Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

07 лютого 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якій позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , що народився [INFO] , на підставі рішення Піщанського районного суду від 10 вересня 2021 року в цивільній справі № 142/92/21, з твердої грошової суми в розмірі 2500,00 грн. в місяць на стягнення в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення суду в межах сум, передбачених чинним законодавством України, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем в незареєстрованому шлюбі вони проживали з 2013 року. У них [INFO] народився син [PERSON] . На даний час їх сім`я розпалася. Наразі вона перебуває в іншому шлюбі, в якому також народила дитину. [PERSON] проживає разом зі нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Рішенням Піщанського районного суду від 10 вересня 2021 року в цивільній справі № 142/92/21 з відповідача стягнуті аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Під час ухвалення рішення суд керувався тим, що відповідач не працював, офіційного доходу не мав, а тому стягнення аліментів було присуджено в твердій грошовій сумі. Оскільки добровільно сплачувати аліменти в збільшеному розмірі відповідач відмовляється, вона змушена просити суд змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] з твердої грошової суми на частку в доході (заробітку) в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2024 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Відповідно до вимог ч. 6-8 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 07 лютого 2024 року було направлено запит до Тульчинської міської ради Вінницької області для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , та у зв`язку із ненадходженням відповіді повторно 19 березня 2024 року. 01 квітня 2024 року на адресу суду від Тульчинської міської ради Вінницької області надійшла відповідь за вих. 02-22-793 від 21 березня 2024 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 26 квітня 2024 року на 10 годину 00 хвилин. 26 квітня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, підписаний представником відповідача [PERSON] адвокатом Дунаєвим І. Б., в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 30 липня 2024 року було задоволено клопотання представника\~позивача [PERSON] \~-\~адвоката Близнюка\~Віктора Васильовича\~ про\~витребування доказів,\~витребувано уГоловного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за формою ОК-7, яка є додатком 5 до Положення про реєстр застрахованих осіб\~ Державного реєстру загальнообов`язкового\~ державного соціального страхування (пункт 6 розділу V), затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 № 10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018\~№ 8-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 р. за № 785/25562. В подальшому за клопотаннями представників сторін судові засідання у даній справі неодноразово відкладались. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, [PERSON] , військовослужбовець ЗСУ 06.10.2024 року під час ведення бойовий дій у період дії воєнного стану при виконанні бойового завдання із захисту України зник безвісти (а.с. 110) Разом з тим, верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що, вирішуючи питання про зупинення на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України провадження у справі про зміну розміру та способу стягнення аліментів на дитину через перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, суд має враховувати, зокрема, те, чи мав відповідач можливість висловитися щодо позовних вимог, чи користується правовою допомогою під час судового провадження, чи є належні докази того, що його військова частина переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Не враховуючи ці обставини, обов`язкове зупинення провадження у справі про зміну розміру та способу стягнення аліментів на дитину хоч і відповідатиме певним інтересам відповідача, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, але може шкодити захищеним інтересам дитини у передбаченому законом утриманні з боку такого відповідача. Суд зазначає, що відповідач [PERSON] скористався правничою допомогою адвоката та вів справу в суді через свого представника адвоката Дунаєва І.Б., при цьому останній не вважав необхідним зупинити провадження у справі. В судовому засіданні 22 квітня 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Близнюк В.В. позовні вимоги підтримав, просив збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, оскільки відповідач проходить службу в Збройних Силах України, його доходи зросли та він може сплачувати аліменти в частці від заробітку. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дунаєв І.Б. в судовому засіданні 22 квітня 2025 року в задоволені позовних вимог просив відмовити повністю, вказував, що стягуваний розмір аліментів в твердій грошовій сумі 2500 грн. є достатнім, відповідає рекомендованому та стороною позивача не доведено підстав для збільшення розміру аліментів, крім того відповідач не в змозі сплачувати аліменти в бажаному позивачем розмірі із-за незадовільного майнового стану та стану здоров`я. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Під час судового розгляду на підставі наданих доказів судом встановлено, що [INFO] в с. Клебань Тульчинського району Вінницької області народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Клебанської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 9 листопада 2015 року (а.с.7) Відповідно до рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 10 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.9-10) З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29 квітня 2022 року Піщанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), вбачається, що після реєстрації шлюбу 29 квітня 2022 року з [PERSON] [PERSON] змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с.6) Відтак, судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , та з відповідача на користь позивача рішенням Піщанського районного суду від 10 вересня 2021 року стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., також судом встановлено та не заперечувалось представниками сторін, що неповнолітній [PERSON] проживає з матір`ю. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 51 Конституції України\~передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991\~та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як передбачено\~статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~статей 182 СК України, так і положень статей\~183,184 СК України. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У силу положень статей\~183,\~184 СК України\~суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів може тягнути і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених\~статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їхнє утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказування. Із урахуванням цього, доведеним є факт, що потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру шляхом зміни способу їх стягнення. Спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по її утриманню та вихованню. Як встановлено судом, рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно. При цьому суд враховує, що мінімальний гарантований розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що, зокрема, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом з урахуванням віку дитини, дев`ять років, складає 1598 грн 00 коп., тоді як мінімальний рекомендований становить 3196 грн. З витребуваних судом індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7) слідує, що доходи [PERSON] з 2021 року, з часу визначення судом суми аліментів до стягнення, значно зросли, з 65622,33 грн. в 2021 році до 224859,93 грн. в 2022 році, 1035806,23 грн. в 2023 році та за шість перших місяців 2024 року склали 343264,02 грн. (а.с. 88-90) Суд наголошує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заперечуючи проти позову, стороною відповідача надано копію свідоцтва про шлюб, з якого вбачається, що 12 квітня 2022 року відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON] , копію довідки про склад сім`ї, де єдиним членом його сім`ї вказано дружину [PERSON] , та довідку № 56 від 23.04.2024 про захворювання [PERSON] , які не підтверджують тієї обставини, що відповідач має на утриманні непрацездатну дружину чи наявність у неї тяжких захворювань. (а.с. 33, 34, 61) Представником відповідача також надано копії медичних документів про стан здоров`я [PERSON] , а саме виписку з історії хвороби за 29.07.2008 15.08.2008 рік, письмову консультацію врача-ренгенолога за 23.08.2007 р., довідку про ОРЗ від 5.06.2014 року, первинну медичну картку від 20.02.2024 р. (а.с. 35, 36, 37, 38) та консультаційний висновок спеціаліста (а.с. 60), які підтверджують, що в різні проміжки життя відповідач звертався за медичною допомогою, проте відомостей про непрацездатність відповідача чи про тяжкі чи хронічні захворювання, які потребують дороговартісного лікування ці документи не містять. Так само, долучені представником відповідача фотознімки житла в процесі його ремонту не підтверджують та не спростовують обставин, що входять до предмету доказування за даним позовом. (а.с. 62-64) А тому, враховуючи, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів,\~який проходить\~військову службу\~в ЗСУ,\~за віком\~та станом\~здоров`я може\~працювати та\~отримувати дохід,\~ оскільки\~ зворотнього\~під час\~судового розгляду\~не встановлено,\~беручи до\~уваги,\~що доказів\~здійснення утримання\~відповідачемінших дітей, непрацездатних дружини, батьків тощо суду не надано, за відсутності інших обставин, які мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість збільшення розміру аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Суд, враховуючи, що з моменту присудження аліментів дитина сторін підросла і витрати на її утримання зросли, беручи до уваги, що спосіб стягнення аліментів,\~визначений рішенням\~суду\~у твердій\~грошорвій сумі\~в розмірі\~2500\~грн.\~не є\~співмірним з\~доходами відповідача\~у даний\~час,\~та необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини,\~ приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми, що складала 2500 гривень щомісячно, на 1/4 частку від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, оскільки визначений розмір аліментів є необхідним для забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини сторін та збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька, у сім`ї, оскільки аліменти в даному розмірі суд вважає необхідними та достатніми для забезпечення потреб дитини з боку батька, він є співмірним з майновим станом відповідача, та їхня сплата не поставить його у скрутне матеріальне становище. Сплата аліментів при визначеному новому способі проводиться з дня набрання рішенням законної сили (п.23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. А тому, враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом повністю, враховуючи, що позивач звільненна від сплати судового збору при зверненні до суду із вказаними позовними вимогами, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі, що складає 1211 грн 20 коп. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати понесенні нею за надання правничої допомоги в сумі 3000 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про дійсну домовленість сторін про адвокатський гонорар та його розмір, містили розрахунок витрат за виконаний адвокатом обсяг робіт, зокрема не надано акту виконаних робіт, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: partial