Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

У серпні 2024 року позивач ТДВ «СГ «Оберіг» звернулося до Подільського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на свою користь в порядку регресу суму матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, та штрафні санкції, що у загальному розмірі становить 8 393,22 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.03.2021 близько 08 год. 35 хв. в м. Києві по вул. Тираспольській, буд. 49 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Kia Rio», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. ДТП сталось внаслідок порушення п.п.2.3 б), 13.1 Правил дорожнього руху України відповідачем, після чого останній, в порушення вимог п.2.10 Правил, залишив місце ДТП, до якої він був причетний, що встановлено судовим рішенням. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату ДТП, була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-203649906. Потерпілій особі [PERSON] , на підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 02.07.2021, позивачем було виплачено розмір страхове відшкодування в сумі 6 341,00 грн. 13.10.2023 відповідачу було направлено досудову вимогу про виплату грошових коштів у зазначеному вище розмірі, однак останній жодних дій на відшкодування шкоди, завданої позивачу, не здійснив. У зв`язку з чим позивачем було нараховано на суму страхового відшкодування штрафні санкції за період з 21.10.2023 по 22.08.2024, у розмірі 2 052,22, з яких: 349,69 грн. - інфляційні втрати; 1 542,86 грн. - пеня; 159,67 грн. - 3 % річних. Із урахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 11.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. У встановлений судом строк відповідач без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. У судове засідання представник позивача не з`явилася, направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі, в якій вона також не заперечила щодо ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, жодних заяв та заперечень до суду не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 16.03.2021 близько 08 год. 35 хв. в м. Києві по вул. Тираспольській, буд. 49 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Kia Rio», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення п.п.2.3 б), 13.1 Правил дорожнього руху України відповідачем, після чого останній, в порушення вимог п.2.10 Правил, залишив місце ДТП, до якої він був причетний. Зазначені обставини та вина відповідача підтверджена постановою Подільського районного суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №758/4510/21, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили 24.05.2021. У відповідності до ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-203649906. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 82 Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди. 02.07.2021 власник пошкодженого автомобіля «Kia Rio», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] звернулася до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки вказана подія є страховим випадком. Відповідно до ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , з вирахуванням зношення запчастин та без ПДВ, склала 7 045,25 грн. 06.07.2021 страхове відшкодування в розмірі 6 341,00 грн. було виплачено потерпілій [PERSON] , на підставі страхового акту №28017/1 від 06.07.2021, що підтверджується платіжною інструкцією №111 від 06.07.2021. Враховуючи наведене, суд приймає до уваги такий розмір відшкодування заподіяння шкоди, як вірно визначений та підтверджений належними доказами. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом №1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно із статтею 3 Закону №1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Статтею 22 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону №1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Підпунктом «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону №1961-ІV передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.05.2021 у справі №758/4510/21 встановлено обставини того, що відповідач, будучи причетним до ДТП, яка мала місце 16.03.2021 в м. Києві по вул. Тираспольській, 49, самовільно залишив місце пригоди. Матеріалами справи підтверджується, що позивач поніс витрати страхового відшкодування у розмірі 6 341,00 грн. Враховуючи, що відповідач залишив місце ДТП, вказані витрати підлягають стягненню з останнього на користь позивача. При цьому, суд зауважує, що відповідач жодним чином не спростовував вимоги позивача щодо вказаної суми та інші обставини, не надавши до суду відзиву або доказів, які б підтверджували відсутність вини в його діях в рамках цих правовідносин. Враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства, вимога позивача про стягнення з відповідача розміру страхового відшкодування у розмірі 6 341,00 грн., є обґрунтованою, доведеною, а відтак підлягає задоволенню. Щодо вимог ТДВ «СГ «Оберіг» до [PERSON] у частині стягнення штрафних санкції за період з 21.10.2023 по 22.08.2024, у розмірі 2 052,22, з яких: 349,69 грн. - інфляційні втрати; 1 542,86 грн. - пеня; 159,67 грн. - 3 % річних, суд дійшов висновку про відмову у задоволені вказаних вимог, з таких підстав. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, позивач, заявляючи вказані вимоги до відповідача, зазначає, що 13.10.2023 відповідачу було надіслано досудовому вимогу за вх.№28017/28017/1 від 04.11.2021 про сплату суми страхового відшкодування, однак, станом на 27.08.2024 відповідач не сплатив кошти позивачу. Водночас, як убачається із долученої до позову вимоги, вона адресована [PERSON] , проте у цій вимозі відсутня адреса, на яку її було надіслано. Крім цього, долучені відомості щодо відстеження поштового відправлення взагалі не містять даних, що вони узяті з офіційного сайту АТ «Укрпошта», а також в матеріалах справи відсутні докази опису вкладення поштового відправлення, що в загальному не підтверджує факт направлення такої вимоги відповідачу та її отримання. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи згідно з ст. 79 ЦПК України. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З урахуванням встановленого судом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень частини другої статті 625 ЦПК України та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, пені та 3% річних за період з 21.10.2023 по 22.08.2024, відтак у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 75,54 %, а відтак з відповідача слід стягнути на користь позивача 1 829,88 грн. судового збору. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Згідно з приписами частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. На підтвердження понесення втрат на правову допомогу позивач надав: договір №28017/1 про надання професійної правничої допомоги від 15.08.2024, акт прийому-передачі наданих послуг від 23.08.2024 до договору №28017/1 про надання професійної правничої допомоги від 15.08.2024. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 7 300,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial