Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

05.09.2024 року [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить суд: стягнути з [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , в твердій грошовій сумі, що становить 40 440,50 грн.. Позов обґрунтовує тим, з 31 липня 2005 року по 25.08.2021 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , [INFO] , від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.08.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.07.2021р. постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] по 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття. Зазначає про те, що старша донька [PERSON] в 2022 році вступила до навчального закладу та відтоді є студенткою Відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж технологій, бізнесу та права Волинського національного університету ім. Лесі Українки», навчається на денній, контрактній формі навчання з 01.09.2022 року, планова дата випуску 30.06.2026 року. Розділом ІІІ Договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 17п/081 від 03.09.2022 року передбачено, що загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 89881,00 грн., а саме: За 2022-2023 навчальний рік 18000,00 грн. За 2023-2024 навчальний рік 20700,00 грн. За 2024-2025 навчальний рік 23805,00 грн. За 2025-2026 навчальний рік 27376,00 грн. Так, позивач зазначила, що вона здійснює оплату за навчання доньки [PERSON] , що підтверджується квитанціями, доданими до позовної заяви, а саме: станом на день подання позову ця сума, з урахуванням уточнень, становить 41605,00 грн. Зазначила, що розмір аліментів на дитину в розмірі 2000,00 грн. на місяць не покриває навіть базові потреби дитини, не кажучи вже про витрати на навчання, тому просила суд стягнути з відповідача на її користь 50% від вартості платної освітньої послуги, яка надається спільній дитині [PERSON] , передбаченої Договором про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти №17/081 від 01.08.2022, що становить 80881,00 : 2 = 40440,50 грн., з яких витрати, фактично понесені на оплату навчання в розмірі 41605,00 грн. : 2 = 20802,50 грн., та витрати, які планується понести в майбутньому в розмірі 39276,00 грн. : 2 = 19638,00 грн. Просила суд врахувати, що сама вона є інвалідом 3 групи, незважаючи на що, вона працює задля забезпечення дітей на належному рівні, та мати можливість сплачувати кошти за навчання старшої доньки. На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.09.2024 року у зазначеній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого засідання (а.с. 25). 05.11.2024 року та 18.11.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до змісту якого позовні вимоги, з урахуванням зменшення їх розміру, [PERSON] не визнає та просить суд відмовити в їх задоволенні (а.с. 44, 51-55). 18.11.2024 року та 27.11.2024 року позивачем подано відповідь на відзиви відповідача, згідно зі змістом якої вважає відзиви безпідставними та такими, що зводяться до спроби уникнення своїх батьківських обов`язків. Просили задовольнити позовну заяву з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позовної заяви, з урахуванням зменшення їх розміру та просили стягнути з відповідача 40\~440,50 грн. як додаткові витрати на навчання дитини [PERSON] , [INFO] , які складаються з фактично понесених витрат в розмірі 53510:2=26755,00 грн., та витрат, які планується понести в майбутньому в розмірі 27371:2=13685,50 грн. Додатково позивач пояснила суду, що в 2021 році вони з відповідачем розлучились, але ще деякий час намагались зберегти нормальні стосунки заради дітей. Проте, згодом почали виникати конфлікти і вони перестали нормально спілкуватися. Щодо наміру та бажання старшої доньки [PERSON] піти навчатися після дев`ятого класу до Фахового коледжу технологій, бізнесу та права Волинського національного Університету імені Лесі Українки, зазначила, що відповідач про такі наміри був обізнаний, про це йому повідомляла донька особисто, на що він не заперечував та, навіть, оплатив перший семестр навчання в коледжі за 2022-2023 роки в розмірі 9000,00 грн. Надалі, плату за навчання доньки: за другий семестр 2022-2023 року, за 2023-2024 роки, перший семестр 2024-2025 року вона вже сплачувала самостійно, відповідач матеріально їй в цьому не допомагав. Щодо заперечення з боку відповідача можливості нею самостійно оплачувати навчання доньки, зазначила, що вона весь час офіційно працювала та мала матеріальну можливість оплачувати навчання. Окрім цього, заперечувала щодо посилання відповідача про, нібито, надання їй готівкових коштів для подальшого їх перерахування за навчання доньки за перші два курси навчання, оскільки пояснила, що в неї завжди були банківські картки, на які відповідач мав змогу, в разі бажання, перераховувати грошові кошти, проте цього не робив. Посилання відповідача на передання їй грошей готівкою, є надуманими та такими, що нічим не підтверджуються. З огляду на вищевикладене, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні фактично частково визнав позовні вимоги, та зазначив, що він сплачував за навчання старшої доньки [PERSON] за перші два роки навчання, проте підтвердити документально такі факти не має можливості, оскільки надавав гроші позивачу готівкою, що частково підтвердила й сама позивач, в розмірі 9000,00 грн., як оплату вартості навчання за перший семестр 2022-2023 років. Визнає, що за 3-й та 4-й рік навчання доньки він не здійснював оплату та грошей позивачці на це не надавав. Проте, не заперечував під час розгляду справи той факт, що йому було повідомлено донькою про бажання навчатися після 9-го класу в даному навчальному закладі, на що він погодився та, навіть, частково здійснював оплату навчання. Не заперечував того факту, що любить своїх дітей та розуміє свій обов`язок щодо їх матеріального забезпечення, проте зазначив про неналежну поведінку позивача, яка не дає йому нормально спілкуватись з доньками, перешкоджає їх зустрічам, що, відповідно, не викликає в нього бажання надавати матеріальну допомогу. Проте, в підсумку, просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав пояснення, викладені в письмовому відзиві, та додатково зазначив, що навчання старшої доньки сторін на контрактній основі в фаховому коледжі, не є додатковими витратами на дитину, в розумінні ст. 185 СК України, а тому такі позовні вимоги не підлягають до задоволення. Окрім цього, заперечує проти задоволення позовних вимог щодо стягнення витрат на навчання в майбутньому, оскільки вже 24.02.2025 року [PERSON] перестала бути дитиною та набула повноліття, в огляду на що положення ст. 185 СК України вже не можуть бути застосовані. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також, в судовому засіданні була допитана в якості свідка рідна сестра відповідача [PERSON] , яка пояснила суду, що добре знає позивача та дітей брата, оскільки під час перебування її брата з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, вони добре спілкувались, старша донька [PERSON] є її похресницею. Проте, згодом стосунки погіршились, оскільки брат розлучився з [PERSON] , в них почали все частіше виникати сварки та конфлікти, і на теперішній час вони взагалі не спілкуються. Окрім цього пояснила, що з початком в Україні повномасштабного вторгнення рф, вона разом із своїми дітьми, а також [PERSON] разом із своїми двома доньками виїхали за кордон до Польші, де проживали деякий час. Пізніше, позивачка разом із дітьми поїхала до своєї матері в Італію, де побила недовго, та повернулась в Україну десь наприкінці літа 2022 року. Окрім цього, пояснила, що її похресниця [PERSON] навчається зараз на третьому курсі фахового коледжу на юриста, куди вступила у вересні 2022 року. Щодо оплати за навчання [PERSON] у цьому коледжі зазначила, що за перші курси оплату за навчання здійснював її брат [PERSON] , оскільки він двічі позичав у неї гроші, з його слів, для передання [PERSON] на оплату навчання [PERSON] . На запитання суду, чим підтверджується, що позичені гроші були спрямовані саме на оплату навчання доньки, відповісти чітко не змогла, пославшись на те, що так казав їй відповідач. Факту передання позичених грошей позивачці [PERSON] вона підтвердити не може, знає про це зі слів брата. Окрім цього, свідок зазначала, що сама неодноразово казала брату, аби він особисто здійснював оплату за навчання доньки, щоб уникнути проблеми в майбутньому, проте відповідач так не зробив. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка, перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, приходить до наступних висновків. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст виниклих правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 25.08.2021 року за рішенням суду розірвано. У колишнього подружжя від даного шлюбу є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а.с. 4, 5) Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2021 року вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 18-21). Як вбачається із довідки про навчання Відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж технологій, бізнесу та права Волинського національного університету імені Лесі Українки» №05-25/501 від 11.07.2024 року, виданої [PERSON] , остання дійсно навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж технологій, бізнесу та права Волинського національного університету імені Лесі Українки» на денній контрактній формі навчання, за спеціальністю «Право», дата початку навчання: 01.09.2022 року, планова дата випуску 30.06.2026 року (а.с. 11). Як вбачається з Договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти №17/081 від 03.08.2022 року Відокремлений структурний підрозділ «Фаховий коледж технологій, бізнесу та права Волинського національного університету імені Лесі Українки» (далі заклад) з однієї сторони, вступник [PERSON] (далі вступник) та/або законний представник [PERSON] (далі законний представник) з іншої сторони, уклали договір про надання освітніх послуг (а.с.12-14). Відповідно до Договору про надання планової освітньої послуги для підготовки фахівців №17п/081 від 03.08.2022 року передбачено, що загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 89881,00 грн.. Розділом ІІІ даного Договору визначено оплату надання платної освітньої послуги та порядок розрахунків (а.с. 15-17), зокрема: За 2022-2023 навчальний рік 18000,00 грн. За 2023-2024 навчальний рік 20700,00 грн. За 2024-2025 навчальний рік 23805,00 грн. За 2025-2026 навчальний рік 27376,00 грн. Оплата здійснюється в безготівковій формі (пункт 4 розділу ІІІ Договору). Як вбачається з дублікатів чеків, [PERSON] здійснила оплату за навчання доньки [PERSON] , зокрема: в сумі 9000,00 за перший курс, дата здійснення валютної операції 08.10.2022 року; в сумі 10350,00 грн. за перший курс, дата здійснення валютної операції 22.06.2023 року; в сумі 10350,00 грн. за другий курс, дата здійснення валютної операції 21.01.2024 року; в сумі 11905 за третій курс, дата здійснення валютної операції 22.07.2024 року; в сумі 11905,00 грн. за третій курс, дата здійснення валютної операції 17.12.2024 року (а.с. 7-10, 79). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України). Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21). У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Наведені висновки щодо застосування статті 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину. Так, судом під час розгляду справи встановлено, та не заперечувалось самим відповідачем, що про бажання старшої доньки [PERSON] навчатися в Відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж технологій, бізнесу та права Волинського національного університету імені Лесі Українки» на денній контрактній формі навчання, за спеціальністю «Право», йому було відомо, проти цього заперечень з його боку не було, та, навіть була добровільна часткова оплата за навчання доньки в розмірі 9000,00 грн., що визнається сторонами, та свідчить про узгодженість такого рішення та дій сторін. Водночас, починаючи з другого семестру за 2022-2023 навчальний рік, 2023-2024 рік, та перший семестр 2024 2025 навчальних років, відповідач витрати не поніс. Оплату за навчання доньки за цей період в розмірі 44510,00 грн. здійснено [PERSON] . Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати суд враховує те, що відповідач не має на утриманні інших малолітніх або неповнолітніх дітей, є фізичною особою підприємцем, його матеріальне становище дозволяє брати участь в матеріальному забезпеченні своїх дітей, зокрема, й сплачувати додаткові витрати на навчання старшої доньки [PERSON] , в рівних частках з позивачем, що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача за період з 01.01.2021 01.11.2024, з якої вбачається, що сума витрат за даний період відповідача становить 526170,94 грн., сума зарахувань а період становить 395465,57 грн. (а.с. 59-61). Щодо посилання відповідача на перебування на його утриманні матері, [PERSON] , яка є інвалідом ІІІ групи по загальному захворюванню, суд критично оцінює дані твердження відповідача з огляду на те, що медичні довідки не містять даних про те, що мати відповідача потребує постійного стороннього догляду, а містять лише протипоказ роботи з фізичними перевантаженнями, а також зазначено про потребу постійного довготривалого лікування (а.с. 62-63). Вирішуючи питання про розмір додаткових витрат, які підлягають стягненню з відповідача, суд вважає за необхідне звернути увагу на помилково визначену стороною позивача суму фактично понесених позивачем витрат на навчання, з яких просять стягнути 50% з відповідача, з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що загальна вартість навчання складає 89881,00 грн.. Позивачем за весь час сплачено 53510,00 грн, згідно дублікатів чеків, які були досліджені судом. Проте, як вже зазначалось, сторонами визнано той факт, що за перший семестр 2022-2023 року оплату здійснив відповідач [PERSON] в розмірі 9000,00 грн. Отже, оскільки додаткові витрати на навчання підлягають сплаті в рівних частках з кожного з батьків, тож оплата позивачем за другий семестр першого навчального року не повинна враховуватись в загальний розрахунок суми фактично понесених витрат, а є рівною часткою оплати за навчання доньки за перший рік навчання. Таким чином, розмір фактично понесених додаткових витрат становить: 9000,00+10350,00+10350,00+11905,00+11905,00=53510,00 грн. (сума за чеками) 9000,00 (сума, сплачена відповідачем за перший семестр) = 44510,00/2=22255,00 грн. З наведених підстав суд дійшов висновку про стягнення з відповідача частини понесених позивачкою додаткових витрат у розмірі 22255,00 грн. за навчання [PERSON] , [INFO] , в період з 2022 року до січня 2025 року в Відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж технологій, бізнесу та права Волинського національного університету імені Лесі Українки». Такі висновки суду відповідають правовій позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.05.2023 року у справі № 756/9882/19 (провадження № 61-2065св23). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання, починаючи з 25.02.2025 року, тобто з моменту досягнення [PERSON] повноліття, суд дійшов наступного висновку. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання) (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц). Отже, враховуючи, що [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, тобто вона досягла повноліття та продовжує навчатись, додаткові витрати на повнолітню дитину за період після 24.02.2025 року діючим законодавством взагалі не передбачено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин за період після 24.02.2025 року положень статті 185 СК України у зв`язку з тим, що 24 лютого 2025 року [PERSON] набула повноліття і не є дитиною. Таким чином, в частині позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] додаткових витрат за період після 24.02.2025 року в розмірі 27371:2=13685,50 грн., слід відмовити. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити, позивачеві положення ст. 199 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, позивач або особисто її донька - [PERSON] , мають право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, на підставі положень ст. 199 СК України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - судовий збір в сумі 1 211,20 грн. слід стягнути з [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial