Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (далі ВП «Черкаська ТЕЦ»), звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просило стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 70\~637,49 грн., а також 3% річних в сумі 1 096,64 грн. та інфляційну складову боргу в сумі 3 051,50 грн., що разом складає 74\~785,63 грн., а також судовий збір в розмірі 3\~028 грн. В обґрунтування вимог в позові зазначено, що ВП «Черкаська ТЕЦ» здійснює надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла відповідачів. Оскільки у квартирі, де проживають відповідачі, відсутні засоби обліку теплової енергії та гарячого водопостачання, то нарахування вартості послуг централізованого теплопостачання здійснюється за встановленими тарифами пропорційно опалюваній площі квартири, а послуг гарячого водопостачання згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу. Починаючи з листопада 2019 року відповідачі своєчасно не вносили плату за отримані від позивача послуги, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, яка станом на 01.09.2024р. складає 70\~637,49 грн. Оскільки в добровільному порядку відповідачі не погашають наявну заборгованість, то позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідач [PERSON] заперечив проти позовних вимог та у наданому суду письмовому відзиві просив відмовити у позові. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що між [PERSON] та ВП «Черкаська ТЕЦ» було укладено мирову угоду від 11.06.2020р., якою врегульовано питання стосовно заборгованості, що утворилась по 01.11.2019р. [PERSON] положення мирової угоди виконала в повному обсязі, проте позивач всупереч умов мирової угоди не зробив перерахунку розміру заборгованості по особовому рахунку відповідачів, внаслідок чого продовжує виставляти вимоги про сплату заборгованості з врахуванням боргу, який виник з січня 2013 року. Відповідач стверджує, що позивачем здійснюються безпідставні списання коштів по особовому рахунку, внаслідок чого заявлена позивачем до стягнення з відповідачів сума боргу є необґрунтованою. Окремо відповідач зазначив про те, що зареєстрований у квартирі з 12.11.2021р., а відтак не має нести відповідальність по боргах, що виникли до набуття ним права на користування таким житлом. Також просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог, оскільки вони пропущені позивачем. 31.01.2025р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 04.03.2025р. від представника відповідача [PERSON] адвокат Орленко В.В., який діє на підставі ордеру серії СА №1114744 від 03.02.2025р., надійшов письмовий відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування правової позиції такого позивача стосовно позовних вимог. 17.03.2025р. від представника позивача Поліщук А.Б., який діє на підставі довіреності №220 від 11.01.2024р., надійшла відповідь на відзив. У такій заяві вказується, що предметом даного позову є заборгованість, яка складається з оплати послуг позивача, що надавались в період після 01.11.2019р., а отже сума такої заборгованості ніяким чином не стосується умов виконання сторонами мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 11.06.2020р. у справі №711/9965/19. Позивач зазначає, що при оплаті заборгованості за мировою угодою відповідачкою зроблено платіж в розмірі 6 035,61 грн. на реквізити особового рахунку, по якому обліковуються кошти по нарахуванню та оплаті вартості послуг позивача, а не штрафних санкцій. Внаслідок такої ситуації кошти відповідного платежу були переведені з особового рахунку відповідачів на інший банківський рахунок, а отже облік руху коштів по особовому рахунку відповідачів є правомірним та обґрунтованим, як і обчислена позивачем сума боргу, яка заявлена до стягнення в даному судовому провадженні. Також позивач посилається на відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки сплив такого строку зупинений з 11.03.2020р. через воєнний стан та карантинні обмеження, пов`язані з COVID-19, внаслідок чого строк позовної давності не сплинув 19.03.2025р. від представника відповідача Орленка Г.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких повторно акцентується увага на необґрунтованості обчислень заявленої позивачем до стягнення суми боргу та відсутності доказів належних розрахунків. Додатково у такій заяві зазначається, що позивач не просив поновити строк звернення до суду, не навів поважних причин неможливості своєчасного звернення до суду з даним позовом та не надав доказів того, що у нього існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для звернення з позовом до суду у визначений законодавством строк, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити. 03.04.2025р. від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких акцентується увага на тому, що починаючи з дня набрання чинності Законом України від 30.03.2020р. №540-ІХ, тобто з 02.04.2020р., і дотепер діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні, а відтак строки позовної давності позивачем не пропущені. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що всі відповідачі були зареєстровані у квартирі, яка є об`єктом надання послуг, а відтак мають нести солідарну відповідальність з оплати таких послуг, оскільки є їх споживачами, а відповідні послуги надавались позивачем належним чином. Представник відповідача [PERSON] адвокат Орленко В.В. заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових заявах по суті справи. Додатково зазначив, що позивач фактично зловживає своїми правами, оскільки всупереч умов мирової угоди з [PERSON] не списав з особового рахунку суму заборгованості, яка нарахована за період до 01.11.2019р., внаслідок чого безпідставно вимагає сплачувати нарахування, що обчислені за період з січня 2013 року по жовтень 2016 року. Зауважив, що відповідачі не оплачували поточні нарахування вартості послуг позивача через те, що сплачені ними кошти могли бути безпідставно використані позивачем на погашення боргу, що обліковується за період з січня 2013 року по жовтень 2016 року. 17.04.2025р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачів, дослідивши надані учасниками справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. ВП «Черкаська\~ТЕЦ» є надавачем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла за адресою: [ADDRESS] (далі Квартира [ADDRESS] ). Відповідно до відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання у такій квартирі проживають: [PERSON] , 1974р.н.; [PERSON] , 2006р.н.; [PERSON] , 2007р.н. В той же час відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 12.11.2021р. Відповідачами, як користувачами квартири [ADDRESS] , не підписувався з позивачем договір про надання комунальних послуг. В квартирі [ADDRESS] відсутні лічильники теплової енергії та гарячого водопостачання у зв`язку з чим позивач здійснював нарахування вартості послуг на підставі затверджених тарифів пропорційно опалюваній площі квартири, а нарахування вартості послуг гарячого водопостачання згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу. Загальна площа квартири [ADDRESS] складає 71,9кв.м. Облік розміру нарахувань та оплат вартості комунальних послуг, що надаються до квартири [ADDRESS] позивачем, останнім здійснюється по особовому рахунку № [NUMBER] . Згідно наданої позивачем оборотної відомості за особовим рахунком № [NUMBER] станом на 01.09.2024р. обліковується заборгованість з оплати послуг з теплопостачання в розмірі 70\~637,49 грн. В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси вже перебувала на розгляді судова справа за позовом ВП «Черкаська ТЕЦ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію (справа №711/9965/19). У такій справі ВП Черкаська ТЕЦ просило стягнути з [PERSON] заборгованість з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання до квартири [ADDRESS] , яка виникла станом на 01.11.2019р. у сумі 75703,48 грн., яку позивач просив стягнути разом із інфляційними втратами в сумі 15 566,58 грн. та трьома відсотками річних в сумі 4 841,25 грн. Ухвалою суду від 11.06.2020р. було затверджено мирову угоду на наступних умовах (скорочений зміст): 1. ВП Черкаська ТЕЦ зменшує суму боргу [PERSON] за спожиту теплову енергію. У зв`язку з цим борг [PERSON] перед ВП Черкаська ТЕЦ за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (теплову енергію), який утворився за період з 01.12.2016р. до 01.11.2019р. по квартирі [ADDRESS] , з урахуванням зменшення, становить 36\~513,92 грн. 2. Сторони домовились, що [PERSON] безумовно визнає вищевказану заборгованість перед ВП «Черкаська ТЕЦ» та зобов`язується не пізніше 25.10.2020р. сплатити її на відповідні банківські реквізити (рахунок) ВП «Черкаська ТЕЦ» в сумі 36\~513,92 грн. згідно графіку, який передбачає вчинення щомісячних платежів розміром по 7\~302,79 грн. не пізніше 25 числа кожного місяця, починаючи з червня 2020 року (5 платежів): 3. [PERSON] також підтверджує та визнає право ВП «Черкаська ТЕЦ» на стягнення з неї на умовах цієї Мирової угоди суми нарахованого на вищевказану заборгованість (п. п. 1-2) індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми (за період прострочення з 01.12.2016р. до 01.11.2019р.). 4. Сторони погодили, що сума нарахованого індексу інфляції та трьох процентів річних (за період прострочення з 01.12.2016р. до 01.11.2019р.) на заборгованість, зазначену в п.п. 1-2 цієї Мирової угоди, відповідно складає 4\~283,52 грн. та 1\~752,09 грн., що разом становить 6\~035,61 грн. 5. Сторони домовилися про те, що [PERSON] зобов`язана не пізніше 25.11.2020р., з урахуванням п. 6 цієї Мирової угоди, сплати ВП «Черкаська ТЕЦ» суму нарахувань (п. 4) на банківські реквізити, вказані у п. 7 цієї Мирової угоди. 6. Цим пунктом Сторони обумовили те, що їх взаємні права та обов`язки, які передбачені в п.п. 3-5 цієї Мирової угоди, припиняються з моменту належного виконання (своєчасно та у повному обсязі) [PERSON] обов`язків згідно графіка, зазначеного в п. 2 цієї Мирової угоди. Тобто [PERSON] звільняється від сплати ВП «Черкаська ТЕЦ» суми нарахувань виключно за умови належного виконання (своєчасно та у повному обсязі) ним обов`язку, передбаченого в п. 2 цієї Мирової угоди. 7. Сторони домовились, що [PERSON] зобов`язується не пізніше 25.10.2020р. відшкодувати (компенсувати) ВП «Черкаська ТЕЦ» судовий збір у цивільній справі №711/9965/19, що становить 1921,00 грн. за відповідними реквізитами. Відповідне рішення виконане відповідачкою [PERSON] в повному обсязі і сплачені нею кошти на виконання такого судового рішення відображені у наданому позивачем розрахунку. Зазначені обставини справи, окрім їх часткового підтвердження відповідними письмовими доказами, повністю визнаються сторонами і не викликають у суду сумніву у їх достовірності, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд вважає їх доведеними. Згідно наданої позивачем оборотної відомості, за особовим рахунком № [NUMBER] станом на 01.09.2024р. обліковується заборгованість з оплати послуг з теплопостачання в розмірі 70\~637,49 грн., яка складається з наступних сум заборгованостей: опалення 47\~953,69 грн.; гаряче водопостачання 22\~672,56 грн.; внески 11,49 грн. /а.с. 6/. У зв`язку з відмовою відповідачів в добровільному порядку здійснити погашення заборгованості з оплати послуг з постачання теплової енергії позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Житлового кодексу України (далі - ЖК), Закону України від 09.11.2017р. №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189), Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019р. №830 (далі Правила №830) тощо. Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 67 ЖК плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону №2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст. 68 ЖК наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, а повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст.611 ЦК, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що позивач здійснював надання послуг з постачання теплової енергії до житла відповідачів. Оскільки у квартирі відповідачів немає квартирного засобу обліку теплової енергії та гарячого водопостачання, то нарахування плати за надані послуги здійснювалось позивачем згідно встановлених нормативів та тарифів. При цьому нарахування вартості послуг централізованого теплопостачання здійснювалось пропорційно опалюваній площі квартири, а послуг гарячого водопостачання згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу відповідно до Методики розподілу, затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018р. №315. Порядок нарахування та розмір нарахованих платежів з оплати вартості послуг позивача, факт надання таких послуг належної якості та наявність правових підстав для їх оплати відповідачами не оспорюється. Натомість між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості відповідачів, яка обліковується позивачем на о/р № [NUMBER] . Надаючи оцінку доводам сторін в аспекті обґрунтованості розміру позовних вимог в частині суми основного боргу відповідачів суд зауважує наступне. За матеріалами справи судом встановлено, що розмір заборгованості з оплати послуг позивача, який утворився за період надання послуг до 01.11.2019р. вже був предметом судового розгляду і за результатом розгляду відповідної справи судом затверджено мирову угоду від 20.06.2020р. між сторонами. Аналіз змісту такої мирової угоди свідчить, що сторони врегулювали порядок погашення заборгованості з оплати послуг позивача, які надавались до 01.11.2019р., відповідно до якого споживач добровільно сплачує 36\~513,92 грн. в якості оплати вартості послуг за період з 01.12.2016р. по 01.11.2019р., а також 6 035,61 грн., що являє собою суму компенсаційних виплат за період прострочення сплати основного боргу з 01.12.2016р. до 01.11.2019р. (інфляційні нарахування в розмірі 4 283,52 грн. та три відсотки річних в розмірі 1752,09 грн.). Сторони не заперечують тих обставин, що [PERSON] виконала умови мирової угоди та здійснила всі передбачені такою угодою платежі на користь ВП «Черкаська ТЕЦ». Предметом суперечки є те, що ВП «Черкаська ТЕЦ» продовжує обліковувати по о/р № [NUMBER] в якості заборгованості розмір вартості послуг в сумі 39\~189,53 грн., тобто тих що надавались до 01.12.2016р., що на думку відповідачів є порушенням п. 1 умов Мирової угоди, відповідно до якого ВП «Черкаська ТЕЦ» зобов`язувалось зменшити суму боргу на розмір вартості послуг, що були надані до 01.12.2016р. (у зв`язку із закінченням строків позовної давності). Натомість суд звертає увагу, що предметом спору в даному судовому провадженні є вартість послуг, які надавались до житла відповідачів, в період з 01.11.2019р. по 01.09.2024р. Арифметичний підсумок змісту відомостей, які містяться у наданому позивачем листу-розрахунку по о/р № [NUMBER] , свідчить, що за період з 01.11.2019р. по 01.09.2024р. сумарна вартість наданих позивачем послуг до квартири [ADDRESS] , з урахуванням корегування розміру щомісячних нарахувань (перерахунок), складає 70\~672,42 грн. В цей проміжок часу споживачами було сплачено 34,47 грн. в якості оплати внесків. Додатково по о/р відображені платежі з оплати послуг постачання теплової енергії на суму 36\~514,16 грн. Натомість відповідні платежі здійснювались [PERSON] на виконання умов Мирової угоди, що визнається сторонами та підтверджується відповідними квитанціями /а.с. 74-75/. В той же час за умовами Мирової угоди (п. 2) [PERSON] мала сплатити ВП «Черкаська ТЕЦ» в якості оплати послуг з постачання теплової енергії 36\~513,92 грн. Отже різниця в розмірі 0,24 грн. (36\~514,16 грн. 36\~513,92 грн.) є фактичною оплатою вартості поточних послуг, що надавались до житла відповідачів позивачем. Таким чином, за період з 01.11.2019р. по 01.09.2024р. вартість послуг позивача, що були надані до житла відповідачів, складала 70\~672,42 грн., а фактично споживачами сплачено лише суму коштів в розмірі 34,71 грн. (34,47 грн. + 0,24 грн.), а отже сума заборгованості складає 70\~637,71 грн. В той же час в позовній заяві позивач вимагає стягнути суму заборгованості в розмірі 70\~637,49 грн., в якості оплати вартості послуг, що надавались в період часу з 01.11.2019р. по 01.09.2024р., а отже позовні вимоги в частині розміру суми основного боргу, що підлягає стягненню з відповідачів, є цілком обґрунтованими. В контексті доводів представника відповідача [PERSON] [PERSON] суд звертає увагу, що відображені в листі-розрахунку операції із зарахування та списання коштів в сумі 6\~035,61 грн. не свідчать про безпідставність дій позивача. Суд бере до уваги, що відповідно до п. 4, 5 умов Мирової угоди [PERSON] зобов`язувалась сплатити на користь ВП «Черкаська ТЕЦ» суму компенсаційних нарахувань за прострочку оплати послуг позивача в розмірі 6\~035,61 грн. на реквізити, зазначені у п. 7 Мирової угоди. Натомість всупереч таких умов відповідний платіж був здійснений 17.11.2020р. на реквізити, що вказані у п. 2 Мирової угоди. Зазначені обставини обумовили необхідність корегування відомостей про надходження коштів на оплату вартості послуг по о/р № [NUMBER] , що й призвело до відображення у відомостях по особовому рахунку відповідних операцій. Також суд звертає увагу, що наявність суперечок між сторонами щодо тлумачення порядку та способу виконання умов п. 1 Мирової угоди не звільняє відповідачів від виконання їх зобов`язання по оплаті вартості поточно надаваних позивачем послуг з постачання теплової енергії. Само по собі відображення у помісячних рахунках на оплату послуг розміру заборгованості, до складу якої входить і вартість послуг, що були надані до 01.12.2016р. (тобто тих, які були предметом розгляду у справі №711/9965/19 і на суму яких ВП «Черкаська ТЕЦ» погодилась зменшити розмір своїх вимог через пропуск строків позовної давності), не є підставою для звільнення відповідачів від оплати поточних нарахувань і не створює перешкод для здійснення належних щомісячних платежів. Доводи представника відповідача [PERSON] [PERSON] в частині того, що відповідні платежі могли бути зараховані в рахунок погашення заборгованості, що виникла до 01.11.2019р., є необґрунтованими, оскільки за своєю сутністю є припущенням про неналежну поведінку позивача. В той же час споживач не обмежений у можливості здійснювати платежі на користь постачальника комунальних послуг із зазначенням цільового призначення таких платежів, що запобігає недобросовісним діям кредитора по зарахування відповідних платежів на погашення задавнених боргів. Таким чином, в даному випадку предметом спору є заборгованість в розмірі 70\~637,49 грн., яка складається з вартості послуг, що надавались позивачем до житла відповідачів в період з 01.11.2019р. по 01.09.2024р. Згідно ст. 68 ЖК наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. За матеріалами справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] мав зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання у квартирі [ADDRESS] з 12.11.2021р. В той же час така особа досягла повноліття лише 10.06.2024р., а отже несе солідарний обов`язок по оплаті комунальних послуг, що надавались в період починаючи з червня 2024 року. За змістом листа-розрахунку по о/р № [NUMBER] судом встановлено, що вартість послуг з постачання теплової енергії за період червень-серпень 2024 року складає 1 484,50 грн. /а.с. 6/, а відтак саме така сума боргу є об`єктом солідарної відповідальності відповідачів. В той же час інша частина заборгованості в розмірі 69\~152,99 грн. (70\~637,49грн. 1 484,50грн.) є об`єктом особистої майнової відповідальності [PERSON] . В той же час, заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача просив застосувати наслідки пропуску строків позовної давності до позовних вимог. Надаючи оцінку таким доводам суд виходить з наступного. Згідно ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020р. на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). У постанові від 07.09.2022р. у справі № 679/1136/21 Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30.03.2020р. №540-ІХ перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02.04.2020р., відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02.04.2017р. не завершився. Аналогічна позиція щодо застосування строків позовної давності у подібних спірних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 06.12.2023р. у справі №212/10834/21. Крім того, згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Натомість режим воєнного стану в Україні наразі не припинений. Отже слід виснувати, що з урахуванням п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та періоду дії в Україні карантину та воєнного стану станом на теперішній час у межах строків загальної позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. Беручи до уваги, що предметом позовних вимог є вартість послуг, які надавались в період з 01.11.2019р., то позивачем не пропущений строк позовної давності по таким вимогам. В аспекті доводів представника відповідача, викладених у запереченнях на відповідь на відзив, які надійшли до суду 19.03.2025р., то суд зауважує, що правовідносини щодо застосування строків позовної давності регулюються нормами матеріального права (ЦК України), тоді як питання щодо строків вчинення учасниками судового провадження процесуальних дій нормами процесуального права (ЦПК України, КАС України, ГПК України). Посилання представника відповідача на правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права в умовах дії в Україні режиму воєнного стану та карантину, спричиненого коронавірусом SARS-CoV-2, є незастосовними до правовідносин, пов`язаних з правовим регулюванням порядку дії норм, які регулюють інститут позовної давності цивільно-правових відносинах. Отже, за обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що за період часу з 01.11.2019р. по 01.09.2024р. позивачем було надано відповідачам послуги з постачання теплової енергії до їх житла, проте останніми не здійснювалась належним чином оплата відповідних послуг, внаслідок чого розмір боргу за такий період складає 70\~637,49 грн. (опалення 47\~953,44 грн.; гаряче водопостачання 22\~672,56 грн.; внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії 11,49 грн.), а відтак такий борг підлягає стягненню з відповідачів в наступному порядку: 1 484,50 грн. (опалення 52,32 грн.; гаряче водопостачання 1432,18грн.) солідарно з обох відповідачів; 69\~152,99 грн. (опалення 47\~901,12 грн.; гаряче водопостачання 21\~240,38 грн.; внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії 11,49 грн.) з відповідачки [PERSON] . Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз наданих позивачем розрахунків розміру інфляційних нарахувань /а.с. 7/ та трьох відсотків річних /а.с. 8/ на суму заборгованості свідчить, що такий розрахунок відповідає положенням закону, оскільки відповідні компенсаційні нарахування обчислені позивачем окремо щодо кожного місяця періоду надання послуг. В той же час такі вимоги стосуються щомісячних платежів за послуги, які надавались в період з 01.11.2019р. по 01.12.2021р., а отже відповідні вимоги обумовлені простроченням виконання зобов`язання з оплати послуг позивача відповідачкою [PERSON] . Обчислені позивачем суми відповідних компенсаційних нарахувань не суперечать визначеним законодавством засадам їх розрахунку. За таких обставин обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних в сумі 1\~096,64 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 3\~051,50 грн., що разом складає 4\~148,14 грн., проте такі суми підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] . Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідні судові витрати по справі складаються із витрат, понесених позивачем (судовий збір, сплачений при поданні позову) в розмірі 3\~028 грн., а також витрат відповідача [PERSON] з оплати правової допомоги. Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В той же час часткове задоволення позовних вимог обумовлене лише розподілом змісту грошового зобов`язання між обома відповідачами пропорційно обсягу їх майнової відповідальності, тоді як фактично розмір задоволених позовних вимог відповідає ціні позову. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що позовні вимоги задоволені в межах повної ціни позову, то позивачу слід компенсувати за рахунок відповідачі судові витрати зі сплати судового збору в повному обсязі, розподіливши відповідний обов`язок між відповідачами пропорційно розміру задоволених позовних вимог до кожного з них. В даному випадку ціна позову складає 74\~785,63 грн. За результатом вирішення спору суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про стягнення з [PERSON] суми коштів в загальному розмірі 73\~301,13 грн. (98,02% від ціни позову), а також солідарно з обох відповідачів 1 484,50 грн. (1,98% від ціни позову). За таких обставин позивачу слід відшкодувати витрати зі сплати судового збору за рахунок [PERSON] в розмірі 30 грн. (3 028грн * (1,98%/2) / 100%), а за рахунок [PERSON] в розмірі 2\~998 грн. (3\~028 грн. * (98,02% + 1,98%/2) / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial