Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

15 січня 2025 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (далі: позивач) звернулось до [PERSON] (далі: відповідач) з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 32\~606,23 грн. Обґрунтовуючи заявлену позовну вимогу позивач посилається на укладення 28.08.2019 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом 200\~000 грн., фіксованою процентною ставкою 24 % річних, набуття 20.12.2021 права вимоги за вказаною угодою на підставі договору факторингу, не виконання відповідачем умов угоди, внаслідок чого позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. До судового засідання, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду сторони не з`явилися. Позивач просив розгляд справи здійснювати за своєї відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач причину неявки не сповістив. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, судом, не встановлено. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини: 27.08.2019 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладений кредитний договір шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, на наступних умовах: ліміт кредитної лінії 200\~000 грн., процентна ставка за користування кредитною лінією фіксована, 24 % річних, обов`язковий мінімальний платіж 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Підписанням оферти відповідач беззаперечно підтверджує, що попередньо ознайомлений у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, з інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ. Строк відповіді на цю пропозицію складає 30 робочих днів з моменту її подання банку, угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту. В оферті зазначено, що відповідач акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії отримав. Дане підтверджується особистим підписом відповідача. Також 27.08.2019 відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту. В матеріалах справи міститься виписка по рахунку відповідача, відповідно до якої вбачається, що останній користувався кредитним лімітом та погашав його. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та позивачем укладений договір факторингу №4, за умовами якого, останній отримав право вимоги за договорами зазначеними в Додатку №1-1 до договору. Як вбачається з акту приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021, у відповідності та на виконання договору факторингу №4 від 20.12.2021 клієнт передав, а фактор отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений в додатку №1-1 до договору. Клієнт передав, а Фактор прийняв згідно з вимогами п.2.3.1 договору реєстру боржників клієнта від 20.12.2021 на компакт-диску, складений за формою згідно з додатком №1-2 до договору. З виписки з додатку до договору факторингу №4 від 20.12.2021 реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, позивач отримав прави вимоги за кредитним договором №CCNG-631190676 від 28.08.2019 в сумі 32\~606,23 грн., з яких: 29\~117,35 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3\~488,88 грн. заборгованість за штрафними санкціями. Дослідивши матеріали справи, суд висновує: За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.1 ст.1054 ,ч1 ст.1048 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Приписами ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України). У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом даного позову є саме стягнення заборгованості за договором від 28.08.2019, укладеним між АТ «Альфа Банк» та відповідачем. Як встановлено судом, 27.08.2019 між АТ «Альфа Банк» та відповідачем укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії шляхом акцептування банком пропозиції клієнта Оферти. З виписки з додатку до договору факторингу №4 від 20.12.2021 реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, позивач отримав прави вимоги за кредитним договором №CCNG-631190676 від 28.08.2019. Разом з тим, доказів укладення між АТ «Альфа Банк» та відповідачем кредитного договору 28.08.2019 суду не надано. Отже, позивачем не доведено права набуття вимоги за кредитним договором від 28.08.2019. Водночас, саме на позивача покладено обов`язок доказування обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги та подання всіх наявних у нього доказів у строки, встановлені ст.83 ЦПК України. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність заборгованості відповідача перед позивачем, а відтак, позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed