Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

До Калинівського районного суду Вінницької області 04.04.2025 звернувся [PERSON] із заявою, у якій просить встановити факт належності документів, а саме, що архівні довідки комунальної установи «Калинівський районний трудовий архів» Калинівської міської ради Вінницької області за № 01-17/145 від 27.02.2025, за № 01-17/146 від 27.02.2025, за № 01-17/147 від 27.02.2025, за № 01-17/148 від 27.02.2025, де є посилання про відомості про [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дійсно належать саме [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що 20.04.2025 йому виповнилось 60 років і він набув право на отримання пенсії за віком. В зв`язку з цим [PERSON] звернувся до Калинівського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та надав відповідні документи для визначення свого страхового стажу. Але отримав відмову від 01.04.2025. [PERSON] було повідомлено, що призначити пенсію немає законних підстав, оскільки в архівних довідках, що підтверджують стаж та місце його роботи, невірно зазначено його ім`я помилково вказано по-батькові « [PERSON] », або « [PERSON] », або « [PERSON] » або « [PERSON] » замість « [PERSON] ». В його трудовій книжці колгоспника серії [NUMBER] від 02.12.1983 року, виданій на ім`я « [PERSON] » зазначено всі періоди роботи, які також вказані в виданих йому архівних довідках. Його по-батькові « [PERSON] » зазначено в його паспорті громадянина України та в його свідоцтві про народження. Так як, у вказаних архівних довідках не вказано правильно ім`я [PERSON] , а саме його по-батькові, тому зарахувати трудовий стаж при призначенні пенсії та врахувати вище зазначені документи, які підтверджують його трудовий стаж неможливо, так як посадовими особами організацій, де працював заявник, були допущені вказані помилки, а дані організації ліквідовано. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області 08.04.2025 відкрито провадження за цією заявою, судове засідання у справі призначено на 15:00 год. 29.04.2025. До Калинівського районного суду Вінницької області 10.04.2025 надійшла заява представника заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за довіреністю Галуші П.В., з проханням розглянути справу без участі представника заінтересованої сторони за наявними матеріалами. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, 24.04.2025 до суду подав заяву, у якій просив провести судове засідання без його участі, заяву підтримав, просив задоволити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, зазначені в документі, не збігаються з прізвищем цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Положеннями статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, (частина 1 статті 95 ЦПК України). На підтвердження своїх вимог, заявником [PERSON] надано суду письмові докази. Оцінюючи належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, суд вважає доведеним факт належності саме заявнику [PERSON] , [INFO] , архівних довідок комунальної установи «Калинівський районний трудовий архів» Калинівської міської ради Вінницької області за № 01-17/145 від 27.12.2025, за № 01-17/146 від 27.02.2025, за № 01-17/147 від 27.02.2025, за № 01-17/148 від 27.02.2025, де є посилання про відомості про [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved