Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), якою просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4464607 від 12.03.2024 у розмірі 93760грн., з яких: 10000грн. - це борг по кредиту; 83760грн. - проценти за користування кредитом. А також просить стягнути судові витрати: 2422грн. - судовий збір; 10000грн. - витрати на професійну правничу допомогу. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Аргументи сторін спору. Позиція позивача. Між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем був укладений договір № 4464607 від 12.03.2024 року про надання споживчого кредиту, на підставі якого ТОВ «Лінеура Україна» видав відповідачу кредит у розмірі 10000 гривень, але вона у встановлені договором строки отриманий кредит вчасно не повернула, а також не сплатила проценти за користування кредитом. Проте, оскільки було відступлено право вимоги за договором до відповідача позивачу, саме останній отримав право вимоги уплати боргу за цим договором. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористалася. Будь-яких заперечень проти вимог банку чи його доказів не подавала. Оцінка суду щодо фактів. На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини. [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) 12 березня 2024 року уклав з ТОВ «Лінеура Україна» (код ЄДРПОУ: 42753492) договір про надання споживчого кредиту № 4464607 за яким, ТОВ «Лінеура Україна» взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] грошові кошти (кредит) у розмірі 10000 грн., а [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2.5% (в день, в межах строку кредиту - 360 днів - стандартна процентна ставка) та 0,01% (в день, до 10.04.24 або якщо протягом 3-х календарних днів, що слідують за цією датою [PERSON] сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у Таблиці - Графіку) (а.с. 41-61,64-68). ТОВ «Лінеура Україна» перерахував [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000 грн. на її поточний рахунок (а.с. 174), але у повному обсязі та у строки, передбачені Таблицею (Графіком), вона не повернула отриманий кредит та не сплатила проценти за користування кредитними коштами. Через що, у компанії виникло право вимоги до [PERSON] , щодо сплати кредиту у розмірі 93760 гривень, з яких: 10000 гривень - це борг по кредиту; 83760 гривень - це борг по процентах за користування кредитом (а.с.72-81,82-84). Проте, 25.10.2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 25/10/2024 відповідно до якого компанія відступила на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором 4464607 від 12.03.2024 року, що укладений між ТОВ " Лінеура Україна " та [PERSON] (а.с.144-148). Що підтверджується витягом з реєстру боржників (а.с.29). І у зв`язку із цим, а також оскільки [PERSON] продовжила не виконувати свої грошові зобов`язання за кредитним договором № 4464607, але вже перед новим кредитором за цим договором: ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», у [PERSON] виник борг по кредиту у розмірі 93760 гривень, з яких: 10000 гривень - це борг по кредиту; 83760 гривень - це борг по процентах за користування кредитом. Зміст спірних правовідносин. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та відповідачем [PERSON] дійсно виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає новим кредитором, а відповідач - боржником, та в межах яких між ними виник спір щодо права позивача, як нового кредитора у цьому зобов`язанні, отримати кредит та проценти за користування ним, на підставі договору. Оцінка суду (щодо права). Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, як вже було встановлено судом, [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» уклали між собою договір № 4464607 який, серед іншого, містить і положення договору про надання кредиту. І відповідно до цього договору, товариство взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 10000 гривень. І товариство, взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за вказаним договором, [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 10000 гривень, та сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2.5% (в день, в межах строку кредиту - 360 днів - стандартна процентна ставка) та 0,01% (в день, до 10.04.24 або якщо протягом 3-х календарних днів, що слідують за цією датою [PERSON] сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у Таблиці - Графіку) (а.с. 41-61,64-68). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Але, як вже було встановлено судом, [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала. У зв`язку з чим, у неї як позичальника, дійсно утворилась заборгованість перед новим кредитором (позивачем) . у розмірі 93760 гривень, з яких: 10000 гривень - це борг по кредиту; 83760 гривень - це борг по процентах за користування кредитом. Тож зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як нового кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача вказаних вище сум боргу. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до відповідача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Оцінка суду щодо судових витрат. В силу положень частини 1 статті 133 і пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу) покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а сплачений позивачем судовий збір документально підтверджений і складає 2422 гривні 40 (а.с.28), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Крім того, позивачем понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень (а.с.85-86), і оскільки позов підлягає задоволенню, вказані витрати слід також стягнути з відповідача. Отже,

Outcome: approved