Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася із позовом до ТОВ «Реневаль-Агро», [PERSON] , третя особа територіальна громада в особі Сенчанської сільської ради про визнання недійсним договору оренди та припинення права оренди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 вересня 2024 року державним реєстратором Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області Халітба Л.М. зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768 на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.06.2024 № 539/1594/23. Разом з тим, їй стало відомо, що [PERSON] у 2021 році було укладено з ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО» договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768. Державний реєстратор Виконавчого комітету Сенчанської сільської ради Полтавської області Бацман Наталія Анатоліївна прийняяла рішення від 21.10.2021 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстроване інше речове право: право оренди ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО» на спірну земельну ділянку, підстава - договір оренди землі серія та номер: б/н, виданий 18.10.2021, видавник: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО», [PERSON] . 10 жовтня 2024 року представник [PERSON] адвокат Даценко Ю.І. звернулась до ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО» з заявою, якою повідомлено про те, що згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.06.2024 року по справі №539/1594/23 право власності [PERSON] припинено, в зв`язку з чим просила припинити оренду на земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768. Однак, станом на 10 листопада 2024 року (два місяці з дати підписання [PERSON] угоди про розірвання договору оренди, яка ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО» підписана не була) договір оренди землі від 18 жовтня 2021 року (Номер запису про право в державному реєстрі прав № 44554957) ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО» так і не припинено, що підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру. Враховуючи той факт, що згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.06.2024 року по справі № 539/1594/23 право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768 визнано недійсним та припинено, відповідно договір оренди землі, укладений 18.10.2021 між [PERSON] і ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО», об`єктом оренди за яким є спірна земельна ділянка, з огляду на відсутність законної підстави набуття її у власність у [PERSON] , на відсутність у [PERSON] права власності на земельну ділянку, а також відсутність волевиявлення на його укладення дійсного власника земельної ділянки [PERSON] , такий договір має бути визнаний недійсним. [PERSON] вважає, що укладення договору оренди землі та реєстрація права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768 за ТОВ «Реневаль-Агро» є безпідставною та протиправною, такою, що порушує її право на законне володіння земельної ділянки з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768, а тому змушена звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів. У судовому засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставах викладених у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явилися хоча своєчасно були повідомлені про час і місце судового розгляду, відзиву на позов не подавали, про причини неявки суд не повідомили. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Від третьої особи Сенчанської сільської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника та прийняття рішення за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. 11 березня 2011 року головою Лубенської районної державної адміністрації видано розпорядження №78 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за межами населених пунктів», згідно пункту 1 якого [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення (рілля) у власність для ведення особистого селянського господарства на території Жданівської сільської ради площею 2 га. ТОВ «ЛУБНИ-РАЙЗЕМПРОЕКТСЕРВІС» на замовлення [PERSON] виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки що передається у власність гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства яка розташована на території Жданівської сільської ради Лубенського району Полтавської області за межами населених пунктів. Згідно якого було зареєстровано земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастровий номер: 5322882200:04:001:0768, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру. 14 квітня 2021 року Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області прийнято наказ № 2973-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5322882200:04:001:0768, яка розташована на території Жданівської сільської ради Лубенського району Полтавської області за межами населених пунктів. Однак, звернувшись до державного реєстратора з метою реєстрації свого права власності на земельну ділянку, [PERSON] стало відомо, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768 вже зареєстроване право власності за громадянином [PERSON] . Так, підставою для набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768 за [PERSON] є договір купівлі-продажу земельної ділянки, який укладено 17 липня 2021 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), який посвідчено приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Іщенко Ігорем Миколайовичем (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59320022 від 17.07.2021 11:51:01). В свою чергу, [PERSON] (продавець за Договором купівлі-продажу від 07.07.2021 р.) зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09.04.2021 р. № 2684-СГ. 24 червня 2024 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області розглянуто справу № 539/1594/23 та прийнято рішення про задоволення позову [PERSON] , а саме: - визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09 квітня 2021 року № 2684-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 22.06.2021 року, індексний номер: 58941496 від 25.06.2021, вчинене державним реєстратором виконавчого комітету Оржицької селищної ради Танчик Тетяною Миколаївною щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768 загальною площею 2 га, що розташована на території Жданівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, за [PERSON] (номер запису про власності/довірчої власності: 42676174), припинивши право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку; - визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768, загальною площею 2 га, що розташована на території Жданівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, укладений 17.07.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Іщенко Ігорем Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі за № 593; - скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2021 року, індексний номер: 59320022 від 17.07.2021, вчинене приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Іщенко Ігорем Миколайовичем щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768 загальною площею 2 га, що розташована на території Жданівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, за [PERSON] (номер запису про власності/довірчої власності: 43019827), з одночасним припинення права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку; - визнано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768 загальною площею 2 га, що розташована на території Жданівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] ; - витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768 загальною площею 2 га, що розташована на території Жданівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2024 року по справі № 539/1594/23 набрало законної сили. 12 вересня 2024 року державним реєстратором Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області Халітба Л.М. зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768 на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.06.2024 № 539/1594/23. Разом з тим, [PERSON] в 2021 році було укладено з ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО» договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768. Державний реєстратор Виконавчого комітету Сенчанської сільської ради Полтавської області Бацман Наталія Анатоліївна ухвалила рішення від 21.10.2021 року, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстроване інше речове право: право оренди ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО» на спірну земельну ділянку, підстава - договір оренди землі серія та номер: б/н, виданий 18.10.2021, видавник: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РЕНЕВАЛЬ-АГРО", [PERSON] . 10 жовтня 2024 року представник [PERSON] адвокат Даценко Ю.І. звернулась до ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО» з заявою, якою повідомлено про те, що згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.06.2024 року по справі №539/1594/23 право власності [PERSON] припинено, в зв`язку з чим просила припинити оренду на земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768. Однак, станом на 10 листопада 2024 року ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО» договір оренди землі від 18 жовтня 2021 року (запис про право в державному реєстрі прав №44554957) так і не припинено, що підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру. Також, ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО» не надано жодної відповіді на лист, право оренди, яке виникло у ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО» на підставі договору оренди не припинено, що підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру та Реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно о статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частини перша третя, п`ята статті 203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Частинами першою та другою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України). Статею 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Стаття 125 Земельного кодексу України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон). Статею 11 Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно (пункт 14 частини першої статті 27 Закону). Частиною третьою статті 26 Закону визначено, що, зокрема, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. Встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] набув права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 17 липня 2021 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), який посвідчено приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Іщенко Ігорем Миколайовичем (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59320022 від 17.07.2021). Однак рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області по справі 539/1594/23 встановлено підстави недійсності договору купівлі-продажу від 17.07.2021, в зв`язку з чим суд скасував рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] з одночасним припиненням його права власності на земельну ділянку. Згідно ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень пункту 14 частини першої статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. За приписами ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією, породжують права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст. ст. 215,216 ЦК України. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Так, [PERSON] у встановлений законом спосіб набула права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5322882200:04:001:0768, площею 2 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Жданівської сільської ради Лубенського району (на даний час Миргородського району) Полтавської області, жодного волевиявлення на укладення договору оренди з ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО» не виявляла та дій щодо його укладення не вчиняла, а договір оренди землі укладений між [PERSON] та ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО» від 18.10.2021року є таким, що порушує права позивача на належне володіння, користування та розпорядження своєю земельною ділянкою. Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже договір оренди землі, укладений 18.10.2021 року між [PERSON] , і ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО», об`єктом оренди за яким є спірна земельна ділянка, з огляду на відсутність законної підстави набуття її у власність є правовою підставою для визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним. Такого ж висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 15.02.2023 року по справі № 700/304/20. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1937,92 грн., який підлягає відшкодуванню відповідачами у рівних частках з урахуванням приписів ст.141 ЦПК України. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представник позивача подала суду заяву щодо відшкодування\~ витрат на правничу допомогу у сумі 16 000 грн. у якій просила стягнути такі витрати саме з ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО», з урахуванням положень ч. 9 ст. 141 ЦПК України, посилаючись на те, що представник відповідача жодного разу в судове засідання не з`явився (повідомлений був належним чином, має зареєстрований кабінет в Електронному Суді та позовну заяву отримав), на ухвалу суду про витребування доказів не відреагував та документів не надав, що свідчить про недобросовісність відповідача та зловживання процесуальними правами. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг правничої допомоги та на підтвердження понесених витрат у справі до суду надано Договір про\~надання правничої\~допомоги від\~04\~листопада 2024\~року укладеного між [PERSON] (Клієнт) та адвокатом Даценко Ю.М., акт приймання-передачі наданих послуг від 18.04.2025 по Договору про надання правничої допомоги від 04 листопада 2024 року, опис робіт (наданих послуг) з розрахунком вартості наданих послуг та квитанції №25/04/18 про оплату гонорару адвоката. Пунктом 4.1 Договору встановлено, що розмір оплати роботи Адвоката при наданні правничої допомоги та порядок розрахунків визначається сторонами за домовленістю. Факт надання послуг може бути підтвердженим\~ актом приймання-передачі наданих послуг\~ на письмову вимогу клієнта згідно 4.5 Договору. Згідно з описом робіт (наданих послуг), розмір гонорару адвоката складає 16000 грн . Відповідно до\~ ч.\~3\~ст.\~141\~ЦПК України\~суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Одними із засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи, а також неприпустимість зловживання процесуальним правом. Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку,\~ що робота, зазначена у описі, має не обґрунтовано завищену вартість, з огляду на складність справи та фактично виконаній адвокатом роботі (наданих послуг), часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг) (зміст позовних вимог та доданих до позовної заяви документів, участь представника позивача у судових засіданнях тощо). Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 грн не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталою правовою позицією і безумовно є завищеними, тому вимоги\~ про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. в користь позивача [PERSON] із відповідача ТОВ «РЕНЕВАЛЬ-АГРО», виходячи із дій товариства щодо досудового вирішення спору, а саме тієї обставини, що товариством не була підписана угода про дострокове розірвання договору оренди землі від 18.10.2021року, що призвело до вирішення спору у судовому порядку, а також виходячи із поведінки сторони\~під час\~розгляду справи,\~представник відповідача\~у судові\~засідання не\~з`являвся,\~ ухвалу суду про витребування доказів не виконав та документів не надав, що призвело до затягування розгляду справи та свідчить про недобросовісність дій відповідача та зловживання процесуальними правами. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з вимог ч.4 ст. 137, ч.3 ст.141, ч.9 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved