Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 листопада 2021 року між АТ «Альфа Банк» (на даний час АТ «Сенс Банк») і [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501392446, за умовами якої банк надав відповідачу кредит зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, його заборгованість становить 466 375,16 грн., з яких: 234\~796,12 грн заборгованість за кредитом, 231\~579,04 грн заборгованість за відсотками. З метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, проте вказана вимога відповідачем проігнорована. Враховуючи вказані обставини, позивач просить стягнути у судовому порядку з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 466 375,16 грн разом із понесеними судовими витратами в розмірі 5596,50 гривень. За ухвалою суду від 13 березня 2025 року було відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач АТ «Сенс Банк» свого представника в судове засідання не направив, просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки відповідач не повідомив про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили, в суду наявні відомості про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні. Дослідивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 листопада 2021 року між АТ «Альфа Банк» (на даний час АТ «Сенс Банк») і [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501392446, за умовами якої банк надав відповідачу кредит у розмірі 250\~000,00 грн, строком на 60 місяців, зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 40% річних. Вказана угода підписана електронним підписом відповідача, шляхом використання одноразового ідентифікатора (а.с. 6,7,8-9,10,11,12, 31). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, його заборгованість станом на 05 серпня 2024 року, згідно розрахунку позивача, становить 466 375,16 грн, з яких: 234\~796,12 грн заборгованість за кредитом, 231\~579,04 грн заборгованість за відсотками (а.с. 13-24, 30). Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачем він не спростований. 02 квітня 2024 року АТ «Сенс Банк» направило відповідачу досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань за кредитним договором № 501392446 від 17 листопада 2021 року (а.с. 25). Проте, як убачається із позовної заяви вказана вимога відповідачем була проігнорована. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, позивач просить стягнути у судовому порядку з відповідача заборгованість у розмірі 466 375,16 грн разом із понесеними судовими витратами в розмірі 5596,50 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати боргу у добровільному порядку та жодних заперечень щодо позову суду не надав, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором у заявленому позивачем розмірі 466\~375 гривень 16 копійок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 5596,50 гривень. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved