Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою перебуває у шлюбі, який між ними зареєстровано [INFO] у якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Вказував, що починаючи з вересня 2024 року спільне життя між ними погіршилося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З того часу він разом із дитиною проживають окремо від [PERSON] .. Вважає, що шлюб виявився невдалим у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння між ними, втрати почуття любові один до одного, несучість характерів та різні погляди на життя. Крім того зазначив, що після припинення між ними відносин вони досягли згоди, що дочка проживатиме з батьком перебуватиме на його вихованні та утриманні. На підставі викладеного просив розірвати шлюб між ними. Дочку залишити проживати разом із ним та встановити факт, що він самостійно виховує та утримує дитину. У судове засідання позивач не з`явився. Через канцелярію суду від його представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду надала заяву у якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала, щодо їх задоволення. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 11.10.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1823, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у сторін народилася [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про народження. Як встановлено, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя, інтереси та несумісності характерів. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо вирішення питання про залишення проживати дитини разом із батьком та встановлення факту, що батько самостійно її утримує та виховує, суд зазначає наступне. У позовній заяві [PERSON] зазначив, що спір у сторін стосовно того з ким із батьків буде проживати дитина відсутній, а тому просив залишити дочку після розірвання шлюбу проживати разом із батьком. Крім того відповідно до нотаріально посвідченого, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумаком А.М., договору від 20.03.2025 року батьки дійшли згоди, що спільна дитина проживатиме з батьком та перебуватиме на його самостійному утриманні та вихованні. Так Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. Зазначене свідчить, що дійсно неповнолітня дитина проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні та вихованні. Також суд приймає до уваги, що відповідачкою визнано позовні вимоги у повному обсязі, що свідчить про відсутність спору між батьками щодо місця проживання дитини. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Звертаючись із даною вимого позивач посилався на те, що встановлення факту самостійного виховання дитини необхідне йому з метою захисту інтересів самої дитини при влаштуванні в будь-який освітній заклад, укладення декларації із сімейним лікарем, що потребує завжди згоди матері, також можливості пересування з дитиною без документальної згоди матері, забезпечення на відпочинок та оздоровлення, та для реалізації різних соціальних цілей, а саме отримання соціальних виплат на дитину як батько одинак за аналогією до «одинока матір», тому як однією із підстав отримання таких виплат є виховання та утримання дитини без участі іншого з батьків. Виходячи з того, що із змісту заяв по суті наданих як позивачем так і відповідачкою жодного сумніву щодо відсутності спору з приводу того з ким із батьків буде проживати дитина, у суду не виникає, обидві сторони справи згідні з тим, що [PERSON] , після розірвання шлюбу залишається й надалі проживати разом із батьком та перебуватиме на його утриманні та вихованні, суд вважає, що дане питання можливо вирішити одночасно із вимогою про розірвання шлюбу.

Outcome: approved