Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 13648 грн. Заявлені вимоги мотивує тим, що з 28.08.2020 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Подружні відносини між нами не склалися, 22.06.2021 року шлюб було розірвано, мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який весь час проживає разом з нею. Після народження [PERSON] , відповідач не визнав своє батьківство та відмовлявся звертатись до органу РАЦС з заявою про зазначення його батьком в свідоцтві про народження дитини, у зв?язку з чим вона змушена була звернутись до суду з позовною заявою про визначення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, яку задоволено в повному обсязі рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 12.05.2020 року. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров?я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, зокрема - не забезпечує необхідним харчуванням, матеріально не забезпечує. Крім того не приймає участі у додаткових витрат на [PERSON] , оскільки нею було придбано ноутбук, ліцензійне програмне забезпечення та планшет загальною вартістю 27296 грн для розвитку дитини та для навчання онлайн, отже вважає за потрібне стягнути з відповідача половину вартості, а саме 13648 грн. Ухвалою суду від 30.09.2024 за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.01.2025 підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник- адвокат Горностаєва А.В. позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає повністю та просить розглядати справу у його відсутність. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні проти вимог позивачки не заперечувала. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. В судовому засіданні [PERSON] та представник органу опіки та піклування заперечували щодо заслуховування думки неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , посилаючись на вік дитини, перебування його на диспансерному обілку у лікаря-психіатра, а також те, що він не знає свого біологічного батька, оскільки вважає, що [PERSON] є його рідним батьком, який виховує та утримує його багато років. Позивач та представник органу опіки та піклування вважають, що заслуховування думки неповнолітнього в суді буде для нього психотравмуючим фактором та не буде відповідати його інтересам. Встановивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12.05.2020 визнано [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] . Внесено зміни до актового запису № 57 від 20.02.2018 про народження [PERSON] , [INFO] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , народився [INFO] , батьками зазначені [PERSON] , [PERSON] (а.с.9). Як вбчачається з розрахунку зі сплати аліментів стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] за період з 18.03.2020 по 01.05.2024, загальна заборгованість складає 185 168 грн (а.с.13). При обстеженні житлово-побутових умов проживання сім?ї встановлено (акт від 10.10.2024), встановлено, що [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] , донькою від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , сином від другого шлюбу [PERSON] , [INFO] , синами від третього шлюбу [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають в двокімнатній квартирі по [ADDRESS] , частки якої на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] на підставі договору дарування. В помешканні створені задовільні санітарно-гігієнічні умови проживання, квартирі зроблений косметичний ремонт. Кімнати достатньо умебльовані м?якими та корпусними меблями. В наявності необхідна побутова та оргтехніка: холодильник, телевізор, пральна машина-автомат, комп?ютерна техніка тощо. Діти в повному обсязі забезпечені одягом та взуттям, яке відповідає їх віку та сезону, шкільним матеріалом, приладдям для навчання та розвитку природних здібностей; засобами гігієни та речами побутового вжитку; іграшками, технічними засобами для навчання в режимі онлайн. За висновком комісії: в квартирі за адресою: [ADDRESS] , створені добрі та безпечні житлово-побутові умови для виховання, навчання та повноцінного розвитку малолітніх дітей. Відповідно до інформації управління охорони здоров?я Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 18.04.2024 № 01-14/173. Дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра дитячого поліклінічно-консультативно-лікувального відділення для дітей. Потребує додаткового лікування та оздоровлення. У разі захворювання дитини та на медичні огляди до з хлопчиком звертається мати [PERSON] , призначення та рекомендації виконує в повному обсязі. Згідно інформації Спеціального закладу дошкільної освіти «Казка» компенсуючого типу від 04.07.2024 № 01-37/176, дитина [PERSON] був вихованцем садочка з 2020 по вересень 2024. Батько [PERSON] за період перебування дитини в закладі дошкільної освіти не з?являвся. Участі в батьківських зборах та святкових заходах, що проводились в ЗДО не брав. [PERSON] не цікавився розвитком, успіхами та досягненнями свого сина, його потребами та умовами перебування в закладі. Під час обстеження житлово-побутових умов проживання сім?ї (акт від 10.10.2024), з [PERSON] відбулась бесіда, в ході якої хлопець повідомив, що проживає разом з мамою, [PERSON] (вітчимом), [PERSON] та молодшими братиками. Про свого біологічного батька хлопчик нічого не пам?ятає та, навіть, не знає про його існування. Згідно висновку виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 05.11.2024, орган опіки та піклування прийшов до висновку визначити доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, у відповідності до ст.ст.150,151 СК України первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе. Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (пункт 49 рішення ЄСПЛ). У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Таким чином, оглянувши всі надані докази, як по одинці так і в сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно батько малолітньої дитини відповідача по справі, ухиляється від своїх обов`язків по вихованню та розвитку дитини, які передбачені вимогами ст.150 СК України. Крім того, суд визнає винною поведінку [PERSON] визнає свідоме нехтування нею своїх обов`язків, оскільки вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, не приймає участі у підготовці до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Ухилення [PERSON] від виховання дитини суперечить його інтересам, перешкоджає його нормальному вихованню в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини і сім`ї. На підставі викладеного суд вважає, що крім повного визнання позову відповідачкою, її ухилення від виконання батьківських обов`язків, в судовому засіданні доведено повністю, в матеріалах справи міститься достатньо доказів на підтвердження даних обставин, що дають підстави позов задовольнити повністю та позбавити відповідачку батьківських прав щодо її неповнолітнього сина , так як саме позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК. Позивач вказує, що в зв`язку з потребами дитини, нею було придбано необхідне програмне забезпечення планшет та ноутбук для проведення навчання в режимі онлайн на загальну суму 27296 грн, що підтверджується фіскальним чеком з магазину ТОВ «Комфі» (а.с.44). Стягнення додаткових витрат на дитину регулюється нормами ст.185 СК України, яка передбачає обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК Українитой з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її хворобою.Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Згідно наданого суду фіскального чеку, враховуючи, що батьки несуть рівний обов`язок щодо матеріального утримання дитини, на відповідача покладається частина вказаних витрат, що складає 13648 грн і які є додатковими витратами та не відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дитини за рахунок отриманих аліментів. На підставі наведеного, з урахуванням стану здоров`я дитини, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача половини вартост і додаткових витрат . Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved