Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просив стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором №200518213 в розмірі 56\~027.77 грн., з яких 11\~715.74 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24\~182.41 грн. заборгованість за відсотками, 16\~895.84 грн. сума інфляційних втрат, 3233.78 грн. 3 % річних. Також представник позивача просив стягнути судовий збір і витрати на правову допомогу. В обгрунтування позову зазначено, що\~ 28.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 200518213, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 11\~715.74 грн. зі встановленим строком користування з 28.04.2016 по 28.04.2017, а відповідач зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі Договору про відступлення прав вимог № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої Позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», у тому числі і за вказаними Кредитним договором. ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є позивач, виконало свої зобов`язання за кредитним договором, належним чином та надало можливість позичальнику розпоряджатися кредитними коштами. Проте, відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 17.01.2025 має заборгованість в розмірі 11\~715.74 грн. за тілом кредиту, 24\~182.41 грн. за відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Також позивач просить стягнути з відповідача суму збитків за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань в розмірі: 16\~895.84 грн. сума інфляційних втрат, 3233.78 грн. 3 % річних., а всього борг на загальну суму 56\~027.77 грн. Крім того, ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та витрати на професійну правничу (правову) допомогу. Ухвалою суду від 06.03.2025 позов залишено без руху. 12.03.2025 представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 14.03.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. Копію позову направлено позивачем відповідачу згідно вимог аб.2 ч.1 ст. 177 ЦПК України. Копію ухвали суду від 14.03.2025 направлено відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, але відправлення повернуто до суду. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5\~ст.279 ЦПК України,\~до суду не надходило. Відзиву на позов відповідачем не подано. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, суд, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалив вважати можливим провести заочний розгляд, згідно положень ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 28.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 200518213, відповідно до умов якого відповідачу відкрито\~рахунок № [NUMBER] \~для використання в рамках вказаного кредитного договору, було надано кредит у розмірі 11\~715.74 грн. зі встановленим строком користування з 28.04.2016 по 28.04.2017, розмір процентної ставки 0.0001% річних, сукупна вартість кредиту 75.05% річних, порядок надання кредиту переказ коштів на рахунок [PERSON] № [NUMBER] у ПАТ Платинум Банк. Водночас, відповідач зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. На підтвердження факту укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] позивачем надано: заява №200518213 від 28.04.2016, у якій зазначено, що надано кредит готівкою «Платинум», відкрито\~рахунок № [NUMBER] \~для використання в рамках вказаного кредитного договору, сума кредиту 11\~715.74 грн, строк кредиту 365 днів з 28.04.2016 по 28.04.2017, анкета №2744139 від 28.04.2016; графік платежів до кредитного договору №200518213 від 28.04.2016, довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 28.04.2016; договір добровільного страхування життя №200518213 від 28.04.2016, укладеного між [PERSON] та ТДВ «СК «АРСЕНАЛ ЛАЙФ». 20.07.2020\~між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» було укладено Договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов п. 1 якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або\~фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору,\~надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами. Відповідно до наданої копії платіжного доручення № 25 від 09 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти у сумі 5307308,39 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. З додатку №1 до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020, іменованого Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, вбачається, що ПАТ «Банк Михайлівський» відступив ТОВ «Діджи Фінанс» майнові права вимоги відносно боржника [PERSON] , кредитний договір №200518213, загальна сума заборгованості 35\~898.15 грн., з яких розмір боргу за основним зобов`язанням - 11\~715.74 грн., розмір боргу за нарахованими доходами - 24\~182.41 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №200518213 від 28.04.2016 станом на 17.01.2025 становить: 35\~898.15 грн. При цьому, суд звертає увагу, що вказаний розрахунок боргу містить лише вказану суму заборгованості, однак, детальне її нарахування та складові боргу відсутні. Також позивач нарахував відповідачу суму збитків за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань в розмірі: 16\~895.84 грн. сума інфляційних втрат, та 3233.78 грн. 3 % річних. На підтвердження наявності заборгованості за кредитом позивачем надано в електронному вигляді виписку по особовим рахункам [PERSON] (обсягом 621 стор.), а саме по рах. № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , за період з 23.05.2016 по 27.07.2020. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). У частині першій\~статті 1055 ЦК України\~передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини другої\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~статті 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до частини 1\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За статтями\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з частиною 2\~статті 517 ЦК України\~боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до частини 1\~статті 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною третьою\~статті 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 3 частини 2\~статті 129 Конституції України\~закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Статтею 80\~ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження заборгованості та її розміру позивач подав до суду виписки по особовим рахунка [PERSON] за період з 23.05.2016 по 27.07.2020, сформовані з 23.05.2016, а не з часу укладення кредитного договору 28.04.2016. У виписках зазначені номери рахунків, які не відповідають рахунку, указаному у заяві [PERSON] №200518213 від 28.04.2016, а саме зазначені рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] . В той час як згідно із заявою [PERSON] №200518213 від 28.04.2016, у кредитному договорі №200518213 від 28.04.2016 вказано рахунок клієнта [NUMBER] , який відсутній у виписці по рахункам. Доказів того, що вказані у виписці рахунки (№24500015322746, № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , №22084532274602, №22094532274603, № [NUMBER] , №22096532274601) належать саме відповідачу та відкриті на виконання кредитного договору №200518213 від 28.04.2016, суду не надано. Отже, надані виписки не є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості. До того ж, у п. 3 Заяви №200518213 від 28.04.2016 [PERSON] зазначає, що просить кредитні кошти прерахувати на рахунок № [NUMBER] , відкритий у іншому банку, ПАТ Платинум Банк. Доказів здійснення такого перерахування коштів матеріали справи не містять. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. Таких доказів прелставником позивача до суду не надано. Крім того, відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Також відповідно до п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Таким чином, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Разом з тим, представником позивача до позову надано розрахунок заборгованості, в якому зазначена загальна сума боргу за кредитом в розмірі 35\~898.15 грн. (без зазначення, які саме складові входять в загальний розмір боргу та їх розмір, порядок нарахування тощо). Відтак, позивач не надав до суду детального розрахунку заявленої суми заборгованості з тіла кредиту та відсотків, з якого можливо було б зробити висновок про період утворення заборгованості, встановити, чи сплачувались взагалі кошти відповідачем та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом, тобто, на підставі якого та виписки в сукупності, суд був би спроможний самостійно визначити розмір заборгованості. Без надання детального розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення. До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2019 у справі №334/1746/15-ц, від 01.02.2023 у справі №199/7014/20. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, достовірність, походження і розмір. Ухвалою суду від 06.03.2025 позов був залишений без руху з підстав відсутності детального розрахунку сум, які позивач просив стягнути. На що представником позивача подано заяву, в якій зазначено, що розрахунок заборгованості або довідка за тілом кредиту, відсотками, не є складовою кредитної справи, а формується за допомогою програмного забезпечення. Договір факторингу не перебачав передачу формування таких розрахунків та передачу програмного забезпечення. При цьому, передача боргу за договором відступлення на певну суму не підтверджує обґрунтованість такого боргу, з огляду на відсутність будь-яких інших доказів його наявності. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19. Також доказів того, що [PERSON] були отримані кредитні кошти у розмірі 11\~715.74 грн. саме на рахунок № [NUMBER] у ПАТ Платинум Банк, відповідно до п. 3 Заяви №200518213 від 28.04.2016, суду не надано, а суд не має можливості це встановити самостійно з наданих в якості доказу позивачем виписок по особовим рахункам з 23.05.2016 по 27.07.2020, оскільки, як зазначалося вище, виписка сформована з 23.05.2016, а не з часу укладення договору від 28.04.2016, у виписках зазначені рахунки, які не відповідають рахунку, вказаному у заяві №200518213 від 28.04.2016 , і жодного доказу того, що рахунки, вказані у виписках, належить саме відповідачу, не зазначено ні у позовній заяві, ні у доданих до позовної заяви доказах. Таким чином, позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей\~12,\~81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків за кредитним договором та права на їх стягнення. Недоведеність позивачем видачі кредиту обмежує суд у вирішенні питання про стягнення 3% відсотків та інфляційних втрат. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed