Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування посилався на те, що 21 лютого 2014 року між ним та [PERSON] (згодом [PERSON] ) укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції. У шлюбі в сторін народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . Перші роки шлюбу в подружжя складались добре. Вони спільно займалися вихованням дитини, у них були спільні інтереси. Позивач є кадровим військовим, на час реєстрації шлюбних відносин вже проходив військову службу. Із початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України відносини між сторонами погіршились, а в останні 2 роки їхні стосунки зовсім охолонули, вони перестали розуміти одне одного, у них стали різнитися погляди на життя та спільне проживання. Дружина почала виїжджати за кордон, при цьому позивача не повідомляла про мету своїх поїздок. Малолітня донька в цей час залишилась з позивачем. Із-за цього весь час між сторонами виникали конфлікти, які переростали у сварки. Вони неодноразово намагалися владнати конфлікти, але, на жаль, всі спроби врятувати сім`ю виявились марними. Із літа 2024 року дружина із позивачем та малолітньою донькою не проживає. [PERSON] переїхала жити до своєї матері [PERSON] у будинок [ADDRESS] . За вказаною адресою дружина зареєструвала своє постійне місце проживання. Позивачу невідомо чим займалася дружина останні півроку. По телефону вона повідомила, що планує виїхати до Польщі і там розпочати нове життя, але вже без позивача. Дружина також перестала спілкуватися з донькою, не спілкується з учителями ліцею, де навчається дитина, не робить їй жодних покупок. Позивач повністю забезпечує матеріально доньку та самостійно її виховує. За таких обставин, на думку позивача, шлюб існувати не може, ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За глибоким переконанням [PERSON] , подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як в нього так і у дружини на ґрунті сімейно-побутових питань та протилежних поглядів на сімейне життя втрачено почуття любові та поваги одне до одного. Подальше існування шлюбу шкодить їхнім інтересам, так як шлюб існує лише формально. Враховуючи викладене, просить суд розірвати шлюб. Крім цього, позивач зазначає, що разом із малолітньою донькою зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Дочка [PERSON] , якій виповнилося десять років, виявила бажання проживати тільки з ним. Донька більше прив`язана до позивача та краще знаходить з ним спільну мову; також, вона звикла до їхнього постійного місця проживання, де в неї з`явилися друзі. Відповідачка при спілкуванні з позивачем неодноразово зазначала, що планує їхати за кордон жити та працювати і донька в такому випадку залишиться проживати з позивачем. [PERSON] відомо, що 13 березня 2025 року [PERSON] виїхала до Польщі, однак, де вона проживає, йому невідомо. При таких обставинах просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] разом з ним за адресою: [ADDRESS] ; а також встановити факт, що він, - [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та утримує малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та пояснив, що немає змісту надавати термін для примирення, так як він із дружиною намагалися налагодити відносини, однак це не дало ніякого результату, наполягав на розірванні шлюбу; крім того просив залишити проживати дочку [PERSON] із ним, так як вони по суті спірних правовідносин добровільно вирішили це питання і встановити факт, що він самостійно виховує і утримує малолітню дитину. Відповідач [PERSON] до суду не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала та не заперечила проти розірвання шлюбу; однаково погодилася на те, щоб дочка проживала із батьком. Відповідачка зазначила, що планує проживати в Республіці Польща, куди виїхала 13.03.2025 року. Також просила встановити факт, що позивач самостійно виховує і утримує доньку. У заяві підтвердила, що позивач останні півроку і по теперішній час самостійно виховує та утримує їхню дитину. Представник третьої особи на виклик до суду також не прибула, подала заяву, в якій не заперечувала проти розгляду судом справи без участі представника та в повному обсязі підтримала наданий суду Висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] із батьком [PERSON] . З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому до ухвалення судового рішення судом роз`яснено позивачу наслідки відповідної процесуальної дії. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 лютого 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції (актовий запис №212). Від шлюбу в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , котра на даний час є малолітньою. Спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Всі спроби врятувати сім`ю виявились марними. Сторони припинили подружні відносини та спільного господарства не ведуть. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких дійсних обставинах, що ґрунтуються на наведених нормах закону суд дійшов висновку, що примирення між сторонами неможливе, оскільки як вбачається із позицій сторін їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально; подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача; визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а також їх малолітньої дитини. Разом з тим сторони вирішили, що дочка [PERSON] залишиться проживати із батьком. Як встановлено судом, як на час пред`явлення позову, так і на час розгляду справи, між сторонами не існувало спору щодо місця проживання малолітньої дитини. Малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована і проживає разом із батьком за адресою [ADDRESS] . Позивач має належний рівень власного доходу, є військовослужбовцем військової служби за контрактом, відповідно до довідки форми 5 від 28.03.2025 р. №748 перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 02.12.2013р. по теперішній час. Із відомостей з Державного реєстру речових прав від 27.03.2025р. №419973154 відомо, що позивачу на праві приватної власності, належить земельна ділянка площею 2га. Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» відомо, що [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має та в розшуку не перебуває. Позивач є фізично та психічно здоровим, не зловживаю спиртними напоями чи наркотичними засобами, що підтверджується медичною характеристикою військової частини [NUMBER] від 24.03.2025р. Відповідно до службової характеристики, виданої командиром військової частини [NUMBER] від 28.03.2025р., [PERSON] за час проходження військової служби зарекомендував себе з позитивної сторони. До виконання службових обов`язків відноситься добросовісно. Здатний приймати самостійні рішення і готовий нести за них відповідальність. Користується заслуженим авторитетом серед військовослужбовців військової частини. Протягом року на нього адміністративні стягнення за вчинення корупційного та військового адміністративного правопорушення не накладалось. Згідно Висновку органу опіки та піклування Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області від 14.04.2025 року №671/06-03, Орган опіки та піклування Ралівської сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . У своєму Висновку від 14.04.2025р. №671/06-03 Орган опіки та піклування Ралівської сільської ради також зазначив, що мати малолітньої [PERSON] - [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, дитину виховує та утримує батько [PERSON] . Зі слів Дарії вона хоче проживати із батьком. Відповідно до положень ст. ст. 160, 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Верховного суду від 15 січня 2020 року в справі №200/952/18 зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу; лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Тому, з урахуванням вимог наведених норм, аналізуючи зібрані докази та матеріали справи, які не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, позицію учасників про те, що вони дійшли згоди, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до переконання визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком, - позивачем по справі, що не позбавляє матері [PERSON] права та можливості особистого спілкування з дочкою, обов`язку брати участь в її утриманні та вихованні. Також підлягає до задоволення вимога про встановлення факту, що позивач самостійно виховує та утримує малолітню доньку, оскільки така підтверджується встановленими в суді обставинами та доданими доказами.

Outcome: approved