Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПАТНАФТОХІМ» в її користь суму нарахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 265 514,94 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона 19 вересня 2017 року була прийнята на роботу до ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» провідним юрисконсультом за строковим трудовим договором до 31 грудня 2017 року. Відповідно до розпорядження №699-п від 28.12.2017 термін дії строкового трудового договору був продовжений до 31 березня 2018 року. 01 квітня 2018 року вона була переведена провідним фахівцем юридичного відділу на умовах безстрокового трудового договору. 08 січня 2025 року вона звернулася зі заявою про звільнення за власним бажанням, а тому 13 січня 2025 року її трудові відносини з відповідачем були припинені. На жаль, в день звільнення відповідач не виконав, ані грошові зобов`язання з розрахунку при звільненні, ані повідомив її письмово про нараховані та належні до виплати суми. У зв`язку із вказаним фактом, 27 січня 2025 року вона звернулася до головного бухгалтера відповідача зі заявою про надання їй письмової довідки, в якій просила зазначити суму нарахованої заробітної плати та інших платежів, які підлягали до сплати в день звільнення. У відповідь на її заяву надійшла довідка №4/1-61 від 28.01.2025, якою відповідачем вказано, що сума, яка підлягала їй до сплати в день звільнення, складала 265 514, 94 грн. Станом на дату звернення з цією позовною заявою відповідач, ані повністю, ані частково не виконав свої грошові зобов`язання перед нею з розрахунку, чим порушив її гарантовані Конституцією України права та майнові інтереси, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх трудових прав та майнових інтересів. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.03.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження 31.03.2025 було доставлено до електронного кабінету відповідача, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 9), а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до записів у трудовій книжці серії [NUMBER] [PERSON] 19 вересня 2017 року була прийнята на роботу у ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» провідним юрисконсультом юридичного відділу за строковим трудовим договором до 31 грудня 2017 року, на підставі наказу № 167-к від 18.09.2017. Відповідно до розпорядження № 699-п від 28.12.2017 термін дії строкового трудового договору був продовжений до 31 березня 2018 року. 01 квітня 2018 року [PERSON] згідно з розпорядженням № 202-п від 29.03.2018 була переведена провідним фахівцем юридичного відділу на умовах безстрокового трудового договору. [PERSON] 13 січня 2025 року була звільнена з роботи за власним бажанням, згідно зі статтею 38 Кодексу законів про працю України, на підставі наказу № 9-к від 13 січня 2025 року. Відповідно до\~довідки №\~4/1-61\~від 28.01.2025\~станом на\~13.01.2025\~депоновані кошти, які підлягають до виплати [PERSON] , складають 265 514,94 грн. Оцінка суду: дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, заяви сторін по суті справи, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст.\~233\~КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст.\~94\~КЗпП України та ст.\~1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 43\~Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115\~КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно зі ст.\~116\~КЗпП України при\~звільненні працівника\~виплата всіх\~сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначені розміру заборгованості, суд бере до уваги довідку № 4/1-61 від 28.01.2025, надану позивачкою, згідно з якою заборгованість по нарахованих, але не виплачених в день звільнення, сумах складає 265 514,94 гривень. Факту наявності вказаної заборгованості відповідачем не спростовано, заперечень щодо суми такої заборгованості перед позивачкою станом на день ухвалення рішення суду не подано. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що [PERSON] дійсно перебувала у трудових відносинах з відповідачем, яким позивачці нараховано, однак не виплачено у передбачені законом строки відповідні суми, допустимих доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості станом на день звільнення відповідачем не надано, відтак суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст.\~430\~ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення всієї суми боргу. Розподіл судових витрат між сторонами: позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». А тому судові витрати у розмірі 1211,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладено,

Outcome: approved