Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

17.08.2018 року [PERSON] в особі свого представника адвоката Форостенко Олександра Олександровича звернувся до суду з позовом [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~Департаменту міського\~господарства Одеської\~міської ради,\~ [PERSON] про\~визнання незаконним\~та скасування\~розпорядження органу\~приватизації,\~про визнання\~недійсним свідоцтва\~про право\~власності на\~житло та\~договору купівлі-продажу\~від 18.07.2018\~року(а.с. 2-5 том І). Позивач посилався в позовній заяві на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна, укладеного 09.04.2013 року між ним та [PERSON] , який в свою чергу вказану квартиру приватизував 16.12.2008 року. Позивач зазначає, що мотивами звернення до суду стало те, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси в справі №521/4606/16-ц за позовом [PERSON] , який є сином [PERSON] було визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 16.12.2008 року № [NUMBER] , видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради на квартиру [ADDRESS] ім`я [PERSON] ; скасовано розпорядження органу приватизації від 16.12.2008 року про приватизацію квартири [ADDRESS] ім`я [PERSON] ; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 9 квітня 2013 року, за яким [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; встановлено порядок виконання рішення суду, згідно з яким рішення суду є підставою для скасування реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . В подальшому Відповідач [PERSON] незаконно, на думку позивача, приватизував вказану квартиру, що підтверджується розпорядженням органу приватизації №260636 та 12.05.2017 року та отримав свідоцтво про право власності на житло. Позивач вказує в позовній заяві про те, що процес приватизації був незаконний, так як відбувався в період оскарження рішення суду по справі №521/4606/16-ц в апеляційній інстанції, тобто рішення не набуло чинності. Також позивач вказує, що [PERSON] 18.07.2018\~рокупродав спірну квартиру громадянці [PERSON] за 99676,23 гривень. Вказує на незаконність такого продажу, порушення в процедурі оцінювання майна Оскільки на думку позивача незаконно скасовано розпорядження органу приватизації від 16.12.2008 року та свідоцтво про право власності на житло від 16.12.2008 року № [NUMBER] , при цьому розпорядження №260636 від 12.05.2017 року та свідоцтво про право власності на житло на ім`я [PERSON] видані незаконно, без належних підставі, договір купівлі продажу від 18.08.2017 року відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила спірну квартиру, тому позивач просить суд захистити його право власності шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та договору купівлі-продажу від 18.07.2018 року. За результатами здійсненого автоматизованого розподілу справи між суддями Малиновського районного суду м. Одеси головуючим у справі визначено суддю Коблову Ольгу Дмитрівну. Ухвалою судді Коблової О.Д. від 20.08.2018 року у цивільній справі № 521/13814/18 відкрито провадження. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 26 том І). Відповідачу визначено строк на подання відзиву. Представництво інтересів відповідача [PERSON] здійснював адвокат Завальнюк Д.Ю., що підтверджується ордером серія ОД №332687 від 21.03.2018 року (а.с.36 том І). Від відповідача [PERSON] відзив не надходив. Від відповідача [PERSON] відзив до справи надійшов 24.10.2018 (а.с. 44-71 том І). Аргументами відзиву відповідачем [PERSON] зазначено те, що рішення суду в справі №521/4606/16-ц набрало законної сили, будь-які ухвали, які би забороняли органу приватизації приймати будь-які рішення відносно спірної квартири не приймались, саме по собі відкриття провадження в суді апеляційної інстанції не зобов`язувало орган приватизації утримуватись від вчинення тих чи інших дій. Відповідач [PERSON] зазначає, що під час первісної приватизації квартири [PERSON] було порушено процедуру, так як на момент приватизації відповідач [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі, а тому мав право на приватизацію квартири. Отже, суд в справі №521/4606/16-ц вірно прийняв рішення про визнання незаконним первісну приватизацію, і, як наслідок договір купівлі-продажу на ім`я [PERSON] . В подальшому [PERSON] , який проживав станом на час процедури первісної приватизації у спірній квартирі, реалізував своє право та приватизував квартиру на своє ім`я. Відповідач [PERSON] вказує на те, що для правильного вирішення справи має значення саме факт проживання [PERSON] у спірній квартирі саме станом на 16.12.2008 року, оскільки саме тоді його право було порушено. Просить суд у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] відмовити. 21.11.2018 року від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (а.с.81 Т.1). Аргументами клопотання зазначено те, що в Верховному Суді слухається цивільна справа №521/4606/16-ц (провадження 61-40009ск18) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, скасування розпорядження органу приватизації, визнання договору купівлі продажу недійсним. Провадження у справі у Касаційному цивільному суді відкрито на підставі ухвали суду від 28.08.2018 року. Представник позивача посилався на те, що касаційним судом переглядаються матеріали справи відносно спірної квартири, яка є предметом спору в цій справі, а тому доцільно провадження у справі зупинити до вирішення справи в касаційній інстанції. 21.11.2018 року до суду надійшли заперечення на заяву про зупинення провадження у справі від представника [PERSON] (а.с. 87-88 Т.1). В запереченнях представник [PERSON] зазначав, що заява на зупинення не підлягає задоволенню з тих підстав, що зупинення провадження призведе до збільшення розумного строку розгляду справи, а також те, що оскарження судового рішення, яке набрало законної сили не є безумовною підставою для зупинення іншого провадження. 21.11.2018 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до вирішення по суті спору у цивільній справі 521/4606/16-ц, провадження №61-40009ск18, яка розглядається у Верховному Суді (а.с. 102-103 Т.1). 03.12.2018 року [PERSON] в особі свого представника подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 21.11.2018 року про зупинення провадження (а.с. 105-109 Т.1). 13.05.2019 року постановою Одеського апеляційного суду ухвалу суду від 21.11.2018 року про зупинення провадження скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті позовних вимог (а.с.135-137 Т.1). 03.10.2019 року судом задоволено клопотання відповідача та витребувано від Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» (65005, м. Одеса, вул. Б. Хмельницького, 66) усі наявні документи, які стали підставою для приватизації квартири [ADDRESS] . 23.12.2019 року на виконання ухвали суду від 03.10.2019 року від КП «Міське агентство з приватизації житла» надійшли витребувані судом матеріали (вих.№343/01-13 від 04.12.2019 року) (а.с.203-213 Т.1) 15.11.2024 року до суду надійшло клопотання адвоката Павленко А.Л. в інтересах [PERSON] про відновлення провадження по справі, оскільки справу № 521/46068/16-ц було розглянуто та 20.06.2024 року Одеський апеляційний суд виніс постанову по праві, яка набула законної сили. Ухвалою суду поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 30 січня 2025 року о 15 год. 30 хв. В судове засідання, призначене на 30.01.2025 року з`явилась представник позивача адвокат Павленко Альона Леонідівна. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачі та інші учасники судового провадження в засідання не з`явились. Розгляд справи відкладено на 26.02.2025 року о 15-30. На визначений судом час сповіщені належним чином сторони в судове засідання не з`явились. Представником позивача подано клопотання про слухання справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримано. Представником Департаменту міського господарства ОМР Смірновою Наталією В`ячеславівною подано клопотання про відкладення розгляду справи, ознайомлення з матеріалами справи. Призначене на 15.04.2025 року судове засідання всі учасники провадження не з`явились, повідомлялись належним чином. Від представника Департаменту 04.04.2025 року надано клопотання про розгляд справи без їх участі. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції п ринцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Зважаючи на вимоги закону, щодо розумності строку розгляду цивільних справ, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового процесу протягом розгляду справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги сторони позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.12.2008 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради Ліпському Сергію Миколайовичу на підставі Розпорядження органу приватизації №214145 видано свідоцтво про право власності на житло однокімнатну квартиру, загальною площею 38,10 кв.м за адресою: [ADDRESS] . 09.04.2013 року між [PERSON] , в інтересах якого діяла [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори 14.01.2013 року за р.н.3-2 та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] за ціною 280000 гривень. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 807 (а.с. 57 Т.1). Також судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 16.05.2016 року, а в подальшому після переглядів в різних інстанціях і рішенням від 30.01.2020 року в справі №521/4606/16-ц визнано недійсним Свідоцтво про право власності на житло на ім`я [PERSON] на квартиру, видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради від 16 грудня 2008 року за №3-27615; скасовано розпорядження органу приватизації від 16 грудня 2008 року на приватизацію квартиру; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 09 квітня 2013 року, за яким [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , продав [PERSON] квартиру; встановлено порядок виконання рішення суду, за яким рішення є підставою для скасування реєстрації права власності на квартиру. Також судом встановлено, що 12.05.2017 року на підставі розпорядження Департаменту міського господарства ОМР №260636 [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло. 18.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу р.н. 1749, посвідчений Юшиним А.Ю., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу (а.с.19-20 Т.1). Рішення в справі №521/4606/16-ц неодноразово переглядалось в апеляційній та касаційній інстанціях. 20.06.2024 року Постановою Одеського апеляційного суду в справі №521/4606/16-ц апеляційну скаргу представника [PERSON] в інтересах [PERSON] задоволено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2020 року скасовано, в задоволенні позову [PERSON] до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», [PERSON] про скасування розпорядження органу приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено, вирішення питання про судові витрати. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Законодавцем визначено, а саме ч.1 ст.79 ЦП України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Відповідно до ч.4-5 ст.82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Суд, надаючи оцінку доводам учасників провадження, критично ставиться до твердження представника відповідача [PERSON] адвоката Завальнюка Д.Ю. в частини законності процедури приватизації спірної квартири. Його твердження спростовано постановою Одеського апеляційного суду від 20.06.2024 року в справі №521/4606/16-ц. Апеляційною інстанцією встановлено, що належних доказів проживання в спірній квартирі [PERSON] не надано, так само як і не доведено поважність причини пропуску строку позовної давності, так як з моменту приватизації його батьком квартири минуло більш 7 років та майже через 3 роки після відчуження квартири батьком [PERSON] . Колегія суддів апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду від 30.01.2020 року наголосила, що [PERSON] не довів, що він не міг довідатись про приватизацію квартири та про своє порушене право. Отже, [PERSON] не цікавився квартирою за життя батька [PERSON] . Також апеляційна інстанція відмовила в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору купівлі- продажу, так як вони є похідними від вимог щодо оскарження документів на приватизацію. За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 року в справі №905/2260/17 зазначено, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно частини першої та другої статті 5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 522/21240/19 (провадження № 61-2777св21) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказано, що «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду для захисту свого невизнаного та оспорюваного права. В ході судового розгляду позивачем доведено, що відповідач [PERSON] здійснив приватизацію спірної квартири на своє ім`я в період оскарження рішення суду, яким було визнано недійними документи первинної приватизації. З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог. Отже, позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 17.05.2017 року, № [NUMBER] , видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради на квартиру [ADDRESS] ім`я [PERSON] ; скасування розпорядження органу приватизації від 17.05.2017 року №260636 року про приватизацію квартири [ADDRESS] ім`я [PERSON] підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги про визнання недійним договору купівлі продажу квартири 18.07.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , р.н. 1749, посвідчений Юшиним А.Ю., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу суд зазначає, що вказана вимога є похідною від вимог про визнання недійними документів на приватизацію квартиру за [PERSON] , а тому є всі підстави для визнання оспорюваного договору недійним. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) гривень 40 копійок. Ч.3\~вказаної статті\~визначено,\~що при\~вирішенні питання\~про розподіл\~судових витрат\~суд враховує:\~3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом надано оцінку діям відповідачів протягом розгляду справи, а також враховано поведінку учасників у справі, що призвело позивача до суду для захисту прав. Суд вважає, що судовий збір підлягає стягненню солідарно з [PERSON] та з [PERSON] на користь [PERSON] (а.с. 1 т І). На підставі викладеного та

Outcome: approved