Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

17 грудня 2024 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав батькам позивача у рівних частках. Позивач стверджує, що після смерті батька спадщину прийняли його дружина [PERSON] мати позивача, а також сама позивач, які постійно проживали з ним у спірному будинку, однак спадкові права не оформили. Таким чином після смерті спадкодавця позивач успадкувала частину будинку, його дружина (матір позивача) - частину житлового будинку, ставши власником частки будинку. [INFO] мати позивача померла. Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої увійшло частки вказаного житлового будинку. Позивач стверджує, що після смерті матері прийняли спадщину: вона сама, постійно проживаючи разом з спадкодавцем у цьому будинку, а також відповідач [PERSON] , дочка померлої, яка своєчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином її частка у спірному будинку стала складати 5/8, а частка відповідача [PERSON] 3/8. 10 липня 2024 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва в зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавців на житловий будинок. Без цих документів право власності позивача на частку будинку не визнається, вона позбавлена можливості зареєструвати будинок. З наведених підстав позивач просить суд визнати за нею право власності на 5/8 частки вказаного будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька і матері. Ухвалою суду від 25.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06.03.2025 підготовче провадження у справі закінчено, розгляд справи призначено на 17.04.2025. Сторони в судове засідання не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У встановлений судом строк від відповідача, Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заперечень щодо позову та самостійних вимог по суті спору не має. Відповідач, [PERSON] , будучи відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явилась без повідомлення причин, відзив на позов не подала. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, досліджені докази, на підставі яких встановлені ці обставини. Відповідно до копії свідоцтва про одруження, виданого 02 січня 1959 року Сидорівською селищною радою Слов`янського району, Сталінської (Донецької) області, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 січня 1959 року Копією свідоцтва про народження, виданого 06 лютого 1969 року Маяковською сільською радою Слов`янського району, Донецької області, [PERSON] народилась [INFO] , її батьком вказано [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Згідно копії актового запису № 19 від 23 серпня 1986 року Маяківської сільської ради Слов`янського району Донецької області, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , прийнявши прізвище чоловіка [PERSON] . Копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 23 січня 1990 відділом ЗАГС Слов`янського райвиконкому, 23 січня 1990 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, позивачеві залишено прізвище [PERSON] . Копією свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Маяківської сільської ради Слов`янського району Донецької області від 04 серпня 2010 року встановлено, що батько позивача - [PERSON] помер [INFO] , заповіту не залишив. У зв`язку зі смертю [PERSON] 04 серпня 2010 року відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до складу якої увійшла відповідна частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та дочки [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач). Відповідно до ст. ст. 1268, 1269\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст.\~1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що дружина померлого [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою Маяківської сільської ради Слов`янського району Донецької області від 04 липня 2013 року, згідно якій [PERSON] була зареєстрована і проживала разом з чоловіком [PERSON] в [ADDRESS] , з 1960 року по день смерті. Таким чином, відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України дружина померлого [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2024 року встановлено факт постійного проживання померлого [INFO] батька позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , разом із дочкою [PERSON] на час відкриття спадщини. Вказаним судовим рішенням підтверджено факт постійного проживання позивача разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, в зв`язку з чим відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька. Отже, в судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину у рівних частках прийняли його дружина та дочка (позивач). Копією свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Маяківської сільської ради Слов`янського району Донецької області від 24 червня 2015 року встановлено, що матір позивача [PERSON] померла [INFO] померла, заповіту не залишила. У зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до складу якої увійшла відповідна частка спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Оскільки спадкодавець заповіту не залишила спадкування відповідно до\~ст.