Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

14 березня 2025 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Новодністровської міської ради Чернівецької області як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на реєстрацію малолітньої дитини за місцем реєстрації матері. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 29 грудня 2023 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 587. [INFO] у сторін народилась спільна дитина донька [PERSON] . Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області по справі № 719/65/25 від 11 лютого 2025 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Вказує, що після розлучення вони з відповідачем не спілкуються, донька постійно проживає із нею, відповідач до доньки не приходить, не проявляє ніякого інтересу та не бере участі у її вихованні. 17 лютого 2025 року позивачка звернулась до органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області із заявою про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , тобто за місцем реєстрації [PERSON] , але у реєстрації доньки їй було усно відмовлено у зв`язку з не наданням письмової згоди батька на реєстрацію дитини за місцем реєстрації матері та роз`яснено право звернення до суду для вирішення вищевказаного спору. Відтак,\~просить визначити місце проживання дитини разом із матір`ю та надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини за місцем реєстрації позивачки без письмової згоди батька. Ухвалою суду від 31.03.2025р. після усунення недоліків позовної заяви, відкрито загальне позовне провадження у справі із повідомленням (викликом) сторін, надано сторонам строк для подачі заяв по суті справи, призначено підготовче судове засідання на 23 квітня 2025 року о 11 год. 30 хв., яке відкладено на 29 квітня 2025 року о 12 год. 00 хв. Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання, в таке засідання не з`явилися. Представник позивачки [PERSON] 28 квітня 2025 року подала заяву про розгляд справи без її участі та участі [PERSON] 29 квітня 2025 року адвокат Марчук Д.П. подала заяву про уточнення позовних вимог, у якій зменшила позовні вимоги та просила лише визначити місця проживання дитини за нею. 23 квітня 2025 року сторона відповідача подала заяву про розгляд справи за відсутності [PERSON] та його представника, у якій зазначили, що відповідач не чинив перешкоди у реєстрації доньки разом із матір`ю, спору з приводу проживання дитини немає, однак між сторонами існують неприязні відносини, що має наслідком постійні непорозуміння з приводу побачення із дитиною. При цьому, відповідач абсолютно не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив їх задовольнити. 29 квітня 2025 року адвокат Радамовський М.М. подав письмову заяву про визнання уточнених позовних вимог. Виконавчий комітет Новодністровської міської ради Чернівецької області, як орган опіки та піклування, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання явку свого представника не забезпечив. Проте 22 квітня 2025р. в суд надійшла заява Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області №03-09/557, за підписом міського голови Цимбалюк Н.О., згідно якого остання просила розгляд справи провести за відсутності представника Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області, як органу опіки та піклування, у зв`язку із службовою зайнятістю (а.с. 55). Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частинами 3,4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши письмові докази по даній цивільній справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. З наведених у позовній заяві обставин, які згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 29.12.2023 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом №587. В шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13). За рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 11 лютого 2025 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.14-20). Згідно з позицією [PERSON] , їй відмовили у реєстрації дитини за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю письмової згоди батька на реєстрацію. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частинами 1, 2 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положенням ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 09.04.2025 року №65/6, наданого органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області, спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини немає, Виконавчий комітет Новодністровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с.57) Суд, аналізуючи позицію відповідача щодо відсутності предмету спору з цього питання, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з прив`язаності дитини до матері, враховуючи її вік та потреби у повсякденному житті приходить до висновку про те, що визначити місце проживання [PERSON] з матір`ю необхідно. Зокрема суд враховує, що дитина постійно проживає разом з матір`ю. В той же час судом встановлено, що будь-яких доказів, що свідчили б про те, що визначення місця проживання дитини разом з позивачем може зашкодити інтересам дитини, в ході розгляду справи не здобуті, а тому суд визначає місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. З вищезазначених норм слідує, що суди повинні належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач визнав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову позивача про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною першою ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Окрім того, позивачкою було уточнено позовні вимоги шляхом їх зменшення з двох до однієї. Згідно зі п.1 ч. 1 ст.. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається зокрема в разі зменшення розміру позовних вимог. З огляду на зменшення позивачкою позовних вимог та визнання їх відповідачем, [PERSON] з державного бюджету слід повернути 1816,8 грн. (605,6+1211,2) сплаченого судового збору. Натомість із відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача [PERSON] в розмірі 1211,20 / 2 = 605,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved