Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує наступним. Зазначає, що проживала разом із відповідачем однією сім`єю і цей час у них народилася спільна дочка. Однак відносини вони припинили, а донька залишилася проживати разом із матір`ю. Позивач не приймає участі у житті дитини: не цікавиться її життям, матеріально не забезпечує, жодного разу після її народження не поцікавився їхнім життям. Позивач зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача у її користь аліментів на утримання доньки, однак обов`язку по утриманню дитини він не виконує. Таким чином з метою захистів інтересів дитини позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою про позбавлення батьківських. Позивач та її представник адвокат Недільний В.М. в судове засідання не прибули, попередньо суду надали заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують повністю Відповідач в судове засідання повторно не прибув, не повідомив суд про причини неявки, заяв чи клопотань щодо позову суду не надав, хоча належним чином повідомлявся про місце та час судового розгляду справи. Представник відділу у справах дітей Червоноградської міської ради Львівської області в судове засідання не прибув не повідомив суд про причини неявки. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записані [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . На даний момент прізвище позивачки « [PERSON] ». Із довідки Сокальської міської ради №56 від 02.03.2023р. про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні встановлено, що у [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] її донька [PERSON] . Згідно судового наказу №454/4634/21 виданого Сокальським районним судом львівської області від 04.01.2022р. вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 заробітку платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01.12.2021р. і до досягнення дитиною повноліття. Сокальським відділом ДВС у Червоноградському районі Львівської області ЗМУМЮ відкрито виконавче провадження із виконання вказаного судового рішення та станом на 03.07.2023р. сума заборгованості відповідача становить 60700,25грн. Із наданого розрахунку заборгованості по аліментах наданих державним виконавцем від 05.06.2024р. встановлено, що сума заборгованості [PERSON] становить 89704,85грн., а станом на 10.06.2024р. складає 258,425,99грн. Виконавчим комітетом Червоноградської міської ради Львівської області прийнято рішення №116 від 21.05.2024р. яким затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню до доньки, матеріально її не забезпечує, виховання та навчання їй не надає а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Оцінюючи обставин справи суд виходить з того, що на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Конвенція ООН чч. 1, 2 ст. 27 про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи наведене та

Outcome: approved