Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

10.03.2025 [PERSON] та [PERSON] подали до суду вказаний позов. Позивачі просять суд визнати за ними право власності на успадковане нерухоме майно по одній другій частці за кожним. Позов обґрунтовано тим, що на день смерті матері позивачів, [PERSON] , відкрилася спадщина за законом, до складу якої ввійшли житловий будинок та земельна ділянка, на якій будинок розташовано. Житловий будинок по [ADDRESS] та земельна ділянка, на якій будинок розташовано, належать спадкодавиці на праві власності в цілому. Право власності на будинок набуто на підставі Договору купівлі-продажу, а земельна ділянка - належить на підставі Рішення Виноградівської міської ради Закарпатської області. Позивачі звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, проте отримали роз`яснення, що в нотаріальному порядку оформлення спадщини неможливо: у договорі купівлі-продажу будинку зазначено номер будинку [ADDRESS] . Відзив не подано. На запит суду Приватний нотаріус Стойка С.М. надала копії документів Спадкової справи №16/2025, відкритої після померлої [INFO] [PERSON] . Позивачі у позовній заяві клопотали про розгляд справи без їх участі. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Представник відповідача будучи повідомленим про день, час та місце проведення підготовчого засідання належним чином, в підготовче засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду заяву, згідно якої заперечень проти вимог позивача не має та просить суд розглянути справу у його відсутність. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку про ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку, що правовідносини, що виникли, врегульовані ЦК України (2003 р.). Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , мати позивачів [PERSON] та [PERSON] . Заповіту не залишила. Відкрилася спадщина за законом. [PERSON] до дня смерті постійно проживала в [ADDRESS] . Проживала одна, за вказаною адресою інші особи не зареєстровані, що підтверджується Довідкою Виноградівської міської ради від 16.01.2025 №02.1-22/219, оригінал якої зберігається у Спадковій справі №16/2025 у приватного нотаріуса Стойка С.М. Чоловік спадкодавиці, [PERSON] помер раніше - [INFO] . Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги, як діти спадкодавця. Інші спадкоємці відсутні. До складу спадщини [PERSON] ввійшло наступне майно: - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 0,0649 га, кадастровий номер 2121210100:07:004:0181, розташована за адресою [ADDRESS] , із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Земельна ділянка [ADDRESS] належить спадкодавцю на підставі Рішення Виноградівської міської ради Закарпатської області від 01.10.2015 №277, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Дата державної реєстрації земельної ділянки у ДЗК - 28.01.2016. (Витяг з ДЗК від 26.02.2025, №НВ-2100405372025) Житловий будинок належить спадкодавиці на праві власності в цілому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської держнотконтори від 12.06.1974 року , в реєстрі за №2357. Право власності зареєстровано у КП Виноградівське РБТІ в реєстровій книзі №2, реєстровий номер №1275 17.06.1974. Довідка, видана КП Виноградівське РБТІ від 28.01.2025 №76. Позивачі звернулися із заявами про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М. з метою оформлення спадщини за кожним у одній другій частці. Відкрито Спадкову справу №16/2025, яка зберігається у Приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М. В ході перевірки документів нотаріус виявила розбіжність у адресі спадкового житлового будинку за відомостями КП Виноградівське РБТІ та у адресі, зазначеній у Договорі купівлі-продажу будинку: у Договорі номер будинку [ADDRESS] , а за відомостями КП Виноградівське РБТІ за [PERSON] зареєстровано будинок [ADDRESS] . За змістом наявного у справі Договору купівлі-продажу, укладеному у м.Виноградів 12.06.1974 року, між продавцями [PERSON] та [PERSON] , та покупцем [PERSON] , у 1974 році [PERSON] купила будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] . У КП Виноградівське РБТІ зберігається інвентаризаційна справа на будинок [ADDRESS] , будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.1974 року, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської держнотконтори, р.н.2357. Реквізити Договору купівлі-продажу за даними КП Виноградівське РБТІ відповідають реквізитам оригіналу Договору купівлі-продажу, що є у розпорядженні позивачів. Зі слів позивачів, їх мати не мала у власності будинку за [ADDRESS] , а придбала у 1974 році саме будинок за [ADDRESS] , про що було укладено вказаний Договір купівлі-продажу. Там проживала з моменту купівлі до дня смерті, там була зареєстрована, що підтверджено Виноградівською міською радою. Суд пересвідчився, що сумніви, які породжує дефектний текст договору у повній мірі усуваються достатньою сукупністю належних та допустимих доказів, поданих позивачами, достовірність яких не викликала у суду сумнівів. Спірний житловий будинок як об`єкт нерухомого майна зареєстровано у КП Виноградівське РБТІ за [PERSON] , а підставою реєстрації вказано саме той Договір купівлі- продажу, оригінал якого є у розпорядженні позивачів з іншим номером будинку. Крім того, земельна ділянка, на якій розташовано будинок [ADDRESS] , набута [PERSON] у власність як власницею будинку, який розташовано на цій ділянці. Це ще раз підтверджує, що номер будинку у договорі зазначено з помилкою. На підставі вищенаведеного суд констатує, що номер будинку (25), зазначений у договорі купівлі-продажу від 12.06.1974 року №2357, посвідчений державним нотаріусом Виноградівської ДНК Мелеш М.М., є очевидною технічною помилкою, виправити яку неможливо. Житловий будинок [ADDRESS] проінвентаризовано, на замовлення позивачів виготовлено технічний паспорт. За змістом письмового роз`яснення Приватного нотаріуса, через дефект Договору купівлі-продажу нотаріальне оформлення спадщини виключається. Право власності позивачів, набуте в порядку спадкування за законом, не визнається. Усі повідомлені позивачем обставини підтверджені письмовими доказами, які є належними та допустимими, а їх сукупність достатньою, і достовірність яких не викликала у суду сумнівів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК). За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Для подальшого утримання та збереження майна необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого способу, окрім визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, не існує. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, та відповідних їм норм цивільного законодавства суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачами вимог та на підставі наданих доказів, які оцінені судом як належні, допустимі, достовірність яких не викликала у суду сумнівів, та сукупність яких є достатньою, - вирішив, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved