Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

24 грудня 2024 року [PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з заявою про встановлення факту, якій просить встановити факт спільного проживання [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначила, що вона та її чоловік [PERSON] 30 листопада 1996 року уклали шлюб. Чоловік [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на те, що вони з чоловіком були зареєстровані за різними адресами, проте мешкали разом та вели спільне господарство. З моменту реєстрації шлюбу вона з чоловіком мешкали за адресою [ADDRESS] , а після смерті батьків чоловіка переїхали в квартиру [ADDRESS] . [INFO] помер чоловік [PERSON] . З 29.01.2023 року вона перебуває на обліку у відділі перерахунків пенсій № 2 в управлінні пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком. Вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника, проте Рішенням від 26.10.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області їй відмовлено в призначені пенсії в разі втрати годувальника, оскільки не надано довідку про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою). У зв`язку з чим вона була вимушена звернутись до суду з даною заявою. Крім того, разом з заявою про встановлення факту спільного проживання, на підтвердження факту спільного проживання з чоловіком заявник просила викликати та допитати в якості свідків сусідів: [PERSON] та [PERSON] . 26 грудня 2024 ухвалою Московського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Суд, без складання окремого процесуального документу, протокольної ухвалою суду від 15.04.2025 року клопотання заявника [PERSON] про виклик та допит свідків задовольнив. Викликав в судове засідання для допиту в якості свідків: [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні заявник підтримала заяву з підстав, викладених у заяві, просила заяву задовольнити у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладені нею в заяві. Представник заінтересованої особи - Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, пояснення на заяву не подав. Суд, вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема суди розглядають справи про встановлення факту проживання та перебування фізичної особи на утриманні. Судом встановлено, що 30 листопада 1996 року Московським відділом реєстрації актів громадського стану міста Харкова зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1349 від 30.11.1996 року та підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині [PERSON] . Згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , місце проживання заявника [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Як зазначила заявник та підтверджено матеріалами справи, її чоловік [PERSON] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте з моменту реєстрації шлюбу вона з чоловіком мешкали за адресою [ADDRESS] , а після смерті батьків чоловіка переїхали в квартиру [ADDRESS] . [INFO] чоловік заявника [PERSON] помер, про що 07 жовтня 2020 року зроблено відповідний актовий запис № 15017 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 жовтня 2020 року. Як зазначає заявник та встановлено матеріалами справи, з 29.01.2023 року вона перебуває на обліку у відділі перерахунків пенсій № 2 в управлінні пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком. 23 жовтня 2023 року заявник [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника. Рішенням від 26.10.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області заявнику відмовлено в призначені пенсії в разі втрати годувальника, оскільки не надано довідку про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою). На підтвердження факту спільного проживання заявника з померлим чоловіком долучено до матеріалів справи копію акту про фактичне проживання особи від 03.11.2020, а саме, що заявник [PERSON] , не зареєстрована, але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Акт підписаний мешканцями будинку за вище вказаною адресою: [PERSON] , який мешкає в квартирі [ADDRESS] ; [PERSON] , яка мешкає в квартирі [ADDRESS] ; [PERSON] , яка мешкає в квартирі [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, що вона дуже добре знає родину [PERSON] . Померлий [PERSON] жив разом з дружиною [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] . Їхні діти дружили, ходили один до одного на день народження. Свідок [PERSON] у судовому засіданні також надала пояснення, згідно яких підтвердила факт спільного проживання [PERSON] разом із своїм померлим чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 року у справі №1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01.01.2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом); відсутній спір про право. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; довідки з місця проживання, фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази), докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства, заяви, анкети, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного та ін. Суд звертає увагу, що право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення ст. 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Таким чином, реєстрація місця проживання заявниці і її чоловіка за різними адресами не свідчить про те, що вони перебуваючи у шлюбі не проживали однією сім`єю. З огляду на надані пояснення свідків, досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає доведеним факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] . Суд також враховує, що необхідність встановлення факту спільного проживання з чоловіком до смерті останнього необхідно заявниці для призначенні пенсії в разі втрати годувальника, і саме у зв`язку з тим, що заявниця немає іншої можливості одержати документ, який посвідчує такий факт, вона звернулася до суду в порядку окремого провадження і подала докази на підтвердження того. Встановлення факту проживання заявниці однією сім`єю з чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , має для неї юридичне значення і потрібне для переходу з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved