Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого після уточнення зазначила, що вона є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] . Від шлюбу подружжя мають спільну дитину, доньку [PERSON] , [INFO] . Після смерті чоловіка вона 26.10.2020 року звернулась до Перша Харківська\~міська державна\~нотаріальна контора\~(далі\~ ПХМДНК) із заявою про прийняття спадщини. 18.05.2021 року ПХМДНК їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка, оскільки нотаріусом не було встановлено місце відкриття спадщини та коло спадкоємців. Зазначила, що спадкове майно після смерті [PERSON] складається з квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала на праві власності батькам її померлого чоловіка [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся їх рідний син [PERSON] , що свідчить про той факт, що останній прийняв спадщину після смерті батьків у встановлені законом строк та порядок. [PERSON] та [PERSON] з 08.11.2012 року по [INFO] постійно мешкали в квартирі батьків [PERSON] . В прізвищах батьків [PERSON] , [PERSON] та її померлого чоловіка [PERSON] сталася помилка в документах внаслідок перекладу з російської на українську мови. З урахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити факт її постійного проживання разом із [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] за адресою: [ADDRESS] , а також встановити факт, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] є останнє його місце проживання за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності на вказану квартиру у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 06.12.2021 року у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України Харківська міська рада надала відзив на позовну заяву, в якому виклала заперечення проти позову, згідно яких зазначила, що позивачем в позовній заяві не доведено усіма доказами належність спадкодавцю на праві приватної власності спірного нерухомого майна. Тому, [PERSON] не можливо вважати спадкодавцем спірного нерухомого майна, оскільки відсутні відомості про проведення державної реєстрації такого майна за ним у встановленому законом порядку. Просили відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. 14.02.2022 року у відповідності до вимог ч. 1 ст. 179 ЦПК України, [PERSON] надала суду відповідь на відзив в якому заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Вважала відзив відповідача необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Розпорядженням Голови Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. На виконання вказаного Розпорядження Червонозаводським районним судом м. Харкова до Ленінського районного суду м. Полтави було передано для продовження розгляду цивільну справу № 646/6200/21 судді Шелест І.М., яку згідно з Рішенням Вищої ради правосуддя № 123/0/15-22 від 15.02.2022 звільнено зі штату суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. В Ленінському районному суді м. Полтави вищевказана цивільна справа реєстрацію в автоматизованій системі документообігу не проходила. Вищевказана цивільна справа була повернута Ленінським районним судом м. Полтави до Червонозаводського районного суду м. Харкова, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2023 року, передана для розгляду судді Глобі М.М. Ухвалою суду від 20.02.2023 року цивільна справа прийнята до провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.05.2023 року закрито підготовче засідання у справі. Справа призначена до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 06.02.2024 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву та в подальшому вирішено проводити розгляд справи з урахуванням уточнених позовних вимог. Ухвалою суду від 06.05.2024 року у справі призначено судово-лінгвістичну експертизу, проведення якої було доручено Національному науковому центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України. 01.08.2024 року матеріали цивільної справи були повернуті до суду без виконання судово-лінгвістичної експертизи, на підставі листа заступника директора з експертної роботи [PERSON] . Ухвалою суду від 12.08.2024 року поновлено провадження у справі. Позивач в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача під час розгляду справи заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, подала до канцелярії суду заяву, в якій просила задовольнити вказану цивільну справу, розгляд справи проводити без її участі. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, покладалась на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 19). Шлюб між подружжям був укладений двічі, а саме: 24.10.1980 року шлюб було зареєстровано в Палаці одруження «Орджонікідзевський» та розірвано 25.10.1988 року в Дзержинському відділі ЗАГС, актовий запис № 1016 та вдруге зареєстровано 30.06.1990 року в Дзержинському відділі ЗАГС за записом № 645 (а.с. 11-13). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] судом встановлено, що у подружжя є спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00028291560 від 26.10.2020 року вбачається, що батьками померлого чоловіка позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 77-78). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що проживає в буд. [ADDRESS] близько 60 років. Більше 20 років знає особисто родину [PERSON] , з якою перебуває у дружніх відносинах та у яких періодично бувала вдома. Зазначила, що знала [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] як подружжя та батьків [PERSON] , який помер [INFO] . Останній був одружений на [PERSON] , вони мали спільну доньку. З народження та по день смерті, [PERSON] проживав разом із батьками [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] , де й помер. З 2012 року по теперішній час [PERSON] постійно проживала із чоловіком [PERSON] за вказаною вище адресою, та здійснювала догляд за батьками [PERSON] та [PERSON] після смерті яких, здійснювала разом із чоловіком [PERSON] їх поховання. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що проживає в буд. [ADDRESS] з 1976 року та знає особисто родину [PERSON] близько 45 років. Зазначила, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям та батьками [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] разом із дружиною [PERSON] проживав разом із батьками, за якими здійснював догляд та після смерті яких, займався їх похованням. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що з 1965 року проживає в буд. 4 по [PERSON] . Родина [PERSON] є її сусідами, з якими вона особисто знайома більше 40 років. Зазначила, що [PERSON] , який помер [INFO] був рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Він мешкав разом із батьками та дружиною [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Після смерті батьків [PERSON] разом із дружиною займався їх похованням. Згідно даних висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз за № 056/22327-а від 13.11.2020 року, українські записи прізвища [PERSON] та [PERSON] , попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, наданих для проведення експертизи, є ідентичними (т. 1 а.с. 29). Як зазначено у акті від 10.06.2021 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , вбачається, що померлий [PERSON] постійно мешкав у батьків [PERSON] та [PERSON] за вищевказаною адресою зі своєю дружиною [PERSON] у період з 08.11.2012 року по 05.10.2020 року, зазначена інформація, також підтверджується деклараціями укладеними з сімейним лікарем (т. 1 а.с. 42-43). Відповідно до даних свідоцтва про право власності на житло за № 0-98-123602 від 26,05.1998 року, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 23). [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 09.11.2012 року) (т. 1 а.с. 17). Під час судового розгляду встановлено, що після смерті [PERSON] у першій Харківській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 271/2013. З заявою про прийняття спадщини звернулась дружина спадкодавця [PERSON] , яка мешкала на момент подачі заяви за адресою: [ADDRESS] . Із заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON] звернувся [PERSON] , син спадкодавця (т. 2 а.с. 41-42). [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30.06.2013 року) (т. 1 а.с. 17, 18). Згідно даних акту обстеження від 03.07.2019 року складеного складом комісії: начальника дільниці № 58 КП «Жилкомервіс» Приходько В.А., майстра дільниці № 58 КП «Жилкомсервіс» Мартиросян Л.М., майстра дільниці № 58 КП «Жилкомсервіс» [PERSON] вбачається, що з моменту смерті [INFO] [PERSON] у ділянку, з документами про набуття спадщини, ніхто не звертався. За словами сусідів у квартирі проживає син із родиною (т. 2 а.с. 46). Після смерті [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини до першої Харківської державної нотаріальної контори звернувся син спадкодавця [PERSON] (т. 2 а.с. 43, 45). З листа ПХМДНК від 03.03.2020 року за № 701/02-14 вбачається, що до майна померлого [INFO] [PERSON] було заведено спадкову № 271/2013 (заява про прийняття спадщини від [PERSON] , дружини спадкодавця, яка мешкала на момент подачі заяви за адресою: [ADDRESS] та заява про відмову від спадщини на користь [PERSON] , дружини спадкодавця, від [PERSON] , сина спадкодавця, який мешкав на момент подачі заяви за адресою: [ADDRESS] ); та, до майна померлої [INFO] [PERSON] було заведено спадкову справу № 771/2013 (заява про прийняття спадщини від [PERSON] , який на момент подачі заяви проживав за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 44). Відповідно до положень ст. ст.\~1216-1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України). За змістом ст.\~1223\~ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.\~1270\~ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст.\~1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Факт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з п. 2 Постанови Пленуму\~ВС України\~за №\~7\~від 30.05.2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Установлення юридичних фактів сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Як встановлено під час судового розгляду, після смерті [PERSON] , [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини їх син - спадкоємець [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено не було. Доказів того, що останній був усунений від спадщини, відмовився від її прийняття, або не приймав її, матеріали справи не містять. Таким чином, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] належить до спадкового майна після смерті [PERSON] . Після смерті чоловіка [PERSON] 26.10.2020 року звернулась до ПХМДНК із заявою про прийняття спадщини, вказане підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі реєстрації спадкових справ за № 487/2020 (а.с. 26). Згідно постанови ПХМДНК позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Підставою для відмови зазначено розбіжності щодо місця проживання/реєстрації [PERSON] на час відкриття спадщини (а.с. 20). Разом з тим, з матеріалів справи та пояснень свідків встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] на момент його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , також, було встановлено той факт, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є його останнє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Правилами ст.\~1268\~ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», викладених у п. 3.1, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Особа може звертатись до суду з позовом про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Отже, оскільки спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , фактично прийняла в порядку спадкування позивач, то суд вважає за можливе визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved