Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет споруУправління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому, уточнивши позовні вимоги, просить визначити спосіб участі батька у вихованні [PERSON] шляхом встановлення конкретизованого графіку побачень з дитиною, а саме: - з понеділка по п`ятницю щотижня, кожного місяця дитина знаходиться у матері; - субота - неділя щотижня, кожного місяця дитина знаходиться у батька; визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2022 року, розірвано. У даному шлюбі у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Після початку повномасштабного вторгнення, [PERSON] разом із донькою були змушені залишити своє житло, що знаходиться в [ADDRESS] та переїхати у м. Тернопіль. У грудні 2022 року між сторонами виник спір щодо участі відповідача у вихованні доньки. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №11 від 05.01.2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування про встановлення порядку участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] . Згідно даного висновку було рекомендовано [PERSON] брати участь у вихованні дитини 15 календарних днів щомісяця. Проте, такого графіку відповідач не дотримується. Неодноразові спроби усно домовитися (конкретизувати) про дні зустрічей з дитиною виявилися марними. Відповідач забирає дитину, коли йому зручно, незважаючи на стан здоров`я [PERSON] , чи особисті плани позивача. Все це негативно відбивається на здоров`ї їх доньки та її психоемоційному стані. Така невизначеність відносно проживання та виховання їхньої доньки негативно впливає на її успішність у навчанні, Оскільки, відповідач не дотримується визначеного органом опіки та піклування способу участі батька у вихованні дитини, позивач змушена звернутися із даним позов в суд. Крім цього, зазначила, що відповідач заперечує щодо проживання дочки разом із матір`ю. Ухвалою судді від 22.03.2024 у даній справі відкрито провадження та ухвалено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Каневська М.О. подала суду відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача позов не визнала. Зазначила, що у жовтні 2022 року, у зв`язку із тим, що позивач чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною, [PERSON] звернувся до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради із заявою про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою [PERSON] . При розгляді заяви Комісією було заслухано батьків дитини, та думку неповнолітньої доньки [PERSON] . Розглянувши заяву та відповідні документи про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 23.12.2022 року №265, виконавчим комітетом міської ради, затверджено висновок органу опіки та піклування про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини. Зазначені рекомендації батьком виконуються. [PERSON] не порушує графік побачень, виконує свої батьківські обов`язки, приділяє дитині увагу і турботу. За бажанням дитина в будь-який час у відведені 15 календарних днів щомісяця спілкується з батьком, в тому числі за місцем його проживання. Такі умови відповідають інтересам дитини, дозволяють їй вільно та безперешкодно спілкуватись з обома батьками з мінімальними змінами за звичним місцем проживання разом з матір`ю. Зазначає, що вік дочки дозволяє їй перебувати окремо від матері, не створюючи надмірний тиск погодинними та щоденними графіками. На підставі наведеного вважає, що вказана позовна вимога є безпідставною та необґрунтованою. Крім того, вважає, що позовну вимогу щодо визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю безпідставною, оскільки позивач у позові вказує на те, що дочка проживає разом з нею. Заперечень, а також спору щодо місця проживання дитини зі сторони батька не висловлювалось. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Козак Т.І. відповіді на відзив не надали. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління сім`ї молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради письмових пояснень щодо поданого позову не навали. Ухвалою від 13.01.2025 у даній справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та представники позивача - адвокат Козак Т.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Каневська М.О. в судовому позовні вимоги не визнали та вважають їх безпідставними із мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, відтак у задоволенні позову просять відмовити. Крім цього, відповідач [PERSON] у судовому засіданні вказав, що він не погоджується щодо проживання його неповнолітньої дочки [PERSON] разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судовому засіданні підтримала складений висновок щодо недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Також, на запитання суду повідомила, що орган опіки та піклування підтримує графік побачення батька із дитиною, який був визначений у висновку органу опіки та піклування про встановлення порядку участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету №11 від 05.01.2023 року та який на даний час відповідає найкращим інтересам дитини. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 червня 2022 року, яке набрало законної сили. У даному шлюбі у сторін народилася дочка: [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 05.07.2012 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції). Неповнолітня [PERSON] на даний час проживає разом із матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (довідки про взяття на облік ВПО від 14.06.2022 року №6117-5001728540, та від 13.06.2022 року №6117-5001728490). [PERSON] взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа (Довідка про взіття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.09.2022 року №6117-5002192113). Відповідно до характеристики, наданої ТОВ «АНЦ Волинь», позивач працює в компанії ТОВ «АНЦ Волинь» із 28.07.2023 року на посаді асистента фармацевта, зарекомендувала себе із позитивної сторони. Як вбачається із характеристики, наданої ТОВ «Велес ЛТД», [PERSON] працює в ТОВ «Велес ЛТД» із 07 вересня 2022 року водієм вантажного автомобіля та зарекомендував себе із позитивної сторони. Згідно Висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №11 від 05.01.2023 р., орган опіки та піклування,беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 23.12.2022 року №265, вважає: - рекомендувати батькові [PERSON] брати участь у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до графіку спілкування в такі дні: 15 календарних днів щомісяця. Побачення повинні відбуватися в місцях культурно розважального характеру та за місцем проживання батька дитини, за бажанням дитини та без присутності матері [PERSON] . Рекомендовано батькові [PERSON] не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її. Рекомендовано матері [PERSON] поважати батьківські права, не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Згідно Висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1823 від 04.12.2024 р., «у даній справі, мати дитини [PERSON] просить змінити спосіб участі батька у вихованні дитини. Водночас, батько дитини [PERSON] не бажає змінювати встановленого органом опіки та піклування, порядку участі батька у вихованні дитини, а також малолітня дитина [PERSON] не бажає змінювати графік побачень із батьком.». «…23.09.2024 працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] згідно із яким [PERSON] (мати) [INFO] , [PERSON] (дочка), [INFO] та [PERSON] (фактичний чоловік матері) проживають (зареєстровані як внутрішньо переміщені особи) у квартирі, яка складається із двох кімнат, загальною площею 42 кв.м. умови проживання задовільні, у квартирі є все необхідне для проживання. Для дитини створено умови для повноцінного та гармонійного розвитку, а саме відведено окрему кімнату, у якій наявні ліжко для сну, робочий стіл, шкільне приладдя, одяг, взуття відповідного віку…». Орган опіки та піклування вважає, що підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не має. Згідно з ч.ч. 2, 6, 7, 8, 9 ст.7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Положеннями ст.153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1- 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Частинами 1, 2 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, при вирішенні даного спору та визначенні відповідності способу захисту права вимогам закону, суд враховує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та положення ст.159 СК України, згідно яких право на звернення до суду для усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні має той з батьків, хто проживає окремо у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди. Відповідно до положень ст.12 ч.1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини», держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд оцінивши та дослідивши докази, а також у їх сукупності, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини та місця проживання дитини, слід задовольнити частково, визначивши місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Так, з аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно правового висновку, зазначеного у Постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року, у справі №686/20582/19-ц, «Надання органом опіки та піклування, висновку про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір. Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. Таким чином, вирішуючи позовну вимогу [PERSON] у частині визначення місця проживання дитини із матір`ю, суд ураховує те, що у судовому засіданні відповідач вказав, що він не погоджується із тим, щоб неповнолітня дитина [PERSON] проживала разом із матір`ю. Відтак, суд вважає, що між сторонами виник спір з приводу проживання їх неповнолітньої дочки. А тому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування у цій частині та вважає, що слід визначити місце проживання дитини разом із матір`ю. При цьому, суд вважає, що проживання неповнолітньої дочки [PERSON] разом із своєю матір`ю буде відповідати якнайкращим її інтересам, для проживання якої створено усі необхідні умови,що відображено у висновку органу опіки та піклування. Щодо вимоги позивача у частині зміни графіку побачень батька із неповнолітньою дочкою, який просить встановити позивач, суд вважає, що така вимога не підлягає до задоволення. Так, органом опіки та піклування, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини рекомендовано батькові [PERSON] брати участь у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до графіку спілкування в такі дні: 15 календарних днів щомісяця. Побачення повинні відбуватися в місцях культурно розважального характеру та за місцем проживання батька дитини, за бажанням дитини та без присутності матері [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що такий графік дотримується сторонами. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні вказав, що із даний графік враховує думку дитини, яка бажає більше проводити свій час із батьком, у тому числі за його місцем проживання. Відтак, графік який просить встановити позивач буде обмежувати участь батька у проведенні часу із неповнолітньою [PERSON] , а також суперечити бажанням останньої. На підставі наведеного,

Outcome: partial