної правничої допомоги від 11.03.2024 року, який укладений між адвокатом Кеню Д.В. та представником ТОВ «Фінфорс»; додаток №93 від 27.01.2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 11.03.2024 року; акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги, відповідно до якого загальна вартість послуг адвоката становить 15000,00 грн.; платіжну інструкцію №4776 від 28.01.2025, відповідно до якої ТОВ «Фінфорс» сплачено адвокату Кеню Д.В. 15000,00 грн. за договором про надання правничої допомоги б/н від 11.03.2024 р. ( а.с. 61-65). Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у Постанові по справі №178/1522/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Оцінюючи співмірність, реальність та пропорційність судових витрат, які просила стягнути сторона відповідача, а також те, що зазначена категорія справ є справою незначної складності, що в свою чергу не потребувало додаткових зусиль, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу слід задовольнити частково. В даному конкретному випадку суд вважає, що реальним, співмірним та необхідним буде стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: partial