Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

В травні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] , на земельну ділянку площею 0,0606 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 3510300000:12:556:0001, таким, що відбувся, та визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.03.2013 року між ним та [PERSON] було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0606 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 3510300000:12:556:0001. За умовою договору позивач повністю сплатив відповідачу вартість відчуження зазначеного вище нерухомого майна, про що відповідачем було дано розписку від 11.08.2013 року в присутності двох свідків. Позивач не має можливості оформити вищевказаний правочин у нотаріальному порядку оскільки [INFO] [PERSON] помер. Ухвалою суду від 10.05.2024 року у вказаній справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 11.09.2024 року витребувано докази. Ухвалою суду від 16.10.2024 року залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 21.11.2024 року витребувано докази. Ухвалою суду від 12.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] адвокат Мунтян В.І. (а.с.32а) у судовому засіданні позов підтримав та просить задовольнити з підстав викладених в ньому. Наголошує на тому, що позивач втратив можливість нотаріально посвідчити правочин. Відповідач Олександрійської міської ради Кіровоградської області подала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.30-31, 138-140). Відповідач [PERSON] , згідно перевіреної судом інформації, померла, разом з тим поштова кореспонденція надіслана на її адресу отримана (а.с.137). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що в 2013 році [PERSON] купив дачу в СОТ «Мрія-1». Його родина обробляє земельну ділянку та доглядає її. Він за фахом зварювальник, тож на прохання Причини [PERSON] допомагав провести на вказаній земельній ділянці трубопровід, варив піч, мангал. З початком війни позивач звернувся до нього з проханням встановити на дачі буржуйку. Свідок [PERSON] суду показав, що в 2013 році позивач купив у дідуся дачу. Для того, щоб розплатитися з продавцем, [PERSON] позичив у нього 8000 грн. Після того, як дача була куплена, [PERSON] запрошував його допомогти перекрити покрівлю та встановити паркан. Достеменно знає, що з 2013 року [PERSON] та його родина обробляють земельну ділянку та сплачують членські внески. Свідок [PERSON] , мати позивача, суду показала, що родина дуже хотіла придбати дачу. Ії син, [PERSON] домовився з [PERSON] про купівлю його дачі в СОТ «Мрія-1» за 18000 грн. Частину грошей сину довелося позичити та в серпні 2013 року він розрахувався з продавцем, а останній написав розписку про отримання грошей та передав їм земельну ділянку. З того часу [PERSON] володіє і користується земельною ділянкою, платить членські внески та доглядає за дачею. До нотаріуса одразу звернутися не змогли, через брак коштів, а в подальшому дізналися що [PERSON] помер. Вислухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0606 га кадастровий номер: 3510300000:12:556:0001 (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] усно уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0606 га кадастровий номер: 3510300000:12:556:0001 (ділянка № [NUMBER] СОТ «Мрія-1»), на виконання умов якого [PERSON] передав [PERSON] вказану земельну ділянку. Згідно розписки про отримання коштів від 11.08.2013 року [PERSON] передав, а [PERSON] отримав кошти в сумі 18000,00грн. за договором купівлі-продажу земельної ділянки, що відбулося в присутності голови СОТ «Мрія-1» та [PERSON] (а.с.7). [PERSON] надав свою згоду на оформлення членської книжки на земельну ділянку № [NUMBER] СОТ «Мрія-1» за [PERSON] , після чого останній як власник земельної ділянки № [NUMBER] розпочав вносити членські внески, обробляти та облаштовувати зручностями вказану земельну ділянку, проводити комунікаційні мережі (а.с.8-9, 11-14). [INFO] [PERSON] помер, заведена спадкова справа (а.с.28-29, 40). Після його смерті спадкоємцем першої черги є його донька [PERSON] , яка отримала свідоцтво про право на спадщину, а саме банківські вклади (а.с.49-68). [INFO] [PERSON] померла. Спадкова справа після її смерті не заведена (а.с.83-84, 94). З дослідженого слідує, що посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки на даний час неможливо. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно до ч.3 ст.640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі - продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Суд звертає увагу на те, що з 01.01.2013 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та інших законодавчих актів, яким частину 3 ст.640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини 2 ст.657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Таким чином, з цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше. Аналогічна позиція викладена в пункті 2 листа ВССУ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13. Суд враховує положення абз. 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», яким передбачено, що у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Так, згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Крім того, вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 06.09.2017 року по справі № 6-1288цс17. Пленум Верховного Суду України в п. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України, не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210, 640 ЦК України, пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Разом з тим, з 01.01.2013 року частину 3 ст.640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини 2 ст.657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини. З огляду на вищезазначене, оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, фактично відбулося повне виконання правочину, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується матеріалами справи, можливість нотаріального посвідчення правочину втрачена з незалежних від позивача обставин, вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved