Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Овсепян К.А. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 17.05.2024 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис №326. Від даного шлюбу у сторін народилася спільна дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Підставою звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу є те, що сторони не проживають більше двох місяців разом. Незважаючи на те, що шлюб сторін є зовсім молодим, сторони не змогли створити цілісну та міцну сім`ю, так як відповідачу цього зовсім не потрібно. Відповідач та позивачка мають кардинально різні погляди на життя, в той час, як позивачка самостійно виховує спільного сина, та намагається створити вдома сімейний затишок, відповідач не зацікавлений ні в чому, а ні бути в сім`ї чоловіком, а ні батьком, який буде турбуватися про сина. Єдине заняття батька є створення різного роду проблем, шляхом вчинення незаконних дій, як наслідок порушення кримінальних справ (в підтвердження чого долучаємо інформацію з судової влади України про кримінальні справи [PERSON] ). Такий спосіб життя призвело до того, що відповідач почав не приходити до спільного місця проживання, та й взагалі не виходити на зв`язок. Зважаючи на наведене, позивачка вирішила звернутися до суду з вимогою про розірвання шлюбу, оскільки шлюб існує формально, сторони не ведуть спільний побут, не підтримують шлюбні відносини, а почуття, які існували повністю згасли. Примирення між сторонами неможливе, а подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Окрім цього, на даний час у сторін по справі відсутній спір щодо спільної дитини. За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 17.05.2024 року, між нею та [PERSON] розірвати. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, однак її представник адвокат Овсепян К.А. подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю. Проти заочного розгляду справи не заперечила. [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з оригіналу свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 17.05.2024 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис №326. Від даного шлюбу у сторін народилася спільна дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, спільне господарство як подружжя не ведуть, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги немає. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дитини сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави с удові витрати у розмірі 1211,20 грн. судового збору.

Outcome: approved