Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

В квітні 2024 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди 450000,00 грн та судові витрати по справі. Позов обґрунтовано\~тим,\~що 14\~квітня 2018\~року органом\~досудового розслідування,\~Павлоградським відділом\~поліції ГУНП\~в Дніпропетровській\~області внесені\~відомості до\~Єдиного реєстру\~досудових розслідувань\~за №12018040370000937\~відносно [PERSON] \~за ознаками\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.1\~ст.263\~КК України.\~Під час\~досудового розслідування\~стороною обвинувачення\~організовувались та\~здійснювались слідчі\~дії,\~оперативні та\~інші заходи.\~Ухвалою Дніпровського\~апеляційного суду\~від 03.04.2023\~року,\~вирок Павлоградського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~від 11.11.2022\~року про\~визнання позивача\~невинуватим залишено\~без змін. Оскільки позивач незаконно перебував під кримінальним переслідуванням та судом з 29 жовтня 2018 року до 03 квітня 2023 року, а саме, 53 місяці та 5 днів, що призвело до завдання йому моральної шкоди, останній звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди 450000,00 грн та витрати на правничу допомогу по кримінальному провадженню в сумі 15000,00 грн. Ухвалою суду від 01 травня 2024 року провадження у справі відкрито та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Від представника відповідача Державної казначейської служби надійшов відзив, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зазначив, що наявність недоліків у діяльності посадових осіб саме по собі не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Доказів настання психотравмуючих наслідків не надано, та погіршення емоційного фону і стану здоров`я позивача в цілому неможливо відслідкувати. Від представника\~відповідача ГУНП\~в Дніпропетровській\~області надійшов\~відзив,\~згідно якого\~останній просив\~відмовити в\~позові в\~повному обсязі,\~обґрунтовуючи тим,\~що судом\~дії ГУНП\~незаконними не\~визнавались,\~а тому\~ГУНП діяло\~на підставі,\~в межах\~повноважень та\~у спосіб,\~що передбачені\~Конституцією та\~законами України.\~Зазначив,\~що позивачем\~не доведено\~у належний\~процесуальний спосіб\~фактів настання\~моральної шкоди,\~протиправності дій,\~що призвели\~до неї,\~а також\~наявності між\~цими фактами\~причинно-наслідкового\~зв`язку.\~Також позивач\~не надав\~розрахунку моральної\~шкоди.\~Витрати на\~правову допомогу\~в кримінальному\~провадженні не\~підлягають стягненню\~в даному\~позові, оскільки повинні бути стягнуті в тій справі, в якій вони були понесені. Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року справу прийнято до свого провадження суддею Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Перекопським М.М. та постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 квітня 2018 року органом досудового розслідування, Павлоградським відділом поліції ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018040370000937 відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. 29 жовтня 2018 року за наслідками розгляду матеріалів кримінального провадження N?12018040370000937 від 14 квітня 2018 року слідчим СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Гранатир К.Ю., позивачу, [PERSON] , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.263 КК України. 31 жовтня 2018 року ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Юдіної С.Г. у кримінальному провадженні №12018040370000937 від 14 квітня 2018 року відносно позивача застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці строком до 29 грудня 2018 року та на нього були покладені такі обов?язки: заборонити [PERSON] залишати приміщення квартири [ADDRESS] , в якій він проживає, з 20.00 год по 06.00 год; прибувати по першому виклику до службової особи на визначений ним час. 24 січня 2019 року старшим слідчим СВ Павлоградського ВП ГУНІ в Дніпропетровській області капітаном поліції Калініним О.В. був складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні N?12018040370000937 від 14 квітня 2018 року відносно [PERSON] , який був направлений до розгляду до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року [PERSON] визнано невинуватим у пред?явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1.ст 263 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, запобіжний захід [PERSON] у вигляді домашнього арешту не продовжувався. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року, який вступив в законну силу 03 квітня 2023 року, залишено без змін. Таким чином, позивач незаконно перебував під кримінальним переслідуванням та судом з 29 жовтня 2018 року до 03 квітня 2023 року, а саме, 53 місяці та 5 днів. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. За змістом положень ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі по тексту Закон 266/94) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно п.2 ч.1 ст. 2 Закону 266/94 Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Стаття 3 Закону 266/94 передбачає, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Статтею 4 Закону 266/94 передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету; Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 13 Закону 266/94 Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір мінімального розміру заробітної плати встановлюється відповідним Законом України «Про державний бюджет України». Суд вважає, що позивачем за допомогою належних і допустимих доказів було доведено завдання йому моральної шкоди перебуванням під слідством і судом тривалий час. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди не повинно приводити до безпідставного збагачення позивача. Законодавчо встановлено мінімальний розмір моральної шкоди, але законодавцем не встановлено заборони щодо стягнення моральної шкоди в більшому розмірі. Норма частини третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначає, що у подібних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суди, з урахуванням конкретних обставин справи, не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди, тобто такий обрахунок є мінімально гарантованим законом, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Сам факт наявності ухвали Дніпровського апеляційного Суду про скасування обвинувального вироку є підставою для відшкодування шкоди згідно Закону 266/94, а тому доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову є безпідставними. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами не доведено суду відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди. Відповідачі не були позбавлені можливості заявити відповідні клопотання щодо проведення судових експертиз для визначення розміру завданої моральної шкоди (за згоди позивача), або надати докази, які б заперечували завдання позивачу моральної шкоди. Представник ГУ НП в Дніпропетровській області просила не враховувати час перебування позивача у розшуку. Проте, матеріали справи не містять відомостей про перебування позивача у розшуку, а відповідачем не було надано суду відповідних доказів, хоча судом було роз`яснено положення ст. 10,81 ЦПК України та надано можливість надати відповідні докази. Позивач визначаючи строк за який підлягає відшкодуванню моральна шкода зазначає з 29.10.2018 року по 03.04.2023 року, тобто 53 місяці і 5 днів, та за таких обставин, мінімальна сума, яка підлягатиме стягненню на користь позивача в якості моральної шкоди, буде дорівнювати 53 місяці і 5 днів * 8000,00 грн (розмір однієї МЗП) = 425133,33 грн. Позивач просить стягнути компенсацію моральної шкоди у сумі 450000 грн. Враховуючи ступень тяжкості кримінального правопорушення, яке було інкриміновано позивачу, тривалий час перебування під слідством і судом, те, що позивач був вимушений змінити своє життя та віднаходити можливості для захисту і вчинювати додаткові дії, викликані кримінальним переслідуванням, те, що свідком обставин була дитина позивача, суд вважає що розмір компенсації моральної шкоди 450000,00 грн є співмірним пережитим стражданням позивача та не повинен призвести до його безпідставного збагачення і буде адекватним розміром для відшкодування завданої шкоди. За таких обставин, суд вважає що позов в цій частині підлягає задоволенню. Позивач просив крім іншого стягнути з Державного бюджету України на його користь судові витрати на правничу допомогу по кримінальному провадженню №12018040370000937 у розмірі 15000 грн. В обґрунтування цієї вимоги надав докази, саме: договір про надання правової допомоги від 20.01.2020 року, ордер, акт виконаних робіт від 05.04.2023 року, та квитанцію про сплату 15000,00 грн. Однак, суд вважає за необхідне відмовити у задоволення цієї вимоги з огляду на наступне. Відповідно до ст. 118 Кримінального процесуального кодексу України Процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів. Тобто вищевказані витрати відносяться до питання розподілу процесуальних витрат у кримінальній справі, а тому ця вимога не підлягає задоволенню в даній цивільній справі. Враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету її слід стягнути з держави.

Outcome: partial