Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ "Укрзалізниця" про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що 24.09.2021 року на станції залізничного вокзалу в м. Сарни пасажирський потяг №142 сполученням Львів-Київ-Бахмут здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер. Смертю [PERSON] його матері (позивачу) було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в грошовому еквіваленті в 300000 грн. та просить стягнути з відповідача. Представник відповідача АТ "Укрзалізниця" позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив з урахуванням додаткових пояснень обґрунтовують тим, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Причиною настання смерті [PERSON] є порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України в стані алкогольного сп`яніння. В діях машиніста поїзда відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 КК України. Вина машиніста поїзда у настанні події відсутня, оскільки зіткнення потяга з пасажиром на залізничному полотні не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Машиніст не міг передбачити таку подію, або передбачив, але не міг її відвернути. Проте, у діях загиблого встановлено порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, під час якої їй заподіяно шкоду, яка призвела до смерті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача в задоволенні позову просила відмовити з підстав викладених у заявах по суті. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що матір`ю [PERSON] є [PERSON] . Згідно службової характеристики виданої командиром військової частини [NUMBER] встановлено, що [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] де зарекомендував себе з позитивної сторони. [PERSON] є інвалідом ІІІ групи по зору, що підтверджується посвідченням [NUMBER] . Згідно постанови про закриття кримінального провадження №12021181200000396 від 30.11.2021 винесеної слідчим СВ Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, судом встановлено, що [INFO] близько 21 год. в м. Сарни вул. Привокзальна на другій колії пасажирський потяг №142 сполученням «Львів-Бахмут» здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. В ході допиту свідка [PERSON] , яка працює черговою по вокзалу в м. Сарни, встановлено, що коли вона перебувала на платформі, то спостерігала ситуацію, що чоловік середніх років, який на її думку перебував у стані алкогольного сп`яніння, втрачав орієнтир, та декілька разів падав на землю. Також вона повідомила, що провідник не пропустив його у вагон, оскільки [PERSON] перебував в стані алкогольного сп`яніння. Після чого вона повернулась на своє робоче місце та оголосила, що поїзд відправляється о 21 год. 07 хв. Після оголошення відправки вона повернулась на платформу та включила зелений сигнал для відправки, після чого поїзд почав рух, однак, коли проїхала частина вагонів, невідома особа почала кричати, що людина потрапила під колеса поїзду. Згідно пояснень провідників пасажирського потяга №142 сполученням «Львів-Бахмут», останні не бачили на пероні нікого, кому б загрожувала небезпека. Відповідно до акту службового розслідування аварії комісія дійшла висновку, що причиною смертельного травмування пасажира могло послужити порушення останнім із залежних або незалежних причин Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а саме пунктів: - 3.1. згідно якого підніматися у вагон і виходити з вагона дозволяється тільки після повної зупинки поїзда; - 3.5. яким забороняється заходити у вагон і виходити з вагона під час руху поїзда; - 3.16 бігти по платформі поруч із вагоном поїзда, що прибуває або відходить, а також перебувати ближче ніж 2 метри від краю платформи під час проходу поїзда без зупинки; 3.17. підходити до вагона до повної зупинки поїзда. Згідно висновку експерта про судово-медичну експертизу №226 від 30.10.2021 року встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок майже повного травматичного розчленування тіла в межах тулуба (відокремлення фрагментів тулубу на рівні тазу, живота з розтрощенням та майже повною травматичною ампутацією (розділенням тулубу) на рівнях грудної, тазу та живота за масивними ушкодженнями ребер, хребта, внутрішніх органів на цьому рівні). Таким чином, між спричиненням [PERSON] внаслідок рейкової травми тілесних ушкоджень і настанням його смерті - існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. При судово - токсикологічному дослідженні крові від трупа [PERSON] знайдено етиловий спирт в кількості 4,91 ‰, що відповідає тяжкій алкогольній інтоксикації (за орієнтованою схемою Прозорського-Карандаєва-Рубцова). Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №12021181200000396 25.09.2021 закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 ч. КК України. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. У статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом. Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини перша - друга статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»). Згідно з пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частинами першою, другою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків). Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення відсутності вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція зроблена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із характеру, тривалості, обсягу та змісту душевних страждань матері, яка втратила сина. Втрата близької людини є непоправною, та безсумнівно призводить до суттєвих негативних наслідків, у тому числі, пов`язаних із нормальним життєвим укладом родини, неможливістю повного відновлення попереднього стану. Відповідно до ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що наявні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 85000 грн, завданої загибеллю сина, з урахуванням ступеня вини самого потерпілого [PERSON] , який перебував в стані тяжкої алкогольної інтоксикації та порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, тобто вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача потрібно стягнути на користь держави 3000 грн судового збору.

Outcome: partial