Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати протиправними дії ТОВ «Клінпрофмакс» щодо передання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» відомостей для внесення інформації (запису) в його кредитну історію, що відображена як інформація за кредитним договором № 1-60-1664 від 04 листопада 2014 року та зобов`язати відповідача ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії інформацію за кредитним договором на інші споживчі цілі № 1-60-1664 від 04 листопада 2014 року. В обґрунтування позову зазначено, що позивач виявив інформацію про наявність кредитного договору в своїй кредитній історії, який не укладав. Шляхом звернення до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» отримав відповідь від останнього, що ТОВ «Компаньйон Фінанс» (попередня назва ТОВ «Клінпрофмакс») не є користувачем Бюро, не співпрацює з ним і не має можливості отримати підтвердження інформації, що заперечується, але видалити у позасудовому порядку інформацію про кредитний договір немає. Від відповідачів відзиви на позов не надходили до суду. ІІ. Процесуальні дії і рішення у справі. 18 квітня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 05 грудня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 17 грудня 2024 року ухвалою судді у справі залишено позовну заяву без руху, на виконання якої 13 грудня 2024 року через Електронний суд представник позивача подав до суду заяву про усунення недоліків. 17 грудня 2024 року у справі відкрито проводжання для розгляду у спрощеному порядку з викликом сторін. 27 січня 2025 року за допомогою Електронного суду представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутність позивача і його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Враховуючи подану заяву, датовану 27 січня 2025 року, позивач та / або його представник не з`явилися. Відповідачі, які належним чином повідомлялися про відкриття провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцезнаходженням, не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому у силу частини восьмої ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі частини першої ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень позивача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі заочного рішення та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. ІІІ. Фактичні обставини справи. Відповідно до інформації, розміщеної у базі ТОВ «Українське бюро кредитних історій» щодо [PERSON] , 04 листопада 2014 року укладено кредитний договір на інші споживчі цілі № 1-60-1664 з ТОВ «Компаньйон Фінанс» у сумі 1 235, 00 грн та сума кредитної заборгованості за договором станом на 25 вересня 2023 року складає 10 472, 80 грн. Кредит має статус проданого /а. с. 6/. У відповіді на заяву [PERSON] від 05 березня 2024 року № 289, ТОВ «Українське бюро кредитних історій» повідомило, що ТОВ «Компаньйон Фінанс» на поточний момент часу не є їхнім користувачем, Бюро не співпрацює з вказаною організацією і не має можливості отримати підтвердження інформації, що заперечується. Листом від 01 грудня 2023 року № 1649 ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформувало [PERSON] , що на цей час відсутні законодавчо встановлені вимоги щодо договору, тому інформація щодо кінцевого кредитора у базі Бюро відсутня /а. с. 13/. 23 лютого 2024 року [PERSON] направив засобами поштового зв`язку до ТОВ «Компаньйон Фінанс» заяву, якою просив надати йому засвідчену копію кредитного договору на інші споживчі цілі № 1-60-1664 від 04 листопада 2014 року, нібито укладеного ним та ТОВ «Компаньйон Фінанс», належним чином засвідчені підтвердження отримання ним коштів на підставі вказаного договору та розрахунок заборгованостей по договору на інші споживчі цілі № № 1-60-1664 від 04 листопада 2014 року /а. с. 11, 12/. Відповіді від ТОВ «Компаньйон Фінанс» на свою заяву [PERSON] не отримав. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (частина перша статті 5 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2020 року у справі № 686/7590/18 (провадження № 61-698св19) вказано, що «за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності». Відповідно до пункту 1 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» від 23 червня 2005 року № 2704-IV цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування. Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію. Користувач Бюро - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію. У частині першій статті 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, зокрема, що джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено у ході розгляду справи ТОВ «Українське бюро кредитних історій» розміщено інформацію щодо позивача про те, що ним 04 листопада 2014 року було отримано у ТОВ «Клінпрофмакс» кредитні кошти за договором № 1-60-1664 у розмірі 1 235, 00 грн. При цьому, оскільки підтвердження укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем ТОВ «Компаньйон Фінанс» не надано, належних доказів його укладення не встановлено, суд дійшов висновку, що достовірність інформації щодо існування кредитного договору № 1-60-1664 від 04 листопада 2014 року та наявності заборгованості у позивача не підтверджена, тому, відповідно до ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», така інформація підлягає вилученню. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі пропорційно до задоволеної частини позову - 2 422, 40 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved