Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-25 00:00:00

Короткий виклад позиції заявниці. У лютому 2025 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить: - встановити факт батьківства, а саме, що [PERSON] , [INFO] , що зник безвісти 12 січня 2025 року, є батьком [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначає, що вона проживала разом з [PERSON] однією сією без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , однак у свідоцтві про народження дитини відомості про батька вказані зі слів матері, у відповідності до вимог ст. 135 СК України. [PERSON] 12 січня 2025 року зник без вісти за особливих обставин під час артилерійського обстрілу. Встановлення факту батьківства зниклого безвісти [PERSON] відносно її малолітньої дитини заявниці необхідно задля отримання соціального захисту малолітньої дитини, як члена сім`ї військовослужбовця. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 19 лютого року відкрито провадження по справі (а.с. 30). Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року призначено судово-медичну генетичну експертизу (а.с. 33). Заяви та клопотання сторін. Заявниця в судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Сівацький А.М. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи - Самарівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, його неявка не перешкоджає розгляду справи На підставі ч.2 ст.\~247ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. [INFO] народилась [PERSON] , батьками яких згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 59, виданого виконавчим комітетом Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Відомості про батька дитини внесені до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, у відповідності до вимог ст. 135 СК України, на підставі заяви матері (а.с. 22). У відповідності до сповіщення № 03-19/618 від 15 січня 2025 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зник безвісти 12.01.2025 року внаслідок артилерійського обстрілу, і перестав виходити на зв`язок (а.с. 19). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У відповідності до ст. 128 ч. 1 Сімейного кодексу України, за відсутністю заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ст. 128 ч. 3 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття та особою, яка вважає себе батьком дитини. Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Не дивлячись на те, що [PERSON] у встановленому порядку не визнаний померлим, суд застосовуючи аналогію закону, визначену ч.1 ст. 10 СК України, вважає за необхідне застосувати у спірних правовідносинах саме ст. 130 СК України. Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 7 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34). 09 квітня 2025 року в клініко-діагностичній лабораторії «ТОВ «МАМА ПАПА» було проведено молекулярно-генетичну експертизу на наявність кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються рідними братами (а.с. 25-28). Проведеною експертизою встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним дядьком, тобто братом батька за одним з батьків, відносно [PERSON] , [INFO] , народженої матір`ю [PERSON] , [INFO] . Така імовірність в рамках проведеного дослідження складає 91,9% (а.с. 42-67). Крім того, відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд\~не бере\~до уваги\~докази,\~які одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму\~ВСУ №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про визнання [PERSON] , [INFO] , батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , обґрунтована та підлягає задоволенню. У відповідності до ст.\~134\~СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ПРАВИЛ державної реєстрації актів цивільного стану в Україні (затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5) абз.8 пункту 20 глави 1 розділу ІІІ, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно ПРАВИЛ внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5) підпункт 2.16.4 пункту 2.16 розділу II на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Згідно ч.4 ст.\~6\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~актів цивільного\~стану" органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. Крім того, вирішуючи позов в частині зміни прізвища дитини, суд бере до уваги наступне. У відповідності\~о вимог\~ст.\~145\~СК України,\~прізвище дитини\~визначається за\~прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. За таких обставин, суд враховує побажання матері залишити надане доньці при народженні прізвище без змін. На підставі викладеного,

Outcome: approved