Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

У лютому 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Писаренко Максим Олександрович звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс - 1" про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 06 липня 2014 року по 03 вересня 2023 року, [PERSON] , знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «Технополіс-1» на посаді касира торгівельного залу. Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці [NUMBER] . Під час перебування Позивача у трудових правовідносинах з Відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 52\~201 грн. 34 коп. за останні три місяця роботи. Підтвердженням факту існування заборгованості є довідка, яка видана Позивачу боржником за № 004 від 16 січня 2024 року, але сплатити заборгованість останній відмовився за браком коштів. 04 вересня 2023 року Позивач була звільнена за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, згідно наказу №\~Т01/01/09/001 від 01 вересня 2023 року. Вказаним наказом, була також передбачена виплата компенсації невикористаних 14 календарних днів відпустки. Згідно довідки відповідача № 004 від 16 січня 2024 року середньомісячна заробітна плата за два останні календарні місяці за серпень 2023 року нараховано 19\~191,86 грн., а за вересень 2023 року 11\~813,81 грн., що у загальному складає 31\~005,67 грн. Відповідно, до розрахунку сторони позивача, середньоденна заробітна плата Позивача складає 885,87 грн. Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 вересня 2023 року по 12 лютого 2024 року складає 119 днів. Відтак, як зазначає представник позивача, сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні становить: 119 х 885,87 грн. = 105\~418,53 грн. Однак, в день звільнення Позивача 04 вересня 2023 року, Відповідач письмово не повідомив Позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. Згідно довідки Відповідача № 004 від 16 січня 2024 року у зв`язку із звільненням позивача, їй було нараховано до виплати: 21\~195,67 грн. - заробітна плата за липень 2023 року; 19\~191,86 грн. - заробітна плата за серпень 2023 року; 11\~813,81 грн. - заробітна плата за вересень 2023 року. Також, на думку представника позивача, з відповідача підлягає стягненню 8\~845,81 грн. - компенсація невикористаних 14 календарних днів відпустки. Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогами щодо виплати заборгованості по заробітній платі, але до сьогоднішнього дня заробітна плата Позивачу так і не виплачена. Відповідно до вище наведеного загальна заборгованість складає 166\~465,67 грн. На підставі викладеного, представник позивача просить суд: -Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс 1» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі 52\~201,34 грн.; -Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс 1» на користь [PERSON] середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення у сумі 105\~418,53 грн.; -Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс 1» на користь [PERSON] компенсацію невикористаних 14 календарних днів відпустки у сумі 8\~845,81 грн.; -Судові витрати покласти на Відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов суду не подав. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом з матеріалів справи встановлено, що 05 травня 2014 року [PERSON] була переведена продавцем непродовольчих товарів до ТОВ «Технополіс-1» на підставі Наказу №\~622/2-3з від 05 травня 2014 року. 04 вересня 2023 року [PERSON] було звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно п.\~1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №\~Т01/01/09/001 від 01 вересня 2023 року. Вказані обставини підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] , копія якої міститься в матеріалах справи. В наказі № Т01/01/09/001 про припинення трудового договору від 01 вересня 2023 року вказано: виплатити компенсацію за 14 невикористаних календарних днів відпустки. У матеріалах справи відсутня довідка про борг підприємства або довідка про доходи на час звільнення позивача. Частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За змістом ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримала довідку про доходи №\~004, яка була складена ТОВ «Технополіс-1» 16 січня 2024 року, а відтак, звернувшись до суду з вказаним позовом у лютому 2024 року не пропустила трьохмісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 233 КЗпП. Згідно із ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати №\~95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У рішенні від 15 жовтня 2013 року №\~8-рп/2013 у справі №\~1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Трудовий договір повинен укладатись, як правило, у письмовій формі (ч. 1 ст. 24 КЗпП України) або оформлюватись наказом чи розпорядженням роботодавця (ч. 3 ст. 24 КЗпП України). Припинення, розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії наказу №\~Т01/01/09/001 від 01 вересня 2023 року, [PERSON] 04 вересня 2023 року було звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. З наказом ознайомлена та копію наказу [PERSON] отримала 04 вересня 2023 року. Стаття 47 КЗпП закріплює обов`язок роботодавця провести розрахунок з працівником, а статтею 116 КЗпП гарантовані строки розрахунку при звільнені. Таким чином, Закон покладає на роботодавця обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені ст. 117 КЗпП правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Відповідно до вимог статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Як встановлено судом з довідки про доходи №\~004, виданої ТОВ «Технополіс-1» 16 січня 2024 року, дохід [PERSON] за період з 01 березня 2023 року по 04 вересня 2023 року склав 118\~786,68 грн., а саме: березень 2023 року 14\~264,79 грн., квітень 2023 року 16\~507,10 грн., травень 2023 року 14\~962,76 грн., червень 2023 року 20\~850,69 грн., липень 2023 року 21\~195,67 грн., серпень 2023 року 19\~191,86 грн., вересень 2023 року 11\~813,81 грн. З довідки форми ОК-5 сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 16 січня 2024 року, вбачається, що за липень, серпень та вересень звітного 2023 року, ТОВ «Технополіс-1» (код ЄДРПОУ: 32498133) не проводило розрахунків з [PERSON] . Таким чином у відповідача перед позивачем існує невиплачена заборгованість по заробітній платі за період: липень 2023 року у розмірі 21\~195,67 грн., серпень 2023 року у розмірі 19\~191,86 грн. та вересень 2023 року у розмірі 11\~813,81 грн., а разом 52\~201,34 грн. та компенсація невикористаних 14 календарних днів відпустки у розмірі 8\~845,81 грн., що підлягають стягненню з ТОВ «Технополіс-1» на користь [PERSON] . Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне. За приписами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 березня 2020 року у справі № 569/6583/16-ц виклав правовий висновок, згідно з яким закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені ст. 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи. Як вбачається з довідки №\~004 про доходи позивача від 16 січня 2024 року, за серпень 2023 року останній нараховано 19\~191,86 грн. заробітної плати та за вересень 2023 року 11\~813,81 грн. Розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 885,87 грн., сума якої вираховується наступним чином: 19\~191,86 грн. (заробітна плата за серпень 2023 року) + 11\~813,81 грн. (заробітна плата за вересень 2023 року) / (31 (кількість робочих днів у серпні 2023 року) + 4 (кількість робочих днів у вересні 2023 року)). Суд погоджується\~із розрахунком періоду затримки розрахунку при звільненні позивача, наведеним у позовній заяві, а саме: з 05 вересня 2023 року по 12 лютого 2024 року 119 робочих днів, 885,87 грн. (середньоденна заробітна плата) * 119 ( кількість робочих днів) = 105\~418,53 грн. Враховуючи, що заробітну плату позивачу мали виплатити при звільненні, однак цього зроблено не було, то суд вважає, що є підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, відтак у цій частині суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, виходячи із розрахунків здійснених судом, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 105\~418,53 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та зважаючи на те, що позивачем при зверненні до суду із позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 1\~664,66 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, яка міститься в матеріалах справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~664,66 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved