Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

На розгляд Красноармійського міськрайонного суду Донецької області пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимогу - батьківських прав [PERSON] , [INFO] у відношенні сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 18 грудня 2010 року, [PERSON] (на той час [PERSON] ) зареєструвала шлюб з [PERSON] . Сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 06.02.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після окупації міста Донецька, в якому проживала позивач, вона не змогла ужитися під окупаційною владою і в червні 2015 року виїхала з сином на контрольовану владою України територію, а саме до міста Кам`янське Дніпропетровської області. Відносини, на той час з батьком дитини [PERSON] , після окупації частини Донецької області, стали стрімко погіршуватися, через політичні погляди чоловіка і його підтримку окупаційної влади. З часу переїзду, обірвалося і будь яке спілкування [PERSON] зі своїм сином [PERSON] . Вже дев`ять років, позивача нічого не пов`язує з відповідачем. Вже дев`ять років, біологічний батько ніяким чином не цікавиться і не переймався долею своєї рідної дитини. [PERSON] , не займається вихованням та утриманням дитини, не сплачує аліменти, не переймається його становленням і вихованням як особистості, зокрема не забезпечує сина харчуванням, медичним доглядом, лікуванням не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприймає засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ним освіти. 01 лютого 2022 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і в шлюбі взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Позивач з сином і теперішнім чоловіком, проживають разом як єдина родина за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13.06.2024 року Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11.07.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Рішенням Вищої ради правосуддя № 74 від 29.08.2024 року територіальна підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з 02.09.2024 року визначено за Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 16 грудня 2024 року в провадження судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Кузнєцової А.С. було передано вищезазначену цивільну справу. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Кузнєцової А.С прийнято справу до свого провадження. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] та її представник - двокат Московчук А.М. 24.03.2025 року надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки невідомі, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідач викликався шляхом розміщення оголошення про виклик особи на сайт суду, оскільки місце його реєстрації знаходиться на тимчасово непідконтрольній території Донецької області (м. Донецьк), а місце фактичного проживання суду не відоме, що в розумінні ч. 11 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей Кам`янської міської ради (уповноважена довіреністю) Пелипас Галина, у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при розгляді справи просила врахувати висновок від 08.08.2024 року. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України, наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , громадянка України, місце реєстрації: [ADDRESS] , адреса проживання - [ADDRESS] (а.с. 7-9). Відповідач, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] (а.с.11-12). Між [PERSON] (на той час [PERSON] ) та [PERSON] 18 грудня 2010 року було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, Донецької області, про що був зроблений відповідний актовий запис № 798 ( копія свідоцтва про шлюб - а.с.13). У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] ; свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, про що був зроблений відповідний актовий запис № 1300 (а.с. 14). Позивач разом з сином [PERSON] фактично мешкають як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10). Згідно копії рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 06.02.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.15). Згідно копії ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2020 року відповідача за поданням державного виконавця оголошено в розшук за невиконання судового наказу №208/8509/19 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] . (справа №235/1922/21) (а.с.16). Згідно довідки-розрахунка, наданого державним виконавцем Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), станом на 26.11.2021 р. [PERSON] має заборгованість з сплати аліментів в розмірі 26137,69 грн. (а.с.75). 01.02.2022 року між [PERSON] (на той час [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Дніпро, про що був зроблений відповідний актовий запис № 16 ( копія свідоцтва про шлюб - а.с.18). Відповідно до довідки № 114/02-12 від 29.04.2024 р., [PERSON] , [INFO] навчається у 6-А класі КЗ «Ліцей №5 ім.Г.Романової» КМР. Вихованням сина займається мати, батько у вихованні дитини участі не приймає (а.с.19); Згідно Акту №235 від 29.04.2024р., [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації з 2018 за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). У наданому Органом опіки та піклування Кам`янської міської ради висновку про доцільність\\недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , зазначено, що орган опіки та піклування вважає питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] залишити на розсуд суду. Відповідно до положення ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частинами 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц викладено таку правову позицію, - позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічне зазначено в постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 01.11.2017 року у справі №211/559/16-ц. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В судовому засіданні з належно допустимих письмових доказів встановлено, що тривалий час відповідач [PERSON] не приділяє належну увагу вихованню дитини, жодного піклування про сина не проявляє, матеріально не забезпечує, не цікавиться життям. Суд, враховуючи вищевикладене, з огляду на дійсні обставини справи, - приходить до переконання, що відповідач усвідомлюючи значення своїх дій, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Сумуючи вищенаведене, суд, виходячи з інтересів дитини, зауважуючи, що позбавлення батьківських прав не тільки виконує каральну функцію відносно батьків, але і служить меті захисту прав і інтересів дітей, усунення небезпеки для їхнього життя, здоров`я, створення передумов для належного виховання дітей, - приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки встановлені в судовому засідання обставини свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку по вихованню свого сина. При прийняті такого рішення, суд, вважає за необхідне роз`яснити надане ст. 169 СК України право особам, що позбавлені батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при зміні поведінки цієї особи та обставин, що були підставною, для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна, частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. В позовній заяві вимог щодо судового збору не заявлено. На підставі ст. ст. 164-167, 180, 182, 191 СК України,

Outcome: approved