Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

19 листопада 2024 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 08.04.2024. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають з позивачкою. Починаючи з 01 січня 2021 року, [PERSON] повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей, не бере участі у їх вихованні, не піклується про їх фізичний, духовний і моральний розвиток. Крім цього, у відповідача наявна заборгованість по аліментах в сумі 62582,00 грн. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 06 грудня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 03 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила такий задовольнити. Представник позивача [PERSON] , адвокат Чорній І.А. просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з підстав наведених у ньому. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Також про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області Фульмес Т.М. в судовому засіданні підтримав висновок Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] пояснила, що з батьком не спілкується. Останній раз розмовляла з ним рік тому. Відповідач не лише не здійснює піклування над нею, не підтримує духовно. морально та фінансово, натомість створює ситуації, в яких вона змушена уникати його, змінювати номери телефонів, ховатись від нього, оскільки він залякує, погрожує їй, а тому вона боїться його. У зв`язку з цим, не бажає в подальшому з ним спілкуватись. Просить позбавити його батьківських прав та виключити запис про батька із актового запису про її народження. Заслухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, а також думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 08.04.2024 було розірвано. З свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] встановлено, що її батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Прилбичівською сільською радою Яворівського району Львівської області, актовий запис №10. З свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] встановлено, що її батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Яворівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №11. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 05 листопада 2024 року, в межах виконавчого провадження № 73014713 у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 62582,00 гривень. З висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Новояворівської міської ради №92 від 05 лютого 2025 року встановлено, що Новояворівська міська рада, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благонадійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 Сімейного кодексу України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 761/24223/18. Як стверджує позивач та описано вище, відповідач [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , він не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, протягом тривалого часу не займається їх вихованням, не цікавиться навчанням, не спілкується з ними, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, морально та матеріально не підтримує, має заборгованість по аліментах, яка станом на 05 листопада 2024 року складала 62582,00 грн. Наведене, крім пояснень самої позивачки, підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, зокрема, поясненнями дитини [PERSON] , наданими під час розгляду справи, висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, суд враховує, що відповідач проігнорував судовий розгляд даної справи, будучи обізнаним про наявність справи в суді, в судові засідання не з`являвся, а також жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин суду не надав. Також суд вважає, що з врахуванням наведених вище обставин, на даний час відсутні підстави та передумови вважати, що можливо змінити у кращу сторону поведінку відповідача, а також встановлені судом обставини свідчать про наявність вини у діях відповідача щодо виникнення такої ситуації, а саме наявності факту свідомого нехтування ним виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей. З огляду на наведене, суд визнає поведінку [PERSON] ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. Також, враховуючи зазначене вище, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 Сімейного кодексу України, а саме що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Крім того, нормами ст. 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З врахуванням наведеного вище та зібраних і досліджених у справі доказів, суд вважає, що відсутні підстави та передумови для незгоди і відступлення від вказаного вище висновку органу опіки і піклування, оскільки, на думку суду, він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей. Крім того, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За подання позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, що підтверджується квитанцією від 17 листопада 2024 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на наведене вище, слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений нею судовий збір за подання позовної у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved