Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

У січні 2025 року позивач [PERSON] через представника адвоката Новачука Л.П. звернулася до суду із вказаним вище позовом. В обґрунтування позову зазначила, що під час перебування в шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з припинення шлюбних відносин через їх погіршення, після досягнення сином віку 1 року відповідач переїхав проживати в с. Нова Синявка. З того часу [PERSON] жодного разу не бачив та не спілкувався з сином, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав та не надає досі. Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 23 березня 2010 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 350 гривень щомісячно, починаючи з 25 січня 2010 року до досягнення дитиною повноліття. 02 квітня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач неодноразово був попереджений позивачем та працівниками Старосинявського відділу ДВС про те, що у випадку продовження умисної несплати аліментів, буде порушуватись питання про позбавлення його батьківських прав стосовно сина. Протягом майже чотирнадцяти років до [PERSON] після низки попереджень застосовані усі можливі заходи щодо спонукання до сплати заборгованості по аліментах, однак згідно з Розрахунком відділу ДВС Летичівського району №25760 (ВП №21151034) заборгованість зі сплати аліментів складає 17 033 гривні 50 копійок. З огляду на вказане, позивач просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та представник адвокат Новачук Л.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, просили позбавити батьківських прав [PERSON] . Позивач вказала на те, що після досягнення сином віку 1 року вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки не мала жодної підтримки від відповідача. Відповідач не сплачує аліменти, сином за всі роки не цікавився, не допомагав, не телефонував, не вітав, не просив номер телефона сина. Зазначила, що син користується соцмережами, проте навіть там відповідач не намагався контактувати з ним. Вказала, що відповідач телефонував їй після її звернень до ДВС у зв`язку з несплатою ним аліментів. В телефонному режимі повідомляв, що [PERSON] не його син і він це доведе, а вона поверне йому сплачені кошти. Представник позивача адвокат Новачук Л.П. додатково вказав на те, що розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 24 лютого 2025 року зменшився та становить 8029 гривень 81 копійка, що підтвердив відповідною довідкою від 24 лютого 2025 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 18 березня 2025 року визнав позов, просив задовольнити та позбавити його батьківських прав щодо сина [PERSON] , вказував, що єдиним його бажанням є те, щоб розгляд справи якнайшвидше закінчився. Зазначав також, що дійсно після досягнення сином 1-річного віку не бачив його, спроб зустрітися не робив, бо вважав, що немає потреби втручатися у чужу сім`ю. В судовому засіданні 17 квітня 2025 року вказав, що [PERSON] це його син, із судових документів знає, що синові 16 років. Вони багато років разом не проживають, він сина не бачив та не спілкувався з ним, не надавав допомоги, окрім сплати аліментів. Матеріальну допомогу не має можливості надавати, оскільки не працює, має проблеми зі здоров`ям, потребує оперативного втручання, йому фінансово допомагають батьки. Місце проживання дитини йому невідомо, знає лише, що далеко. Йому відомо також, що син навчається в Козятині. До судових засідань у справі востаннє бачив сина приблизно у той час, коли йому був рік. Він не має номера телефона сина, не просив його у позивача, оскільки вважав, що вона не дасть. Але коли б телефонував син спілкувався б, сам не дзвонив, бо не хотів вмішуватися. На думку відповідача, [PERSON] не хотіла, щоб він спілкувався з сином, і якщо б навіть він звертався ні вона, ні її теперішній чоловік не дали б можливості, про що зазначав в судовому засіданні неодноразово. Зазначив, що якщо б позивач надала таку можливість хотів би бачити сина, спілкуватися з ним. Якщо б того бажав син хоче спілкуватися з ним, зважаючи на відстань, спосіб спілкування вказував - по телефону. Вказував, що в телефонній розмові з позивачем сказав їй про те, що перш, ніж позбавляти його батьківських прав щодо сина, «хоча б фото його скинула». Проте фотографії сина він не отримав. Попросив фото, бо хотів побачити сина. Представник третьої особа - органу опіки і піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області Зановяк І.С. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування та позовну заяву. Вважав доцільним позбавити батьківських прав відповідача, оскільки дитина не знає батька, який 14 років ухилявся від виконання батьківських обов`язків. Заслуханий в судовому засіданні в режимі відеоконференції неповнолітній [PERSON] повідомив, що бажає позбавлення батьківських прав відповідача щодо нього. Вказав, що проживає разом з мамою і татом - [PERSON] та [PERSON] , має ще двох молодших братів. [PERSON] для нього чужа людина, лише біологічний батько і більш ніхто. Він взнав і побачив батька лише в судовому засіданні. Раніше він його ніколи не бачив, знав про нього від мами та бабусі, не може вибачити батькові його негативні вчинки, про які вони йому розповідали, проте сам таких не пам`ятає. Відповідач з ним ніколи не спілкувався, не цікавився ним, не телефонував, не писав, через що він його не знає. Не хоче спілкуватися з [PERSON] і не хоче, щоб останній розпочинав спілкування з ним. Давно має бажання мати прізвище таке, як у молодших братів, [PERSON] хоче його усиновити та дати йому своє прізвище. Бажання змінити прізвище та відсутність інтересу до нього з боку відповідача є тими причинами, через які він бажає, щоб останнього позбавили батьківських прав щодо нього. Ухвалою судді Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2025 року вказана вище позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження (арк.спр.29). Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті (арк.спр.57). 18 березня 2025 року справу знято з розгляду у зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні. 02 квітня 2025 року розгляд справи відкладено через неявку відповідача щодо якого відсутні відомості про вручення судової повістки. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач покликається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, зважаючи на таке. Суд установив, що батьками неповнолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 18 грудня 2008 року Виконавчим комітетом Чернявської сільської ради Оратівського району Вінницької області, актовий запис №8 (арк.спр.6). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №16 від 21 квітня 2010 року, що підтверджено Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 21 квітня 2010 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оратівського районного управління юстиції Вінницької області; прізвище позивача після розірвання шлюбу « [PERSON] » (арк.спр.10). 19 грудня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Чернявської сільської ради Оратівського району Вінницької області, про що зроблено актовий запис №07, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 19 грудня 2013 року (арк.спр.11). [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 16 червня 2014 року та [NUMBER] від 18 січня 2017 року (арк.спр.8-9). Згідно з Довідкою від 12 листопада 2024 року №219, виданою виконкомом Шепетівської міської ради Блинді Т.П. встановлено, що остання разом із чоловіком [PERSON] , дітьми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (арк.спр.12). Відповідно до Характеристики випускника 9 класу Плішинської гімназії з дошкільним підрозділом Шепетівської міської ради Хмельницької області, [PERSON] , 2008 року народження, у 2024 році закінчив Пліщинську гімназію з дошкільним підрозділом. Навчальний матеріал засвоїв на середньому рівні. Виховувався та проживав з мамою [PERSON] , яка регулярно відвідувала батьківські збори, цікавилася шкільним життям свого сина, брала активну участь в організації позакласних заходів, підтримувала зв?язок з класним керівником. Учень мав усе необхідне для навчання та розвитку, про що дбала мама. Також організовувала правильне проведення вільного часу, моніторила поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну (арк.спр.13). З вересня 2024 року [PERSON] є учнем Державного професійно-технічного навчального закладу «Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту», що підтверджується копією Учнівського квитка [NUMBER] (арк.спр.14). Відповідно до Розрахунку відділу ДВС Летичівського району №25760 (ВП №21151034) заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] , з жовтня 2023 року по 21 серпня 2024 року, становить 17 033 гривні 50 (сімнадцять тисяч тридцять три) гривні 50 копійок (арк.спр.15). Станом на 24 лютого 2025 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів (ВП №21151034) становить 8092 гривні 81 копійка, що підтверджено Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Летичівського ВДВС (арк.спр.71, зворот). При примусовому виконанні виконавчого листа №2-39, виданого 23 березня 2010 року Оратівським районним судом Вінницької області щодо [PERSON] встановлено: тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (постанова старшого державного виконавця від 14 лютого 2018 року); тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (постанова старшого державного виконавця від 14 лютого 2018 року); тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (постанова старшого державного виконавця від 14 лютого 2018 року); тимчасове обмеження боржника у праві полювання (постанова старшого державного виконавця від 14 лютого 2018 року) (арк.спр.16-19). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради №03-24/4768 від 18 грудня 2024 року наявні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] не бере участі у вихованні сина з часу його народження, не цікавиться його навчанням та здоров`ям, матеріально не утримує, не сплачує аліментів (арк.спр.20). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо виконання обов`язків по вихованню та утриманню дитини, які регулюються нормами Сімейного кодексу\~України (далі за текстом - СК України). До правовідносин, що виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні, встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Частинами другою, третьою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивач в обґрунтування своїх вимог вказала, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача є ухилення від виконання обов`язків батька та несплата аліментів. Ухилення батьків\~від виконання\~своїх обов`язків\~має місце,\~коли вони\~не піклуються\~про фізичний\~і духовний\~розвиток дитини,\~її навчання,\~підготовку до\~самостійного життя,\~зокрема:\~не забезпечують\~необхідного харчування,\~медичного догляду,\~лікування дитини,\~що негативно\~впливає на\~її фізичний\~розвиток як\~складову виховання;\~не спілкуються\~з дитиною\~в обсязі,\~необхідному для\~її нормального\~самоусвідомлення;\~не надають\~дитині доступу\~до культурних\~та інших\~духовних цінностей;\~не сприяють\~засвоєнню нею\~загальновизнаних норм\~моралі;\~не виявляють\~інтересу до\~її внутрішнього\~світу;\~не створюють\~умов для\~отримання нею\~освіти.\~Зазначені фактори,\~як кожен\~окремо,\~так і\~в сукупності,\~можна розцінювати\~як ухилення\~від виховання\~дитини лише\~за умови\~винної поведінки\~батьків,\~свідомого нехтування\~ними своїми\~обов`язками. Окрім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі №462/4705/19. Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі №306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі №461/7447/17. Європейський суд\~з прав\~людини,\~практика якого\~відповідно до\~частини четвертої\~статті10\~ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100). Той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення від 18 грудня 2008 року у справі за заявою «Saviny v. Ukraine», № 39948/06, § 50). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Із наданих позивачем доказів суд установив, що шлюб між сторонами розірвано, відповідач у справі тривалий час мешкає окремо від сина [PERSON] , який проживає разом із матір`ю, її іншим чоловіком та їх спільними двома синами, та не спілкується з ним. [PERSON] навчається, його вихованням займається мати, яка цікавиться його шкільним життям, бере участь в позакласних заходах, спілкується з класним керівником, забезпечує усім необхідним. Батько невчасно сплачує аліменти, внаслідок чого має заборгованість з їх сплати, що свідчить про його неналежне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків та свідоме нехтування зазначеними обов`язками. [PERSON] не має емоційного зв`язку із батьком, не бажає з ним спілкуватися, має образу за негативні вчинки батька, яка сформувалася під впливом розповідей мами та бабусі, про що він повідомив в судовому засіданні. Однак вказані обставини, на переконання суду, не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав, який є крайнім заходом впливу, необхідності застосування якого позивач не довела. У матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина, тобто, відсутні докази того, що відповідач свідомо, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконання своїх батьківських обов`язків, як відсутні і докази застосування до нього будьяких заходів впливу (попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування). Окрім того, в судовому засіданні відповідач вказував на бажання спілкуватися з сином. Щодо заборгованості зі сплати аліментів частково сплатив таку. Покликання позивача на наявність заборгованості по сплаті аліментів як на підставу позбавлення батьківських прав відповідача є необґрунтованими, оскільки вказана обставина сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №420/1075/17. \~ \~ \~ \~Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування, суд зазначає таке. Висновок органу опіки та піклування є таким, що має рекомендаційний характер та повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року (справа № 243/13192/19-ц). У даному випадку, на переконання суду, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є недостатньо обґрунтованим, не містить посилань на виключні обставини, які могли б бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, у зв`язку з чим суд не бере такий висновок до уваги. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи встановлені судом обставини у справі, беручи до уваги те, що позбавлення батьківських прав, є крайнім заходом впливу на осіб та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків, чого у даному випадку позивач не довела та суд не установив, зважаючи на те, що в ході судового розгляду встановлено, що відповідач неналежно та не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки відносно неповнолітнього сина, суд дійшов до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] слід відмовити, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини. При вирішення питання щодо судових витрат, суд, виходячи із вимог статті 141 ЦПК України, покладає понесені позивачем судові витрати на останнього, оскільки у позові відмовлено.

Outcome: dismissed