Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

19 лютого 2025 року позивач за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 797654072 від 28 січня 2022 року у розмірі 29 460,17 грн., що складається з 17 300,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 12 160,17 грн відсотків, а також судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що 28 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 797654072 у формі електронного документа, підписаного одноразовим ідентифікатором MNV388YF. За умовами договору відповідачу надано кредит у розмірі 17 300,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. Право вимоги за договором перейшло до позивача через низку договорів факторингу. Відповідач своїх зобов`язань не виконав належним чином, унаслідок чого станом на 15 січня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 29 460,17 грн. Позивач просить стягнути зазначену заборгованість, судовий збір та витрати на правничу допомогу. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача Тараненко А.І. у тексті позовної заяви просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 28 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 797654072 у формі електронного документа, підписаного одноразовим ідентифікатором MNV388YF. Відповідач створив анкету-заяву на офіційному веб-сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вказавши свої персональні дані, після чого заява була погоджена. Договір підписано електронним підписом відповідача шляхом введення одноразового ідентифікатора, надісланого на номер його мобільного телефону. За умовами договору відповідачу надано кредит у розмірі 17 300,00 грн із дисконтною процентною ставкою 576,70% річних (1,58% на день) протягом дисконтного періоду (30 днів), індивідуальною процентною ставкою 598,80% річних (1,64% на день) у разі пролонгації та базовою процентною ставкою 1087,70% річних (2,98% на день) після закінчення дисконтного періоду. Факт перерахування 17 300,00 грн на банківську картку відповідача № 5168-75XX-XXXX-7315 підтверджується платіжним дорученням від 28 січня 2022 року (додаток 9 до позовної заяви). Згідно з деталізованим розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 15 січня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 29 460,17 грн, з яких 17 300,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 12 160,17 грн заборгованість за відсотками. Перехід права вимоги до позивача підтверджено наступними документами: 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого продовжено до 31 грудня 2024 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» на суму 25 366,99 грн. 30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на суму 29 460,17 грн. 26 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 26/12/Е, за яким право вимоги до відповідача перейшло до позивача на суму 29 460,17 грн, що підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників від 26 грудня 2024 року. З досудової вимоги за вих. № 797654072-АВ від 15 січня 2025 року, надісланої відповідачу, вбачається, що ТОВ «ФК «ЕЙС» пропонувало сплатити заборгованість у розмірі 29 460,17 грн. Відповідач дану вимогу проігнорував. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав належним чином, здійснюючи лише часткові платежі, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Позивачем надано докази укладення кредитного договору у формі електронного документа з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 12 цього Закону електронний договір, підписаний у порядку, визначеному цією статтею, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України). Заміна кредитора здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення до такого документа, якщо сторони мали змогу ознайомитися з ним, не є підставою для визнання правочину нікчемним. Оскільки на час розгляду справи відповідач не надав даних, що свідчать про погашення заборгованості чи причини її несвоєчасного погашення, а також не надав належних та допустимих доказів для звільнення від відповідальності, суд вважає за наявне підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі щодо стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Що стосується стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн, суд виходить із наступного. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг. Судом встановлено, що 27 грудня 2024 року між Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір про надання правничої допомоги № 27/12/24-01. Надано додаткову угоду № 2 та акт прийому-передачі послуг, де вказано витрати: вивчення матеріалів 1 000,00 грн, складання позову 5 000,00 грн, підготовка адвокатського запиту 500,00 грн, підготовка клопотань 500,00 грн. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved