Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення від спадкування, відповідно до якої позивач просить суд усунути відповідача по справі - [PERSON] із черги на спадкування усього майна, де б воно не знаходилося, через відсутність родинних зв`язків із спадкодавцем - [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим що, його брат - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , позивач, [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса щодо подачі заяви про прийняття спадщини, у вигляді всього майна, що належало брату на день смерті на праві власності, а саме: квартира у смт. Іванівні Березівського району Одеської області та 3 (три) земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Березівського району Коноплянської сільської ради Одеської області. Згодом позивача повідомили, що до приватного нотаріуса звернувся інший спадкоємець, хоча на скільки йому відомо, окрім нього, [PERSON] , інших спадкоємців у його померлого брата не має. Також, ніякої контактної інформації щодо іншого спадкодавця нотаріус не повідомила, посилаючись на тайну нотаріальних дій. Відповідно до ст.5 Закону України «Про нотаріат» в обов`язки нотаріуса зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 25.12.2023 року було задоволено заяву про забезпечення доказів у цивільній справі та витребувано у приватного нотаріуса Чекаліної Алли Яківни завірену належним чином копію спадкової справи. Ознайомившись із наданою спадковою справою, позивач дізнався, що іншим спадкоємцем є відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] . До спадкової справи було долучене свідоцтво про народження відповідача де зазначається, що батьком дитини є померлий брат позивача - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Позивач посилається, що його брат - [PERSON] з дитинства був хворою людиною, проживав у весь час з батьками, у офіційному чи цивільному шлюбі не перебував, власної сім`ї та дітей не мав. У стані алкогольного сп`яніння потрапив до дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої отримав тяжкі травми, а саме лопнув сечовий міхур, зламав таз та втратив біля 3-х літрів крові, що у свою чергу значною мірою вплинуло на можливість жити статевим життям. У зв`язку із непростою ситуацією, яка склалася у житті померлого брата, їх батьки вважаючи, що це є проявом їх піклування про хвору дитину, змусили оформити усе наявне у них майно на брата - [PERSON] , який помер [INFO] , щоб він мав змогу жити на кошти, які він отримував як орендну плату за земельні ділянки товарного сільськогосподарського виробництва. Мати відповідача - [PERSON] позивач бачив у житті кілька разів, і то лише у якості «собутильниці» брата, [PERSON] . Позивачу лише відомо, що мати відповідача має велику схильність до спиртних напоїв та веде аморальний спосіб життя. Яким чином [PERSON] , був записаний батьком у свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO], позивачу не відомо, адже жінка, яка записана матір`ю відповідача та його брат не були у офіційному шлюбі. У зв`язку із вище викладеним, [PERSON] , вважає, що його брат - [PERSON] , який помер [INFO] , не є біологічним батьком відповідача по справі, в зв`язку з тим, що супутні хронічні хвороби не дозволяли йому мати дітей, тому змушений звернутися до суду із відповідною позовною заявою. У справі відкрито загальне позовне провадження. Позивач у судовому засіданні на позовних вимогах наполягав. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судом направлялась ухвала про відкриття провадження, потім виклики до суду. Відповідач судові поштові відправлення не отримав, до суду кореспонденція повертається з відмітками ( адресат відсутній за вказаною адресою). Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що судове поштове відправлення (копія позову з додатками, ухвала про відкриття спрощеного провадження) направлялося за адресою за місцем реєстрації відповідача (згідно адресної довідки), а згідно позначки працівника вручити поштове відправлення не представляється можливим, так як адресат відсутній за вказаною адресою, тому у суду є підстави розцінювати, що відповідач отримав ухвалу про відкриття спрощеного провадження та повідомлений про порядок розгляду справи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Відповідач по справі у судові засідання не зявляється, про причини неявки не повідомляє, заяв клопотань не надав, тому суд визнає його неявку з неповажних причин. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Предметом даного позову є усунення відповідача по справі - [PERSON] із черги на спадкування усього майна, де б воно не знаходилося, через відсутність родинних зв`язків із спадкодавцем - [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач по справі посилається, що [PERSON] , [INFO] є рідним братом [PERSON] , [INFO] на підтвердження цієї обставини позивачем долучено до позовної заяви лише копію свідоцтва про народження [PERSON] . При цьому своє свідоцтво про народження позивачем до позову не долучено та в ході розгляду справи не подано в якості доказу родинних стосунків. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається з дослідженої судом копії спадкової справи позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім нього із заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач по справі [PERSON] . Згідно матеріалів спадкової справи встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Позивач по справі фактично оспорює батьківство [PERSON] відносно відповідача та відповідно зазначає це як підставу для усунення відповідача від спадкування. Посилається на такі обставини. [PERSON] , який помер [INFO] , з дитинства був хворою людиною, проживав у весь час з батьками, у офіційному чи цивільному шлюбі не перебував, власної сім`ї та дітей не мав. У грудні 1998 року у стані алкогольного сп`яніння потрапив до дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої отримав тяжкі травми, а саме лопнув сечовий міхур, зламав таз та втратив біля 3-х літрів крові, що у свою чергу значною мірою вплинуло на можливість жити статевим життям. У зв`язку із непростою ситуацією, яка склалася у житті брата, батьки вважаючи, що це є проявом їх піклування про хвору дитину, змусили оформити усе наявне у них майно на брата - [PERSON] , щоб він мав змогу жити на кошти, які він отримував як орендну плату за земельні ділянки товарного сільськогосподарського виробництва. Мати відповідача - [PERSON] , позивач бачив у житті кілька разів, і то лише у якості «собутильниці» свого брата, [PERSON] . Відомо, що мати відповідача має велику схильність до спиртних напоїв та веде аморальний спосіб життя. Яким чином [PERSON] , був записаний батьком у свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO], позивачу не відомо, адже жінка, яка записана матір`ю відповідача та брат не були у офіційному шлюбі. Суд констатує той факт, що дані посилання позивача не підтверджені жодним доказом, не обґрунтовані та не мають причинно слідчого-зв`язку з предметом позову. Право на спадкування після смерті [PERSON] - відповідач по справі набув на підставі того факту, що він є сином спадкодавця та відповідно спадкоємцем першої черги за законом. Зазначена обставина знайшла своє підтвердження наявними в матеріалах справи доказами: копією свідоцтва про народження та належним чином завіреною копіє актового запису про народження [PERSON] , [INFO], отриманого на запит суду від органів РАЦС. В ході розгляду справи судом задовольнялось клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи, проте вищевказана справа повернулась до суду з повідомленням про неможливість проведення даної судової експертизи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1224 ЦК України 1.Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. 2. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. 3. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. 4. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. 5. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 6. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Отже в ст.1224 ЦК України «Усунення від права на спадкування» міститься вичерпний перелік підстав, які усувають спадкоємця від спадкування. Зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. За загальним правилом, факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливості його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. За таких обставин, ухилення характеризується умисною формою вини. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Зазначений правовий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 127/11015/17 (провадження № 61-13141 св 18). Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Вимога про усунення спадкодавця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки. Матеріалами справи не доведено факт перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреби у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку відповідача, недоведений факт безпомічності особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя. Стосовно посилань позивача на ту обставину, що він не вважає [PERSON] батьком відповідач [PERSON] , суд до них ставить критично виходячи з такого. Дана обставина є недоведеною та є спростованою матеріалами справи. Батьківство спадкодавця [PERSON] підтверджено належним та допустимим доказом зокрема актовим записом про народження та копією свідоцтва про народження [PERSON] . Стосовно оспорювання позивачем батьківства спадкодавця суд зазначає таке. Відповідно до ст.137 СК України передбачено, що 1.Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства. 2. Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці. 3. Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти. 4. До вимоги про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно з цих підстав судом було відмовлено у клопотанні позивача про призначення біологічно-генетичної (молекулярно-генетичної) експертизи, оскільки її результати не будуть мати доказове значення для обґрунтування та підтвердження позовних вимог про усунення від спадкування, крім того позивач в силу ст.137 СК України не є суб`єктом порушення питання про оспорювання батьківства. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України) Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ( ст. 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов про усунення від спадкування є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, то судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed