Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

В жовтні 2024 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивували тим, що відповідач [PERSON] є матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , реєстрація народження дітей здійснена у відповідності д ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідач зловживає алкогольними напоями, не створює належні умови для проживання дітей, не піклується про їх здоров`я, не надає їм матеріальної та моральної підтримки. На підставі викладеного, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.12.2017 по справі № 490/1532/17 у відповідача [PERSON] відібрано трьох її дітей без позбавлення батьківських прав. В подальшому дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, та рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09.11.2018 влаштовано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу. В серпні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про повернення їй дітей, проте, оскільки вона жодного разу не з`явилась в судове засідання, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.01.2024 її позов залишено без розгляду. Протягом 2024 року відповідач не зверталась до органу опіки та піклування щодо повернення дітей в сім`ю, відносини з дітьми не підтримує, тривалий час з ними не спілкується, не цікавиться їх життям, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями. На підставі викладеного, позивач розцінює поведінку [PERSON] як свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків та байдуже ставлення до долі своїх дітей. Посилаючись на викладене, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.10.2024 матеріали позовної заяви до [PERSON] передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.02.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача Органу опіки та піклування виконкому ММР - Гонтаренко С.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про розгляд справи відповідач повідомлялась належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів, та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада». Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про розгляд справи. Правом на подання відзиву відповідач не скористалась, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району м. Миколаєва в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 10-12). Відомості про батьків дітей визначені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України - згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с. 16-18). Згідно рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.12.2017 по справі за позовом Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до [PERSON] про відібрання дітей, стягнення аліментів, від матері [PERSON] відібрано дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав; стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь опікуна, на утриманні якого будуть знаходитись діти (а.с. 13-14). Відповідно до рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 660, 661, 662 від 27.07.2018 неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с. 19-21). Рішенням Миколаївської міської ради від 09.11.2018 № 1061 [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , - з 12.11.2018 влаштовано до дитячого будинку сімейного типу на виховання та спільне проживання (а.с. 22). В серпні 2019 року до [PERSON] звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом про повернення відібраних за рішенням суду дітей. Згідно ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.01.2024 по справі № 490/7093/19 позовну заяву [PERSON] про повернення відібраних за рішенням суду дітей залишено без розгляду, оскільки позивач жодного разу не з`явилась в судове засідання (а.с. 23). У відповідності до повідомлення Миколаївського ліцею № 40 Миколаївської міської ради від 19.09.2024 мати малолітнього [PERSON] , [INFO] , неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а саме [PERSON] , зв`язку з ліцеєм та класним керівником не підтримує, не цікавиться успіхами та освітнім навчанням дітей, не відвідує батьківські збори, на зв`язок з класним керівником ніколи не виходила (а.с. 24). Відповідно до соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб від 27.08.2024 стосунки між [PERSON] , [INFO] , та її біологічною матір`ю є недовірливими, емоційно відстороненими, недружелюбними. З її боку [PERSON] відчуває байдужість, оскільки мама з нею не спілкується, не намагається проявляти любов, захист, підтримку, враховувати її потреби (а.с. 27). Згідно з соціально-психологічним висновком Миколаївського міського центру соціальних служб від 27.08.2024 ставлення [PERSON] , [INFO] , до матері є емоційно відчуженим, при питаннях щодо спілкування з матір`ю спостерігається підвищений рівень тривожності, проте дівчинка сприймає свою мати як близьку та рідну людину (а.с. 25). На підставі соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб від 23.08.2024 встановлено, що стосунки між малолітнім [PERSON] , [INFO] , та матір`ю є невизначеними, оскільки дитина тривалий час з нею не спілкується, не знає її як особистість. Між [PERSON] та матір`ю відсутній психоемоційний зв`язок (а.с. 26). У відповідності до характеристики на [PERSON] , наданої 16.08.2024 Миколаївським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, остання за місцем проживання характеризується незадовільно. Зі слів сусідів, [PERSON] характеризується з негативного боку, з сусідами підтримує посередні відносини, схильна до зловживання алкогольними напоями. До адміністративної відповідальності [PERSON] притягалась за ст. 178 КУпАП (а.с. 28). Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 16.10.2024, вказаний орган вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 32-37). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Згідно ч.1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Після з`ясування всіх обставин справи суд вважає, що поведінка матері дітей [PERSON] суперечить вимогам ст.ст. 150, 152 СК України, та порушує право дітей на належне батьківське виховання, фізичний, духовний та моральний розвиток. У статті 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, судом встановлено, що мати дітей протягом тривалого часу фактично не піклувалась про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкувалась з дітьми в обсязі та шляхом, необхідним для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює належних умов для отримання ними освіти. Мати веде антисоціальний спосіб життя, систематично та протягом тривалого часу нехтує своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків є усвідомленою, змінити поведінку матері в кращу сторону неможливо; вбачається вина [PERSON] у невиконанні нею своїх обов`язків по відношенню до дітей. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини". На підставі наявних у матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] нехтує потребами своїх дітей, порушує права дітей на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, яка ухиляється від виконання обов`язків по їх вихованню протягом багатьох років, не проявляє батьківської турботи та інтересу до розвитку та внутрішнього світу дітей, що встановлено висновком органу опіки та піклування. На переконання суду, позбавлення відповідача батьківських прав насамперед слугує захисту прав та інтересів дітей. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 3 028,00 грн.

Outcome: approved