Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі по тексту - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 31 784, 82 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.05.2018 [PERSON] (далі - Споживач), в установленому порядку та спосіб укладено договір № E-16-02045 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій стороною якого є Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Враховуючи те, що відповідачем вимоги Договору не виконуються, а саме не здійснюється оплата наданих послуг, заборгованість Відповідача за Договором № E-16-02045 становить 19 720.10 грн основного боргу, 3% річних у сумі 1 875,30 грн, інфляційного збільшення у сумі 10 189,42 грн. Загальна сума заборгованості за договором разом зі штрафними санкціями становить 31 784, 82 грн. У зв`язку із викладеним позивач просить суд позов задовольнити та стягнути із відповідача суму боргу та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 28 березня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник відповідача частково заперечував щодо задоволення позовних вимог. Представник позивача у судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача у судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 9 лютого 2011 року № 80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» (в редакції № 801 від 30.12.2016 «Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція»), жилі будинки закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Виходячи із зазначеного Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» забезпечує обслуговування та надання послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій, закріплених за ним житлових будинків, у тому числі, багатоквартирного жилого будинку на [ADDRESS] . За договором про надання послуг, укладеного Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» з Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» від 29.12.2017 № 1016 облік, нарахування і збір платежів власників та орендарів нежитлових приміщень за надані та спожиті ними послуги з утримання будинків та прибудинкових територій здійснювався останнім з 01 січня 2018 року до 31 грудня 2018 року. З 01 січня 2019 року облік, нарахування і збір платежів власників та орендарів нежитлових приміщень за надані та спожиті ними послуги з утримання будинків та прибудинкових територій здійснюється Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Відповідач: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На підставі Договору дарування нежилих приміщень від 22 січня 2015 року є власником нежилих приміщень загальною площею 169,6 кв.м на [ADDRESS] та № 13 (групи приміщень № 16) 01 травня 2018 року [PERSON] було укладено договір № E-16-02045 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі-Договір № Е-16-02045) стороною якого є Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». За умовами договору № E-16-02045: - пункт 1.1. Виконавець забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі (будівлі, частини будівлі, окремого приміщення і будівлі), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] (групи приміщень № 16), а також утримання будинку та прибудинкової території, а Споживач відшкодовує витрати Виконавця на виконання вказаних робіт (послуг) пропорційно до займаної ним площі в цій Будівлі; - відповідно до п. 2.2.4 Договору № E-16-02045 Споживач зобов?язується до 20 числа поточного місяця перераховувати грошові кошти на рахунок Виконавця за утримання та обслуговування будинку та прибудинкової території та допоміжних приміщень Будівлі, у вигляді відшкодування Експлуатаційних витрат пропорційно до займаної площі приміщення; - у разі відмови повністю або частково сплатити платежі за договором, Споживач зобов?язується повідомити письмово про це Виконавця, додавши документальне обгрунтування відмови протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання рахунку- п. 2.2.13 Договору № E-16-02045; - виконавець має право стягнути зі Споживача в установленому прострочену заборгованість по платежах, обумовлених в умовах договору - п.3.1.1 Договору № E-16-02045. - за п. 4.1. Договору № E-16-02045, Споживач відшкодовує Виконавцю експлуатаційні витрати на утримання та обслуговування будинку та прибудинкової території; - пункт 4.6. Оплата послуг, передбачених пунктами 4.1.- 4.4. проводиться Власником щомісячно, у 10-денний термін після отримання рахунку, але не пізніше 20 числа поточного місяця на підставі рахунків, виставлених Виконавцем; - пунктом 5.1. Договору № E-16-02045 встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов?язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. - договір набув чинності з моменту його підписання - 1 травня 2018 року та діє до 31 грудня 2021 року - пункт 6.1. Договору № E-16-02045. Відповідно до пункту 6.5. Договору № E-16-02045 - у разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Споживач порушив умови Договору № E-16-02045 в частині оплати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у результаті чого за період з 01.12.2021 по 31.01.2025 утворилась заборгованість у розмірі 19 720,10 грн (дев?ятнадцять тисяч сімсот двадцять гривень 10 копійок). На підтвердження вищевказаного стороною позивача було надано акт звірки розрахунків за період 01.12.2021 - 31.01.2025. Згідно п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Умовами п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. При цьому, вимогами п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено порядок оплати житлово-комунальних послуг, згідно з яким споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним дод укладення відповідного договору. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі 36-2951 цс 15, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №751/3 840/15-ц (провадження №14-280цс18). Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд зауважує, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в період з 31.12.2021 по 31.01.2025. На підтвердження права власності відповідача на нежитлові приміщення, позивачем надано копію Договіру дарування нежилих приміщень, укладений між [PERSON] та [PERSON] 22.01.2015, зареєстрований в реєстрі за № 39, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Меженською К.С. та копію витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 22.01.2015. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не є власником нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , приміщення №1-№13 (група приміщень №16) (далі-нежитлові приміщення) з 20.07.2022, що підтверджується наступним. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2021 року (справа №761/33089/20) визнано недійсним Договір дарування нежилих приміщень, укладений між [PERSON] та [PERSON] 22.01.2015, зареєстрований в реєстрі за № 39, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Меженською К.С. Постановою Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2021 залишено без змін. Вищезазначена постанова набрала законної сили в день винесення, а саме 20 липня 2022 року, отже з цієї дати відповідач не є власником нежитлових приміщень. Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2022 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2021 залишено без змін. Суд зауважує, що частиною 3 ст. 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує, вона не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9.11.2017. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 цього закону, індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або, за згодою власника, інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує ЖК-послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання такої послуги. Отже споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про їхнє надання не може бути підставою для звільнення від оплати. Такий сталий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2023 у справі № 643/17352/20 від 08.03.2023, у справі № 753/20733/19 від 18.05.2020 у справі № 176/456/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 14-280цс18. Одночасно з цим, оскільки [PERSON] був власником нежитлових приміщень до 20 липня 2022 року (до дати ухвалення постанови Київського апеляційного суду у справі №761/33089/20), а відтак [PERSON] може нести відповідальність за борг лише в період з 31.12.2021 по 20.07.2022. Стягнення заборгованості за подальший період не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не був власником приміщень. Позаяк цього суд зауважує, що наявність заборгованість відповідачем під час розгляду справи не оспорювалося. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути заборгованість за період з 31.12.2021 по 20.07.2022, що становить 3 967 (три тисячі дев`ятсот шістдесят сім) гривень 45 копійок. Стосовно заборгованості в період з 21.07.2022 по 31.01.2025 [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки в даний період не володів приміщеннями, а також не був користувачем послуг в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9.11.2017, в зв?язку з чим не несе відповідальності за борги, які виникли у нового власника. Відповідно до ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Окрім заборгованості за Договором № E-16-02045 у розмірі 19 720,10 грн, позивач також просив суд стягнути 3% річних у сумі 1 875,30 грн та інфляційне збільшення у сумі 10 189,42 грн. З даного приводу суд зазначає, що 3% річних та суми інфляційного збільшення за заборгованість за період з 21.07.2022 по 31.01.2025 не підлягають задоволенню, оскільки, як вже було встановлено судом, відповідач не був не володів приміщеннями, а також не був користувачем послуг в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9.11.2017, в зв`язку з чим не несе відповідальності за борги, які виникли у нового власника. Проте слід врахувати, що 24.02.2022 з 5-30 год. в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено воєнний стан. Постановою КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: - нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; - припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. В той же час, зазначена вище редакція постанови втратила свою чинність 30.12.2023. Постановою КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206 (в редакції від 30.12.2023) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: - нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285); - припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285); - стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285); - нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території. Проте, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості за період з 24.02.2022 по 20.07.2022 не відповідає вимогам чинного законодавства, тобто нарахування позивачем здійснено без урахування постанови КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206 (зі змінами). Отже, нараховані 3% річних та інфляційні втрати в даному випадку підлягають стягненню частково, а саме за період з грудня 2021 року по червень 2022 року, що становить 723,36 грн., а 3 % річних - 65,87 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Отже, позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в розмірі 3 967,45 грн., інфляційні втрати в розмірі 723,36 грн., 3 % річних в розмірі 65,87 грн., а всього 4 756,68 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 452,99 грн (14,96% задоволених вимог).

Outcome: partial