\~1223\~ЦК України здійснюється за законом. За положеннями ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її дочки [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області\~від 29 жовтня 2024 року встановлено факт постійного проживання померлої [INFO] матері позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , разом із дочкою [PERSON] на час відкриття спадщини. Вказаним судовим рішенням підтверджено факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в зв`язку з чим відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері. Відповідач, [PERSON] також прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, після смерті [PERSON] спадщину у рівних частках прийняли її дочки [PERSON] та [PERSON] , позивач та відповідач. 10 липня 2024 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса від 10 липня 2024 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки спадкоємець пропустила строк для прийняття спадщини; не надала нотаріусу документ, що підтверджує право власності на житловий будинок; спадщину після смерті спадкодавця також прийняла дочка померлої [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що вказаний житловий будинок під час зареєстрованого шлюбу побудували батьки сторін - [PERSON] та [PERSON] , в якому вони постійно мешкали. Вказані обставини підтверджені архівною довідкою Святогірської міської ради Краматорського району Донецької області від 29 вересня 2024 року, відповідно до якої в погосподарській книзі Маяківської сільської ради Слов`янського району Донецької області власником/користувачем домогосподарства за адресою: будинок [ADDRESS] значиться [PERSON] ; довідкою Маяківської сільської ради Слов`янського району Донецької області від 4 липня 2013 року, відповідно до якої [PERSON] був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] , з 1960 року по день смерті; довідкою Маяківської сільської ради Слов`янського району Донецької області від 04 липня 2013 року, відповідно до якої [PERSON] була зареєстрована і проживала разом з чоловіком [PERSON] в [ADDRESS] , з 1960 року по день смерті. З довідки Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області вбачається, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 01 січня 2013 року в КП БТІ не зареєстровано, що також підтверджено також довідкою КП БТІ від 16 жовтня 2020 року. Отже, право власності на спірний будинок на цей час не зареєстровано ні за якою особою. Згідно з технічним паспортом на вказаний житловий будинок, господарські будівлі та споруди, вони побудовані до 05 серпня 1992 року, тому будинок на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року №488 «Деякі питання проведення технічної інвентаризації», постанови КМУ від 13 квітня 2011 р. №461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», постанови КМУ від 07 червня 2017 року №406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», не є самочинним будівництвом, не потребує документів, що дають право на виконання будівельних робіт, після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, що підтверджується довідкою про технічні характеристики об`єкту нерухомого майна. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~31\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» для\~проведення державної\~реєстрації прав\~власності на\~індивідуальні (садибні)\~житлові будинки,\~садові,\~дачні будинки,\~господарські (присадибні)\~будівлі і\~споруди,\~прибудови до\~них,\~що були\~закінчені будівництвом\~до 05\~серпня 1992\~року та\~розташовані на\~житлове територіях\~сільських,\~селищних,\~міських рад,\~якими відповідно\~до законодавства\~здійснювалося ведення\~погосподарського обліку,\~і щодо\~зазначених об`єктів\~нерухомості раніше\~не проводилася\~державна реєстрація\~прав власності,\~подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Однак реєстрація права власності на нерухоме майно житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі вказаних вище документів неможлива в зв`язку з відсутністю цих документів, що підтверджують речове право на земельну ділянку, а також рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Вказані обставини позбавляють позивача можливості здійснити державну реєстрацію житлового будинку будинок в Державному реєстрі речових прав та, в свою чергу, позбавляє можливості володіти та розпоряджатися власністю - житловим будинком. Вирішуючи спір, суд також приймає до уваги наступне законодавство. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Норма ч.1 ст. 316 ЦК України встановлює, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Таким чином, визнати право власності на успадковане майно, а також захистити своє право власності на нього позивач може лише в судовому порядку. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 22 вересня 2021 року (справа № 227/3750/19). Суд приймає до уваги, що позивач отримала відмову нотаріуса в оформленні права власності на частку житлового будинку квартири в порядку спадкування за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу. Отже, у позивача відсутня можливість оформити в нотаріальному порядку своє право власності на частку житлового будинку, який станом на день смерті спадкодавця належав саме їй. Вказане є підставою для визнання за позивачем права власності на вказану в позові частку спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька та матері. З огляду на викладене та

Outcome: approved