Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2025 року надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обгрунтована тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 12.04.2024 року укладено кредитний договір (оферти) № 12.04.2024-100002149. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10 000, 00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 12.04.2024 року, строком на 140 днів. Згідно п. 3.1 договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Відповідно до договору від 12.04.2024 року та квитанції про перерахунок коштів кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 10\~000, 00 грн. строком на 140 днів. [PERSON] 12.04.2024 року отримано кредит у розмірі 10\~000, 00 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 29.08.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 28 000, 00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000, 00 грн., по процентам в розмірі 14\~000, 00 грн.; комісія 1 500, 00 грн.; по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання в розмірі 2 500, 00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 28 000, 00 грн. та судові витрати в розмірі 2\~422, 40 грн. В прохальній частині позовної заяви представник позивача просив суд розглянути позов у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 04.04.2025 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За правилами ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Копія ухвали про відкриття провадження у справі від 04.04.2025 року разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачкою [PERSON] отримано 15.04.2025 року, свідчить розписка, долучена до матеріалів справи. Клопотань сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, заяв від відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також відзиву на позовну заяву до суду не надходило. За таких обставин, суд прийняв рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 22.04.2025 року представником відповідачки [PERSON] адвокатом Чередніченко Н.В. подано письмові пояснення по справі в яких остання вказала, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази укладення та підписання відповідачкою кредитного договору (оферти) від 12.04.2024 року та відсутні докази підписання даного договору відповідачкою цифровим підписом ідентифікатором Е457, також відсутні докази підписання відповідачем заяви на отримання кредиту, а паспорт споживчого кредиту взагалі не містить жодних даних про особу відповідачки та не підписаний нею. Матеріали справи не містять доказів відповіді відповідачки про прийняття пропозиції укласти договір, як і не містять доказів направлення пропозиції укласти договір саме на номер мобільного оператора, яким користувалась відповідачка на момент укладення договору. Крім того, матеріали справи не містять жодного первинного бухгалтерського документу щодо руху коштів по особовому рахунку відповідача, а саме їх зарахування та використання відповідачем. За таких обставин вважає, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають до задоволення. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, надані на підтвердження вказаних обставин, встановив наступне. 12.04.2024 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Споживчий центр» із заявкою кредитного договору № 12.04.2024-100002149, відповідно до якої надається кредит в розмірі 10\~000, 00 грн., строк, на який надається кредит 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 29.08.2024 року. Процентна ставка фіксована незмінна в розмірі 1 % за 1 день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 1 500,00 грн. Згідно п. 12 орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 6469,15%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 21\~539, 77 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 11\~539, 77 грн.\~\~Згідно п. 13 неустойка: 100,00 грн,, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.\~\~ Згідно п. 1.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) дана пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) є пропозицією ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію", і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України, ні публічним договором у розумінні ст. 633 Цивільного кодексу України. Підписання споживачем даної пропозиції (оферти) передбачає надання його згоди на зазначені умови надання споживчого кредиту. Згідно п.\~\~2.1 Пропозиції\~електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому ЗУ "Про електронну комерцію". Відповідно до п. 3.1 Пропозиції за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Згідно п. 4.1 Пропозиції на укладення договору\~\~кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5375-41ХХ-ХХХХ-3474. Заявка, Пропозиція та відповідь позичальника про прийняття (акцепт) кредитного договору на укладення кредитного договору № 12.04.2024-100002149 (кредитної лінії) підписана позичальником електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору - Е457. Представником позивача до матеріалів справи долучено квитанцію, відповідно до якої було перераховано кошти в сумі 10\~000, 00 грн.; дата та час платежу: 12.04.2024 року 14:48; призначення: видача за договором № 12.04.2024-100002149; отримувач: картка/рахунок: [NUMBER] . Окрім того, до матеріалів справи долучено копію довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 12.04.2024-100002149 від 12.04.2024 року, відповідно до якої заборгованість [PERSON] складає 28\~000, 00 грн., з яких: 10\~000, 00 грн. основний борг; 14\~000, 00 грн. проценти; 1\~500, 00 грн. комісія; 2\~500, 00 грн. неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період з 12.04.2024 року по 29.08.2024 року (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до\~ч.ч.\~1-3\~ст.\~203\~ЦК України\~Зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Особа,\~яка вчиняє\~правочин,\~повинна мати\~необхідний обсяг\~цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частинами другою\~та третьою\~статті 215\~ЦК України\~визначено,\~що недійсним\~є правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. У\~випадках,\~встановлених цим\~Кодексом,\~нікчемний правочин\~може бути\~визнаний судом\~дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Тому акцептуючи пропозицію товариства відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором у заявці приєднався до Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), визнає та погоджується на запропоновані позивачем умови користування та порядок надання товариством грошових коштів. Отже, підписання кредитного договору № 12.04.2024-100002149 від 12.04.2024 року свідчить про те, що [PERSON] усі умови цілком зрозуміла і своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються ЗУ «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19). На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж\~змісту норма\~закріплена у\~пункті 62\~Положення про\~організацію бухгалтерського\~обліку,\~бухгалтерського контролю\~під час\~здійснення операційної\~діяльності в\~банках України,\~затвердженого Постановою\~Правління Національного\~банку України\~від 04\~липня 2018\~року №\~75,\~відповідно до\~якого виписки\~з клієнтських\~рахунків є\~підтвердженням виконаних\~за операційний\~день операцій\~і призначаються\~для видачі\~або відсилання\~клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Вказане відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 25 травня 2021 року в справі № 357/121/24 та Постанові від 01.08.2022 в справі № 369/11694/15-ц. Через відсутність доказів перерахування кредитних грошових коштів відповідачці [PERSON] , зокрема первинних бухгалтерських документів (виписок з банківських рахунків), суд вважає не підтвердженими позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором № 12.04.2024-100002149 від 12.04.2024 року в розмірі 28\~000, 00 грн. Позивач стверджує, що як вбачається з кредитного договору, а саме п. 4.1 спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER] . При цьому, матеріали справи не містять жодного доказу того, що такий платіжний засіб, а саме банківська картка з вказаним номером належить саме відповідачці та що така картка їй видавалась. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт перерахування грошових коштів відповідачу, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр». На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати за сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України\~\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed