Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) в особі представника адвоката Хорошун Оксани Володимирівни (далі - адвокат Хорошун О.В., представник позивача) звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач 1) та [INFO] (далі - відповідач 2), в якому просить суд, встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] однією сім`єю з 25.08.1998 по день смерті останнього та встановити факт перебування [PERSON] , [INFO] на утриманні [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі - [PERSON] ), який було розірвано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Канівської міської ради 25.08.1998 про що зроблено актовий запис № 124 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . Позивач зазначає, що вона та [PERSON] продовжували проживати і після серпня 1998 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [PERSON] проживав разом з [PERSON] та їх повнолітнім сином [PERSON] та його сім`єю в [ADDRESS] ( [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності позивачці та їх сину. [PERSON] був зареєстрований у будинку позивачки в [ADDRESS] , який належить на праві власності останньої. 24.02.2022 у зв`язку з повномасштабним вторгненням Росії на нашу країну, [PERSON] став на захист країни та був мобілізований. Позивачка зазначає, що весь час підтримувала свого чоловіка, відправляла на його ім`я посилки з речами, підтримувала його як дружина, підтримувала з ним зв`язок, надсилала фото сина, невістки, онуків, чекала його вдома, вела з ним спільне господарство, та спільний бюджет. [INFO] близько 21 години 55 хвилин поблизу населеного пункту Гуляйполе (Запорізької області) в ході виконання завдання за призначенням, після серцевого нападу, солдат [PERSON] - помер. Канівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис про смерть № 559 від 06.11.2023, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Враховуючи, що [PERSON] та померлий [PERSON] проживали разом однією сім`єю навіть після розірвання шлюбу до дня смерті останнього, то відповідно до ч.2 ст.1258, ст.1264 Цивільного кодексу України вона є спадкоємицею четвертої черги. У [PERSON] та [PERSON] є також повнолітній син [PERSON] , який за збігом життєвих обставин наразі проживає не в Україні. Позивач зазначає, що вона та [PERSON] продовжували проживати в одній квартирі як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний побут. Позивачка також зазначає, що вона є пенсіонеркою та перебувала на утриманні чоловіка - [PERSON] , оскільки останній перебуваючи в Збройних Силах України постійно перераховував їй кошти. Зазначає, що дохід [PERSON] за період 2022-2023 роки був значно вищим за її доходи. Позивачка за власний рахунок здійснювала поховання свого чоловіка - [PERSON] , відбула поминальні обіди, встановлювала надгробний пам`ятник. Частину коштів на встановлення надгробного пам`ятнику було виділено їй з місцевого бюджету як члену родини загиблого військового. На думку позивачки, сім`я кожного військового, який загинув, захищаючи Батьківщину під час повномасштабної війни, має право отримати компенсацію - одноразову грошову допомогу у відповідності до положень Постанова Кабміну №168 від 28.02.2022. У зв`язку з вищенаведеним та для подальшого оформлення допомоги внаслідок смерті військовослужбовця [PERSON] необхідно встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] та факт перебування на його утриманні. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, а також витребувано з Державної податкової служби України інформації про доходи [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Червоноград Львівської області, РНОКПП - [NUMBER] , за період часу з квітня 2022 року по листопад 2023 року; з Канівської державної нотаріальної контори інформацію із Спадкового реєстру щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] ; від приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Стеблини С.В. інформацію із Спадкового реєстру щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] . 30.12.2024 через систему «Електронний суд» представник відповідача [INFO] - [PERSON]. направила відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовної заяви. Відзив обгрунтовує тим, що [INFO], вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовної заяви у зв`язку з наступним. Представник відповідача, зазначає, що позивачем в якості відповідачів зазначено Міністерство оборони України та [INFO] , однак, на думку представника відповідача, вимоги, заявлені в позовній заяві - встановити факт спільного проживання однією сім`єю та факт перебування на утриманні - не відповідають вимогам цивільного процесуального законодавства щодо форми та змісту позовної заяви, оскільки позивачем не обґрунтовано, в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів з боку Відповідачів. При цьому, згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 між позивачем та Міністерством оборони України не може бути спору, оскільки Міноборони не є суб`єктом отримання пільг та виплат, передбачених законодавством для військовослужбовців та членів їх сімей. Звертаючись з даною позовною заявою до суду, представник Позивача сама звертає увагу на згадану вище позицію Верховного суду щодо відсутності спору між Міноборони та Позивачем, оскільки Міноборони не є суб`єктом отримання одноразової грошової допомоги. Відсутність порушення прав та законних інтересів особи є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору. Саме про це констатував Верховний Суд у своїй постанові від 29 серпня 2023 року у cправі № 910/5958/20. Також зазначає, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, однак з позовної заяви [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю вбачається, що метою подання згаданої заяви є подальше звернення до відповідних органів з заявою про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач вказує, що після встановлення зазначеного факту у неї виникне право на отримання вказаної виплати як члену сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, посилаючись на редакцію статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка втратила чинність на момент виникнення правовідносин та не може бути застосована у даному випадку. З таким твердженням позивача відповідач не погоджуються з огляду на те, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) в редакції, чинній станом на момент виникнення даних правовідносин. Згідно з п. 1 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).Текст вказаної статті викладено в редакції ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» № 2489-IX від 29.07.2022, який набрав чинності 25.08.2022. Водночас, абзацами першим-другим пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Таким чином, на момент смерті [PERSON] ( [INFO] ) (дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у осіб, які мають право на її призначення та виплату) діяла зазначена редакція статті, якою були внесені зміни до попередньої редакції статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ і яка встановлює вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Отже, в даному випадку слід застосовувати редакцію статті 16-1 Закону № 2011-XII, яка набрала чинності 25.08.2022 та діяла на момент смерті [PERSON] і якою визначено вичерпний перелік осіб, що мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а саме: 1) Батьки; 2) Один із подружжя, який не одружився вдруге; 3) Діти, які не досягли повноліття; 4) Утриманці загиблого (померлого). Відповідач, зазначає, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтею 27 СК України передбачено, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідач звертає увагу, на те, що позивач не перебувала із загиблим військовослужбовцем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, тобто була другим з подружжя, який не одружився вдруге, що могло б бути підставою для проведення виплати одноразової грошової допомоги. Водночас, саме лише спільне проживання жінки та чоловіка без шлюбу відповідно до частини другої статті 21 СК України не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. В свою чергу, саме статус іншого з подружжя, який не одружився вдруге, дає підстави претендувати на виплату грошової допомоги поряд з іншими особами, перелік яких законодавчо чітко обмежений. На думку відповідача, позивач не належить до жодної з зазначених категорій, оскільки не є дружиною померлого військовослужбовця. Проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не легітимізує правове становище неодружених осіб, оскільки статус «подружжя» чоловік та жінка набуває тільки в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Підсумовуючи зазначене, відповідач, вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю не підлягають задоволенню, оскільки встановлення даного факту не матиме для позивача жодних юридичних наслідків. Щодо встановлення факту перебування на утриманні, відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент смерті [PERSON] ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Закон містить відсилочну норму на статтю 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яким визначено вичерпний перелік осіб, які є утриманцями загиблого військовослужбовця. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю. У законодавстві України про пенсійне забезпечення імперативно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають саме одне з подружжя - чоловік чи дружина. У постанові від 31.10.2019 (справа № 461/3169/17) Верховний Суд на підставі аналізу зазначених норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та норм Сімейного кодексу України дійшов таких висновків: «У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але при цьому вони не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки. Ззовні такі відносини подібні до шлюбних, однак попри цю схожість, вони не ототожнюються з ними. Жінка та чоловік, які перебувають у фактичних шлюбних стосунках, за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттю «подружжя», позаяк саме цим терміном законодавець персоніфікує чоловіка та жінку (подружжя) як суб`єктів правовідносин, що склалися між ними внаслідок реєстрації шлюбу». Відповідач зазначає, що позивач не належить до жодної з категорій осіб, які відносяться до утриманців загиблого військовослужбовця, оскільки не перебувала з загиблим у офіційному шлюбі, не є дружиною у розумінні положень сімейного законодавства України, яка досягла віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особою з інвалідністю. Відповідач, зазначає, що з наданих позивачем доказів вбачається, що позивач, окрім отримання пенсійних виплат, працює в ТОВ «Черкасиенергобут» з 02.01.2019, та отримує доходи на посаді фахівця групи по роботі зі споживачами, де отримує заробітну плату у розмірі, що перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого на 2023 рік для працездатних осіб та осіб, які втратили працездатність. 20.02.2025 ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області, підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд справи. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. Зазначила, що встановлення даного факту їй необхідне для здійснення ряду дій, до яких відноситься отримання спадщини після померлого [PERSON] , в тому числі і отримання компенсації - одноразової грошової допомоги. Також зазначила, що вони з [PERSON] розлучилися формально, однак проживали як сім`я і в подальшому після розлучення, вели спільне господарство. Також зазначила, що [PERSON] , після того як був призваний на військову службу, постійно перераховував їй кошти та вона постійно надсилала йому поштові відправлення. Представник позивача адвокат Хорошун О.В. у судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що матеріали справи у своїй сукупності мають всі необхідні докази для задоволення позову. Представник Міністерства оборони України [PERSON]. у судовому засіданні зазначила, що Міністерство оборони України заперечує проти задоволення вимог [PERSON] , з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити у задоволенні позовної заяви. Представник [INFO] [PERSON]. у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду письмові пояснення, згідно яких просить розглядати справу без його участі, щодо вирішення позовних вимог поклався на розсуд суду (а.с.189-190). У судовому засіданні були допитані свідки з боку позивача. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є подругою позивачки, проживали поряд, зазначила, що позивачка [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю. Зазначила, що покійний [PERSON] їздив на заробітки. Також повідомила, що [PERSON] перераховував кошти позивачці. Син не міг утримувати матір, оскільки в самого були проблеми з роботою. Повідомила про те, що вона не знала, що позивачка та покійний [PERSON] були розлучені. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що він та сім`я [PERSON] є кумами, товаришували з ними більше 20 років, позивачка та померлий [PERSON] мають спільного сина [PERSON] . Повідомив, що ремонт квартири здійснювався за кошти покійного [PERSON] .. Зазначив, що [PERSON] працював у таксі, їздив на заробітки у Київ. під час служби приїздив у відпуску один раз та вони зустрічалися у них вдома. Про те, що [PERSON] розлучені він не знав, оскільки вони вели побут та жили як звичайна сім`я. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що він [PERSON] знав давно, оскільки він був командиром відділення, також були разом в госпіталі. Зазначив, що [PERSON] проживали в будинку біля АЗС «УКРТАТНАФТА». Також зазначив суду, що [PERSON] , під час служби, на постійній основі перераховував кошти дружині [PERSON] . Вони постійно підтримували зв`язок. Також [PERSON] завжди з любов`ю говорив про свою дружину [PERSON] . Про те, що [PERSON] та [PERSON] розлучені він не знав. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що він був товаришем [PERSON] , зазначив, що разом з останнім відпочивали, часто заходив до [PERSON] в гості. Також зазначив, що [PERSON] пішов добровольцем. Коли [PERSON] був у відпустці також заходив до них додому в гості. Щодо того, що [PERSON] були розлучені йому нічого про це не відомо, також не відомо про те, чи перераховував [PERSON] кошти позивачці. Допитана як свідок [PERSON] , зазначила, що вона з сім`єю [PERSON] є сусідами, зазначила, що у 1994 році вони отримали квартири. Також пояснила те, що позивачка та [PERSON] все життя жили разом, робили ремонт, придбавали майно, автівки, тощо. Зазначила, що [PERSON] перераховував кошти позивачці. Свідок [PERSON] повідомив, що він з сім`єю [PERSON] дуже гарні друзі, часто збиралися разом, їх діти дружили. Зазначив, що про факт розірвання шлюбу йому нічого не відомо. Допитаний як свідок [PERSON] показав суду, що з 1995 року проживав в одному будинку з сім`єю [PERSON] , товаришував зі старшим сином [PERSON] . Зазначив, що йому не було відомо, що [PERSON] та [PERSON] розлученні, оскільки проживали завжди разом як звичайна сім`я. Зазначив, що [PERSON] у 2022 році пішов воювати, з того часу останній мінімум три рази був у Каневі (коли тиждень, коли декілька днів). Зазначив, що [PERSON] до війни працював таксистом в Києві. [PERSON] здебільшого була домогосподинею. Зазначив, що на період навчання (академвідпустки) [PERSON] надав йому можливість підпрацьовувати на будівництві. Зазначив, що йому невідомо про те, чи старший син сім`ї [PERSON] надає допомогу матері. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, щодо проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. З урахуванням положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України, якщо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу пов`язано зі спором про право, вимога про встановлення такого факту розглядається у позовному провадженні. Позивач вказує, що встановлення даних фактів їй необхідне для подальшого оформлення допомоги внаслідок смерті військовослужбовця [PERSON] . Згідно з пунктом 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , вбачається, що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Канівської міської ради Черкаської області шлюб між гр. [PERSON] і гр. [PERSON] було розірвано 25.08.1998, про що зроблено актовий запис №124 (а.с.28-29). Як вбачається з Витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 06.04.2022 за №82, [PERSON] , зарахований до списків особового складу ВЧ [NUMBER] наказом командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] (а.с.59 на звороті). З копії військового квитка серії [NUMBER] містить відмітку під п. 7 згідно якої вбачається, що сімейний стан [PERSON] , значиться як «одружений [PERSON] , 1963 р.н.» (зазначено російською мовою) (а.с.14-17). Згідно копії довідки про причину смерті до форми №106/о №7413, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , причина смерті - гостра коронарна смерть (а.с.58 на звороті). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Канівським відділом відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 06.11.2023, [PERSON] , [INFO] , у віці 59 років, помер [INFO] в м. Гуляйполе Пологівського району Запорізької області, про що 06.11.2023 складено відповідний актовий запис №559 (а.с.31). Згідно Витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 31.10.2023 №316, військовослужбовця військової служби за мобілізацією солдата [PERSON] , водія 4 бойової машини [INFO] взводу протитанкових ракетних комплексів батареї протитанкових ракетних комплексів, який помер [INFO] внаслідок природніх обставин (інсульт), у зв`язку зі смертю, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 31.10.2023. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2016 №680, членам сім`ї або близьким родичам померлого (загиблого) призначено виплати (а.с.53). Відповідно до ч.1 ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання Згідно п.2 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; Відповідно до ч.1 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)». Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень. Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень. Позивач [PERSON] стверджує, що незважаючи на розлучення з [PERSON] , вони з серпня 1998 року продовжували спільне проживання як подружжя, маючи спільний бюджет, спільний побут, спільні витрати. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Згідно ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Також, у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №552/4291/22 зазначив, що «для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути: довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства тощо». Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, змін або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у даній справі вплине на кількість осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги та відповідно на її розмір для кожної особи, яка має на неї право, тобто встановлення такого юридичного факту пов`язане з наступним вирішенням спору про право, що відповідно є підставою для розгляду зазначеної справи в порядку позовного провадження. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання осіб сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть бути також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем. Про ознаки проживання однією сім`єю висловив свою думку Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Згідно вимог ч.4 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. У рішенні по справі «Джонстон та інші проти Ірландії» від 18.12.1996 №6/1985/92/139 Європейський суд з прав людини зазначив, що особи, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом, що забезпечуватиме дотримання ст. 8 Конвенції, яка передбачає право на повагу до сімейного життя. Як вбачається з довідки №01-01-16/2341 від 06.11.23 виданою Канівською міською радою, вбачається, виконавчий комітет Канівської міської ради Черкаської області, засвідчує, що водій 4 бойової машини 2 відділення ПТРК 1 взводу ПТРК батареї ФТРК військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] , помер [INFO] (гостра коронарна смерть), в населеному пункті Гуляйполе Пологівського району Запорізької області, дійсно був похований 04.11.2023 на Алеї Слави центрального цвинтаря, що розташований на території Канівської міської територіальної громади в межах м. Канева, Черкаської області (а.с.20). З скріншотів з мобільного телефону, з додатку Нова пошта, вбачається, що позивач неодноразово здійснювала поштові відправлення, а саме: товари для дому, продукти харчування, годинник, грошові перекази тощо) [PERSON] (а.с. 85-86). З копії платіжних інструкцій № 0.0.3876772414.1 від 12.09.2024 та №0.0.3949925071.1 від 17.10.2024, вбачається, що [PERSON] здійснювала грошові перекази [PERSON] , призначення платежу: за виготовлення пам`ятника (а.с.23-24), а також позивач здійснювала оплату за поминальні обіди, що підтверджується копіями накладних № 12 від 06.12.2023 та № 10 від 30.10.2024 (а.с.26). До матеріалів справи позивачем також долучено військовий квиток серії [NUMBER] , який виданий на ім`я [PERSON] (а.с.14-17), копію диплому серії [NUMBER] виданий на ім`я [PERSON] (а.с.18), копію закордонного паспорта виданого на ім`я [PERSON] (а.с.22); копію Медичної довідки щодо придатності до керування транспортним засобом виданої [PERSON] (а.с.25); копію посвідченні водія на ім`я [PERSON] (а.с.27); копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого гр. [PERSON] (а.с.28 на звороті); копію свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.30); копію свідоцтва про восьмирічну освіту виданого [PERSON] (а.с.31); копію трудової книжки [PERSON] (а.с.41-47) та ряд фотосвітлин (а.с.50-51, на підтвердження факту спільного проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю. Судом були досліджені копії світлин із зображенням в обіймах або такими, що тримаються за руки позивачки [PERSON] та померлого (загиблого) [PERSON] на фоні подвір`я, у садку, біля новорічної ялинки, на мосту, в приміщенні, з внуками. Крім того, факт проживання позивачки [PERSON] та померлого [PERSON] з серпня 1998 року по день смерті останнього однією сім`єю у судовому засіданні підтвердили свідки. Повідомленням №2/95 від 31.10.2023 [INFO] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , сповіщено зі скорботою про те, що її чоловік, солдат [PERSON] , [INFO] помер внасділок природніх обставин (інсульт) в Запорізькій області (а.с.79). На виконання вимог ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2024, Канівська державна нотаріальна контора Черкаської області 10.01.2025 направила Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру №79620357 від 31.12.2025, з якої вбачається, що інформація, щодо заведених спадкових справ після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відсутня (а.с.46). Крім того, на виконання вимог ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2024, приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблина С.В. 28.01.2025 направив Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру №79810557 від 24.01.2025, з якої вбачається, що інформація, щодо заведених спадкових справ після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відсутня (а.с.153). З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивачем [PERSON] доведено належними та допустимими доказами, що вона проживали з [PERSON] з серпня 1998 року по день його смерті, тобто по [INFO] , однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, мали спільний побут та взаємні права і обов`язки. Одночасно, суд звертає увагу, що у постанові від 18.01.2024 в справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що до юрисдикції цивільних судів справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічні висновки зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постановах від 05 червня 2024 року в справі № 557/1535/23 (провадження № 61-1723св24), від 24 квітня 2024 року в справі № 694/2318/23 (провадження № 61-2911св24), від 08 травня 2024 року в справі № 214/4921/23 (провадження № 61-15863св23) та інших. Щодо позовних вимог про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка суд, зазначає наступне. За даними банківської виписки з карткового рахунку ( [NUMBER] ) [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Канівським районним сектором Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, РНОКПП [NUMBER] ) відкритого в АТ КБ «Приватбанк» по календарних датах, а саме: 23.06.2022, 23.07.2022, 27.07.2022, 23.08.2022, 17.09.2022, 29.09.2022, 30.09.2022 та 01.10.2022 (а.с.12) та виписки по картковому рахунку [PERSON] за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 (а.с.20-33) підтверджується факт перерахування [PERSON] систематично значних коштів [PERSON] (а.с.13). З довідки про доходи № 3293-1/01В-2024 від 30.09.2024 виданої ТОВ «ЧЕРКАСИЕНЕРГОЗБУТ», вбачається, що [PERSON] в період 2022 року отримала загальний дохід в сумі - 230126,34 грн., за період 2023 року - 214907,47 грн. (а.с.19). Відповідно до довідки про доходи №1944 4992 3449 3926, сформованої засобами автоматичної системи Пенсійного фонду України від 18.09.2024 вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Головного управління ПФУ в Черкаській області (Канівський відділ обслуговування) і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 складає 62862,17 грн. (а.с.21). На виконання вимог ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2024, Державна податкова служба України 29.01.2025 направила відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела доходу та виплачених доходів за період кварталу 2022 року по 4 квартал 2023 року, з якої вбачається, що [PERSON] у І-ІІІ кварталі 2023 року отримував грошове забезпечення від ВЧ [NUMBER] , за ознакою доходу - 185, у сумі 801398,98 грн. (а.с.157). Щодо перебування особи на утриманні Верховний Суд підкреслив, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Також Верховний Суд зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона не була одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ані отримання непрацездатною особою пенсії, ані її окреме проживання від годувальника не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні. З банківської виписки АТ «ПриватБанк» заявниці вбачається, що [PERSON] здійснював регулярні відрахування на картковий рахунок [PERSON] . З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що [PERSON] систематично надавав кошти позивачці та дохід останнього значно перевищував доходи позивача. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 592/17552/18 наголосив , що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановлені факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи , яка надавала йому утримання. Також Верховний Суд зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу , померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи подані до суду докази, як окремо кожен, так і в сукупності між собою, з урахуванням стандарту більшої переконливості суд дійшов висновку, що позивачем до суду надані належні, допустимі та достатні докази, які в своїй сукупності та кожен окремо доводять факти, викладені в позові, на підтвердження вимог позивача, а відповідачем не надано належних доказів на спростування викладених ним обставин. Так, позивачем була надана сукупність доказів, як-то покази свідків, письмові докази, кожен із яких сам по собі не може мати вирішальне значення, проте у сукупності надають суду підстави прийти до висновку про наявність у відносинах позивачки та загиблого ознак сім`ї. З огляду на викладене позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved