Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Позивач ТзОВ «ФК «Пінг-Понг» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 32025грн., сплаченого судового збору в сумі 2422,40грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.04.2021р. між ТзОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір №103198471 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 7000грн.\~ ТзОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в сумі 7000рн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.\~ 29.07.2021р. згідно умов договору відступлення прав вимоги №05Т, ТзОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за кредитним договором №103198471 від 22.04.2021р. на користь ТзОВ «Діджи Фінанс», яке набуло право вимоги до відповідача. 24.01.2022р. між ТзОВ «Діджи Фінанс» та ТзОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/15, згідно умов якого та додатку №1 до договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит №103198471 від 22.04.2021р. Згідно Додатку №1 до договору факторингу сума боргу відповідача [PERSON] становить 32025грн.,з яких: 7000грн. заборгованість за тілом кредиту, 23695грн. заборгованість за відсотками, 1330грн. заборгованість за комісією.\~\~\~\~ Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання у добровільному порядку не виконує позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 06.01.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 26.02.2025р. закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача ТзОВ «ФК «Пінг-Понг» в судове засідання не прибув, у наданій суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибула, не повідомила суд про причину своєї неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник позивача у позовній заяві не заперечив проти такого порядку вирішення справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.\~ Дослідивши докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.04.2021р. між ТзОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір №103198471 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 7000грн. строк кредиту 30 днів із сплатою процентів в розмірі 2,5% за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування та сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 1330грн. ТзОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в сумі 7000рн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.\~ 29.07.2021р. згідно умов договору відступлення прав вимоги №05Т, ТзОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за кредитним договором №103198471 від 22.04.2021р. на користь ТзОВ «Діджи Фінанс», яке набуло право вимоги до відповідача. 24.01.2022р. між ТзОВ «Діджи Фінанс» та ТзОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/15, згідно умов якого та додатку №1 до договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит №103198471 від 22.04.2021р. Згідно з додатку до договору факторингу сума боргу відповідача [PERSON] становить 32025грн.,з яких: 7000грн. заборгованість за тілом кредиту, 23695грн. заборгованість за відсотками, 1330грн. заборгованість за комісією.\~\~ Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до статей 1080,1084ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно до ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, позивач правомірно набув права вимоги до відповідача щодо виконання ним зобов`язання наведеним кредитним договором. Оскільки, відповідач не надав доказів погашення заборгованості за кредитним договором перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 7000грн. та комісії в сумі 1330грн. слід задовольнити. Що стосується відсотків за користування позикою, суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту. Після закінчення строку кредитування позивач, як і попередній кредитор, не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки, нараховані за період строку кредитування, який становить 30 днів. Враховуючи визначену сторонами базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 2,5% на день, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5250грн. відсотків за користування кредитом, тобто, задовольнити позов частково (7000 х 2,5% х 30). Відповідно до статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №607/14338/19-ц від 01.12.2021. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19 роз`яснив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19. З урахуванням викладеного вище, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже, зміст наведених норм законодавства вказує на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04.08.2020, № 640/15803/19 від 05.08.2020. У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У позовній заяві позивач просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача додав до заяви Договір про надання правової допомоги, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги.\~\~\~ Враховуючи, що розгляд справи проводився без участі сторін, наявний об`єм виконаних робіт, відсутність детального опису виконаних адвокатом робіт та підтвердження понесених витрат у заявленому розмірі, суд приходить до висновку про доцільність відшкодування позивачу витрат понесених на правничу допомогу в розмірі 3000грн.\~\~\~ На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору.\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial