Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

06 вересня 2024 року [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також -відповідач, [PERSON] ), за змістом якої просила: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 143500 грн в рахунок поділу спільного майна колишнього подружжя у виді виплати частини грошової компенсації за спільний легковий автомобіль Renault Megane, рік випуску: 2013, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] (на даний час). Своєю ухвалою від 12 вересня 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (а.с. 20). Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 90 днів (а.с. 36). Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року у справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу щодо вартості спірного транспортного засобу, проведення якої доручено експертам Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с. 51-53). 06 січня 2025 року до суду надійшло клопотання судового експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, в якому експерт просив з метою проведення повної та об`єктивної експертизи надати у розпорядження експерта транспортний засіб - Renault Megane, державний номерний знак [NUMBER] , для проведення технічного огляду (а.с. 64). Своєю ухвалою від 13 січня 2025 року суд поновив провадження у справі з метою розгляду клопотання судового експерта (а.с. 65). Ухвалою суду від 14 січня 2025 року суд задовольнив клопотання судового експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про надання транспортного засобу для проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи відповідно до ухвали суду від 09.12.2024 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (а.с. 72-73). 06 березня 2025 року до суду надійшов висновок експерта Вовка В.В. № СЕ-19/117-25/7-АВ від 20 лютого 2025 року за наслідками проведеної транспортно-товарознавчої експертизи (а.с. 78-84). Ухвалою від 10 березня 2025 року суд поновив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання (а.с. 87). Своєю ухвалою від 26 березня 2025 року суд прийняв до розгляду заяву представника позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості\~спільного майна\~легкового автомобіля\~Renault\~Megane,\~рік випуску:\~2013,\~сірого кольору,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~ 138811\~грн 95\~коп. Ухвалою суду від 26 березня 2025 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 98). Аргументи учасників справи В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що за час її шлюбу з [PERSON] вони спільно придбали легковий автомобіль Renault Megane, рік випуску: 2013, сірого кольору, який на даний час має державний номерний знак [NUMBER] , і зареєстрований на батька відповідача без усного чи письмового дозволу позивачки. Позивачка вважала, що оскільки вказаний автомобіль був придбаний за період шлюбу, він являється спільною сумісною власністю подружжя. Зазначила, що бажає розпорядитися своєю часткою транспортного засобу на власний розсуд, а саме: отримати за нього грошову компенсацію. У зв`язку\~із тим,\~що добровільно\~вирішити даний\~спір із\~відповідачем в\~інший спосіб\~не можливо,\~ [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~зазначеною позовною\~заявою,\~в якій\~просила,\~з урахуванням\~заяви про\~зменшення позовних\~вимог,\~стягнути з\~відповідача на\~користь [PERSON] \~в рахунок\~компенсації \~вартості спільного\~майна легкового\~автомобіля Renault\~Megane,\~рік випуску:\~2013,\~сірого кольору,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~ 138811\~грн 95\~коп. 14 жовтня 2024 року від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначив про неможливість врегулювання спору в досудовому порядку, про незаявлення [PERSON] такої позовної вимоги, як визнання спірного майна спільною сумісною власністю, а також про необхідність призначення експертизи по оцінці спірного автомобіля (а.с. 27). 16 жовтня 2024 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка просила оцінити критично відзив на позов, оскільки він не відповідає дійсним обставинам (а.с. 33). [PERSON] вказала, що у позові вона зазначила дійсну, реальну, об`єктивну ціну на автомобіль. Вказала, що за наявності сумнівів щодо ціни транспортного засобу, відповідач може скористатись своїм процесуальним правом, звернувшись до суду із клопотанням про призначення відповідної експертизи. За наслідками проведення призначеної судом транспортно-товарознавчої експертизи до суду надійшов висновок експерта від 20 лютого 2025 року № СЕ-19/117-25/7-АВ (а.с. 78-84), в якому експертом зазначено, що ринкова вартість автомобіля марки Renault Megane, рік випуску: 2013, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , станом на 17.01.2025 становить 277623 грн 90 коп., а ринкова вартість автомобіля марки Renault Megane, рік випуску: 2013, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , станом на 20.01.2024 становить 242530 грн 65 коп. Враховуючи такий висновок експерта, представник позивача 26 березня 2025 року подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості спільного майна - легкового автомобіля\~Renault\~Megane,\~рік випуску:\~2013,\~сірого кольору,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~ 138811\~грн 95\~коп. (а.с. 93). Своєю ухвалою від 26 березня 2025 року суд прийняв до розгляду таку заяву представника позивача про зменшення позовних вимог (а.с. 101-102). Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 104-106), клопотань про відкладення судового засідання не надсилала, про причини неявки не повідомляла. Представник позивачки у судове засідання не з`явився, 23 квітня 2025 року надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачки (а.с. 109), підтримавши позовні вимоги. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 100). 26 березня 2025 року від відповідача до суду надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, в якій він також зазначив, що проти задоволення зменшених позовних вимог він не заперечує, зменшені позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 98). Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 17 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, актовий запис № 111. 22 квітня 2024 року рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, рішення набрало законної сили 23 травня 2024 року (а.с. 4-6). Судом встановлено й підтвердженого позивачкою та не спростовано відповідачем, що за час перебування у шлюбі ними спільно був придбаний 13 жовтня 2020 року легковий автомобіль Renault Megane, рік випуску: 2013, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований на батька відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 15). У зв`язку із припиненням шлюбних відносин, вважаючи зазначений транспортний засіб спільною сумісною власністю подружжя, оскільки він придбаний за спільні кошти сторін, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом, відповідно до якого з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості спільного майна легкового автомобіля Renault Megane, рік випуску: 2013, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , 138811 грн 95 коп. Надаючи оцінку правовідносинам, що склались, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним. Згідно з частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно частиною 2 статті 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 1 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За змістом частини 3 та частини 4 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до\~пунктів 22,\~23,\~24\~потанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~№ 11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»,\~поділ спільного\~майна подружжя\~здійснюється за\~правилами,\~встановленими статтями\~69-72\~СК та\~статтею 372\~ЦК.\~Вартість майна,\~що підлягає\~поділу,\~визначається за\~погодженням між\~подружжям,\~а при\~недосягненні згоди\~-\~виходячи \~з дійсної\~його вартості\~на час\~розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Висновок щодо правозастосування З огляду на процитовані норми законодавства суд зазначає, що набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Як позивачем так і відповідачем визнано, що транспортний засіб, що зареєстрований на [PERSON] , був придбаний подружжям за спільні кошти під час перебування їх у шлюбі. З огляду на викладене, відповідно до приписів статті 70 СК сторонам належать рівні частки такого майна, тобто по частині автомобіля. За наслідками проведення транспортно-товарознавчої експертизи складений висновок експерта від 20 лютого 2025 року № СЕ-19/117-25/7-АВ (а.с. 78-84), в якому експертом, зокрема, зазначено, що ринкова вартість автомобіля марки Renault Megane, рік випуску: 2013, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , станом на 17.01.2025 становить 277623 грн 90 коп. З огляду на викладене позивачка має право отримати грошову компенсацію за відповідний транспортний засіб в розмірі вартості автомобіля, яка дорівнює 138811 грн 95 коп. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Згідно з частиною 4 статті 206 УЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, тобто є передбачені нормами чинного законодавства підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості спільного майна легкового автомобіля Renault Megane, рік випуску: 2013, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , 138811 грн 95 коп. Отже, наявні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1435 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved