Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Представник АТ «РВС БАНК» Демчак Р.Б. звернувся до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 25.09.2024 (зареєстровано 26.09.2024), в якій просив суд: стягнути з [PERSON] на користь АТ «РВС Банк» заборгованість за договором-заявою №0039963 від 17.09.2019 станом на 03.07.2024 у загальному розмірі 20\~123 грн. 91 коп., яка включає: основну заборгованість за кредитом (тілом) 7\~514 грн. 21 коп., заборгованість за комісією 9\~692 грн. 34 коп., заборгованість по процентам 2\~917 грн. 36 коп.; судові витрати покласти на відповідача. Пред`явлені вимоги\~мотивовано тим,\~що 17.09.2019\~між [PERSON] \~та АТ\~«РВС БАНК»\~була укладена\~заява-договір\~№0039963\~про надання\~банківської послуги\~(платіжна\~картка «Простір»),\~що є\~договором про\~приєднання до\~Публічної пропозиції\~Акціонерного товариства\~«РВС БАНК»на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Підписанням вищезазначеної заяви-договору [PERSON] акцептував Публічну пропозицію банку щодо укладення договору (оферту) та уклав, таким чином, з АТ «РВС БАНК» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, зміст якого викладений у заяві-договорі, публічній пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та тарифах банку, що розміщені на сайті банку (далі кредитний договір). Крім того, підписанням заяви-договору [PERSON] надав підтвердження, що ознайомлений з інформацією, що міститься в тарифах банку та Правилах користування платіжними картками АТ «РВС БАНК», що є складовою частиною Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Як вбачається з паспорту споживчого кредиту від 17.09.2019, своїм підписом позичальник письмово підтвердив, по-перше, отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, надану виходячи з обраних умов кредитування, по-друге, отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної ситуації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до договору про комплексне обслуговування фізичних осіб, сума кредиту становить 15\~384 грн. 62 коп., строк кредитування 24 місяці; процентна ставка за користування кредитом 18% річних, тип процентної ставки фіксована; разова комісія при видачі кредиту 2,5% від суми кредиту; щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми кредиту. Заборгованість за договором погашається позичальником щомісячно, відповідно до умов договору №0039963 про надання банківської послуги, у вигляді обов`язкового платежу, вказаного в додатку №1 до вищезазначеного договору, шляхом зарахування коштів на рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я позичальника в банку. Кредит надається клієнту на споживчі потреби, спосіб видачі переказ на картковий рахунок клієнта № [NUMBER] . Відповідач свої зобов`язання за договором №0039963 про надання банківської послуги не виконує, у зв`язку з чим у нього наявна прострочена заборгованість у розмірі 20\~123 грн. 91 коп., що включає: основну заборгованість за кредитом (тілом) 7\~514 грн. 21 коп., заборгованість за комісією 9\~692 грн. 34 коп., заборгованість по процентам 2\~917 грн. 36 коп. Оскільки [PERSON] не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси АТ «РВС БАНК», позивач звернувся до суду. Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27.09.2024 матеріали позовної заяви передано для розгляду за підсудністю до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Матеріали надійшли до суду 18.10.2024 та за результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу передані у провадження судді Євтушенку О.І. Ухвалою суду від 22.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Згідно з клопотанням представника позивача АТ «РВС БАНК» Демчака Р.Б., викладеним у прохальній частині позову, просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , будучи неодноразово належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, у тому числі в порядку ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи будь-якими засобами зв`язку не подавав, як і не заявив про свою участь в судовому засіданні дистанційно. Протягом усього часу перебування справи у провадженні суду інтересу до неї не проявляв. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи не подання відзиву у встановлений строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень проти заочного розгляду справи представника позивача. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи, відзив відповідача, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено,\~що 17.09.2019\~між [PERSON] \~та АТ\~«РВС БАНК»\~була укладена\~заява-договір\~№0039963\~про надання\~банківської послуги\~(платіжна\~картка «Простір»),\~що є\~договором про\~приєднання до\~Публічної пропозиції\~Акціонерного товариства\~«РВС БАНК»на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Підписанням вищезазначеної заяви-договору [PERSON] акцептував Публічну пропозицію банку щодо укладення договору (оферту) та уклав, таким чином, з АТ «РВС БАНК» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, зміст якого викладений у заяві-договорі, публічній пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та тарифах банку, що розміщені на сайті банку (далі кредитний договір). Крім того, підписанням заяви-договору [PERSON] надав підтвердження, що ознайомлений з інформацією, що міститься в тарифах банку та Правилах користування платіжними картками АТ «РВС БАНК», що є складовою частиною Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Вищевказана заява-договір містить, зокрема, персональні дані відповідача [PERSON] та прохання надати йому споживчий кредит на таких умовах: сума кредиту 15 384 грн. 62 коп.; строк дії кредиту 24 місяці; процентна ставка 18 % річних; тип ставки фіксована; валюта кредитування гривня; разова комісія при видачі кредиту 2,5% від суми наданого кредиту; щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту. Як вбачається з паспорту споживчого кредиту від 17.09.2019, своїм підписом позичальник письмово підтвердив, по-перше, отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, надану виходячи з обраних умов кредитування, по-друге, отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної ситуації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за договором. Умови публічної пропозиції AT «РВС БАНК» розміщені на сайті банку www.rwsbank.com.ua та їх копія була надання позивачем при зверненні до суду (наявна у ОСК підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» в електронній формі). Сторони погодили, що платежі з повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, суми комісійної винагороди та інші платежі за угодою про надання кредиту здійснюються позичальником відповідно до узгодженого графіку та умов, викладених у паспорті споживчого кредиту, а саме, до 17 числа кожного місяця шляхом сплати ануїтетних платежів по 1229 грн. 60 коп. та останнього платежу у сумі 1\~286 грн. 49 коп. Грошові кошти у сумі 15\~384 грн. 62 коп. були зараховані АТ «РВС БАНК» на картковий рахунок клієнта [PERSON] № [NUMBER] , відкритий в АТ «РВС БАНК» 17.09.2021 о 15.00 год., що слідує з виписки по особовому рахунку позичальника. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ «РВС БАНК» за договором №0039963 від 17.09.2019, наданого позивачем, станом на 03.07.2024 обліковується заборгованість у сумі 20\~123 грн. 91 коп., яка включає: основну заборгованість за кредитом (тілом) 7\~514 грн. 21 коп., заборгованість за комісією 9\~692 грн. 34 коп., заборгованість по процентам 2\~917 грн. 36 коп. Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заявленої заборгованості в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «РВС БАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Публічна пропозиція Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог визначені, в тому числі, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цією публічною пропозицією Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ознайомився відповідач [PERSON] і з ними погодився. Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила надання банківських послуг банку, відсутні підстави для врахування їх окремих положень при вирішенні спору. Однак, доведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів, активне користування ними, часткове виконання зобов`язань щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахунку позичальника, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому можуть бути належним доказом видачі та руху коштів по особовому рахунку. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано первинні бухгалтерські документи, а саме виписки по рахунку позичальника, стосовно балансу коштів на рахунку, проведені операції та баланс рахунку, що будь-якими іншими належними доказами з боку відповідача не спростовано. Окрім цього, встановлено, що відповідач частково погашав кредитну заборгованість, тим самим визнав як факт укладення договору з АТ «РВС БАНК», так і наявність у нього зобов`язань перед кредитором. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не\~ повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Судовим розглядом встановлено, що позичальник [PERSON] свої зобов`язання не виконав у повному обсязі та належним чином. З наданого позивачем розгорнутого розрахунку заборгованості та виписок по рахунку слідує, що станом на 03.07.2024 позичальник за час дії кредитних правовідносин сплатив кредитору 9\~933 грн. 01 коп., з яких 6\~795 грн. 46 коп. зараховано на погашення поточного тіла кредиту, 1\~074 грн. 95 коп. погашення простроченого тіла кредиту, 677 грн. 98 коп. погашення процентів за користування кредитом, 1\~384 грн. 62 коп. погашення комісії. При цьому, останні платежі мали місце у грудні 2019 року, що свідчить про тривалість порушення відповідачем виконання зобов`язань перед АТ «РВС БАНК». Усі здійснені відповідачем платежі хронологічно відображені як у виписках по рахунку, так і в повному обсязі зараховані на погашення складових кредитного боргу. Оскільки відповідач не навів власного контррозрахунку суми боргу, не надав первинних документів, за якими можна було б прослідкувати здійснені ним платежі, виходячи з обсягу наявних у справі доказів суд вважає доведеним факт сплати відповідачем коштів на погашення кредиту у загальному розмірі 9\~933 грн. 01 коп. (з розрахунку: 6\~795,46 + 1 074,95 + 677,98 + 1\~384,62), а відтак і заявлені суми боргу за кожною із складових: основна заборгованість за кредитом (тілом) 7\~514 грн. 21 коп. (з розрахунку: 15\~384,62 6\~795,46 1\~074,95), заборгованість по процентам 2\~917 грн. 36 коп. (3\~595,34 677,98). У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, ні на момент пред`явлення позову, ні станом на день ухвалення судом рішення. У постанові Верховного Суду від 02.10.2020 у справі №911/19/19 зауважено, що при вирішенні даної категорії справ суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Разом з тим, вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд не може погодитись із законністю та правомірністю нарахування комісії за користування кредитними коштами у сумі 9\~692 грн. 34 коп., виходячи з такого. Так,\~у підписаній\~позичальником заяві-договорі\~№0039963\~від 17.09.2019\~про надання\~банківської послуги\~(платіжна\~картка «Простір»),\~що є\~договором про\~приєднання до\~Публічної пропозиції\~Акціонерного товариства\~«РВС БАНК»на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, встановлено разову комісію при видачі кредиту в розмірі 2,5% від суми наданого кредиту та щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 3% від суми наданого кредиту. За загальним правилом, передбаченим ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим, на чому акцентовано увагу Верховним Судом у постанові від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 148/2112/19). У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч.2 ст.215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (ч.2 ст.215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх ( erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/ встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц). Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків з цього приводу дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 194/1387/19, та Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. Позаяк, з аналізу змісту договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, а не позичальника, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту, що за логічним змістом є абсурдним. Відтак, умова кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 3% від суми наданого кредиту, а також разової комісії при видачі кредиту в розмірі 2,5% від суми наданого кредиту є нікчемною, а тому їх нарахування є протиправним, що виключає наявність підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за комісією в сумі 9\~692 грн. 34 коп. Оскільки із сплачених відповідачем коштів на погашення кредиту АТ «РВС БАНК» на погашення комісії було зараховано 1\~384 грн. 62 коп., тому зважаючи на неправомірність нарахування комісії та нікчемність положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію, суд вважає за необхідне вказану суму зарахувати на погашення тіла кредиту. За результатами проведеного арифметичного перерахунку судом встановлено, що заборгованість за тілом кредиту підлягає зменшенню до 6\~129 грн. 59 коп. (з розрахунку: 7 514,21 1 384,62). За таких обставин, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «РВС БАНК» підлягає сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6\~129 грн. 59 коп., та за процентами 2\~917 грн. 36 коп., що загалом складає 9\~046 грн. 95 коп. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь АТ «РВС БАНК» в сумі 1\~090 грн. 08 коп. пропорційно частині задоволених позовних вимог (45%).

Outcome: partial