Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Описова частина рішення: 19.03.2025 до Радехівського районного суду Львівської області згідно з ухвалою судді Червоноградського міського суду Львівської області від 27.02.2025 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2025 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 15.08.1995 між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб Яструбичівською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис № 07. За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей, які на даний час досягли повноліття. Позивач вказує, що протягом останніх п`яти років відносини між нею з відповідачем почали погіршуватись через байдужість відповідача до сім`ї, який не надає ніякої матеріальної підтримки, не цікавиться її життям, життям дітей, внучки, сторони спільного господарства не ведуть. Позивач і відповідач проживають окремо,\~ додому повертатися відповідач не бажає. Сторони не можуть дійти порозуміння та злагоди з питання подальшого сімейного життя. У кожного з них власні погляди на сімейні цінності та можливості подальшого співжиття. Внаслідок погіршення відносин між сторонами шлюб сторін носить формальний характер. Просить позов задовольнити. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Заяви (клопотання) учасників справи 25.02.2025 від позивача [PERSON] надійшла заява, у якій просить проводити розгляд справи без її участі, при постановленні рішення повернути їй дівоче прізвище « [PERSON] » (а.с.11). 16.04.2025 від позивача [PERSON] надійшла заява, у якій просить проводити розгляд справи без її участі, при постановленні рішення повернути їй дівоче прізвище « [PERSON] », проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.29-30). Процесуальні дії у справі Суддя своєю ухвалою від 20.03.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Суд своєю ухвалою від 07.04.2025 відклав судове засідання у зв`язку із неявкою відповідача. Попередив відповідача про наслідки неявки в наступне судове засідання. Судом здійснено виклик відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.26). Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, у судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. 24.04.2025 постановлено ухвалу суду про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки сторони в судове засідання не з`явились. Мотивувальна частина рішення: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Згідно зі Свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 15 серпня 1995 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 15 серпня 1995 року в Яструбичівській сільській раді Радехівського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис №07. Після державної реєстрації прізвище чоловіка та дружини- « [PERSON] »\~ (а.с.2). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки за результатами розгляду справи Вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання про розгляд справи за наявними доказами та про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони тривалий час спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, а їх сім`я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Виходячи з положень ст. 112 Сімейного кодексу України, враховуючи дійсні взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім`я позивача та відповідача фактично розпалася, спільного подружнього життя не ведуть, спільного господарства також, збереження сім`ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, і шлюб має бути розірвано. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, що позивач заявила про бажання відновити дошлюбне прізвище, то у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачем прізвища після розірвання шлюбу. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд залишає судові витрати на стороні позивача. Резолютивна частина рішення:

Outcome: approved