Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Позивач ОК «ЖБК «Хімік-14» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги (який в подальшому уточнено у відповідності до клопотання про зменшення розміру позовних вимог) у розмірі 41 654, 51 грн., втрати від інфляції в сумі 21 065, 49 грн., 3 % річних у сумі 7 628, 23 грн., а також понесених судових витрат. В обгрунтування позовних вимог вказує на те, що ОК «ЖБК «Хімік-14» створено у будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] з моменту будівництва і прийняття будинків в експлуатацію та діє у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідач [PERSON] є власницею кв. [ADDRESS] , при цьому право власності на зазначену квартиру відповідач набула в порядку спадкування після матері [PERSON] . Оскільки співвласниками багатоквартирних будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] станом на день подання даної заяви не ухвалювалось рішення про обрання форми управління будинком, обслуговування будинку, - надання житлових послуг, продовжує здійснювати позивач. Розпорядженням КМДА №846 від 30.05.2011 для будинку [ADDRESS] затверджено тариф на утримання будинку та прибудинкової території - 3,28 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири та зазначений тариф і досі є незмінним. Рішенням Правління кооперативу на підставі делегованих повноважень від 23.05.2017 передбачено стягнення внеску до ремонтного фонду в сумі 1,00 грн. за 1 кв. м. загальної площі квартири. Згідно з наявною технічною документацією на будинок, загальна площа квартири [ADDRESS] , що належить відповідачу складає 72.1 кв. м., а тому за період з 01.03.2012 по 31.05.2017 відповідачу нараховувалась плата за спожиті послуги у сумі 236, 49 грн., а з 01.06.2017 додатково нараховано ремонтний фонд у сумі 72,1 грн. Позивач вказує, що до моменту укладання прямих договорів на послуги з водопостачання та водовідведення, опалення, позивачем виставлялись рахунки за вказані послуги з урахуванням їх обсягу, спожитого відповідачем. Всі нарахування відображені у копіях рахунків, що направлялись відповідачеві та у виписці з особового рахунку. Однак, відповідачем спожиті житлові послуги оплачуються не регулярно та не у повному обсязі, внаслідок чого станом на день подання позову у відповідача утворилась заборгованість у відповідності до клопотання про зменшення позовних вимог в розмірі 41 654, 51 грн. за період з 01.03.2012 по 30.09.2024. Позивач вказує на те, що відповідачкою не було повідомлено позивача про прийняття у спадщинку квартири [ADDRESS] . Враховуючи невиконання відповідачкою зобов`язань по сплаті житлових послуг, позивач вважає за необхідне нарахувати нарахувати на суму заборгованості інфляційні втрати у розмірі 21 065, 49 грн. та 3 % річних у розмірі 7 628, 23 грн. 15 листопада 2024 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Відповідач скористалась правом на подачу відзиву через представника - адвоката Стадник А.С., відповідно до якого зазначено про те, що відповідач набула у власність вказану вище квартиру [ADDRESS] 21.06.2024. При цьому, до набуття квартири у власність відповідачем сплачувались внески на рахунок позивача, про що свідчать надані квитанції за 2023 та 2024 р.р. Представник відповідача вважає, що зазначений позивачем розмір заборгованості за період з 01.03.2012 по 11.11.2021 виходить за межі позовної давності, враховуючи, що позивач звернувся до суду лише в листопаді 2024 року. З поміж-іншого зазначено, що відповідач проживає за межами України, отримала статус біженця з трьома дітьми, несе суттєві витрати на проживання, виховання дітей та утримання дітей у Франції, що сукупно покривають виплати допомоги для шукачів притулку у Франції. Представник відповідача вказує на те, що у разі незастосування судом строків позовної давності, необхідно врахувати соціально-побутовий та фінансовий стан відповідачки, котра самостійно виховує дітей, а отже не мають бути застосовані в такому випадку штрафні санкції. Відповідно до прохальної частини відзиву, відповідач просить відмовити у задоволенні вимог позову у повному обсязі. Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивач також вказує, що твердження відповідача про відсутність заборгованості за спожиті житлові послуги і щодо наявної переплати не відповідають дійсності. Зокрема зазначено, що відповідачем 28.11.2024 було сплачено на рахунок позивача 17 460 грн. із зазначенням цілі платежу «180019, сплата внесків, [ADDRESS] , [PERSON] » Вказані дії відповідача свідчать про визнання останньою заборгованості та дозволяють позивачу зарахувати отримані кошти в рахунок погашення основної суми боргу. Щодо застосування строків позовної давності заперечує з підстав наявного переривання таких строків, а саме внесення платежів з метою погашення заборгованості. Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, у відповідності з якими вказує, що послугами позивача відповідач не користувалась включно до 21.06.2024, а після отримання квартири у спадщину почала сплачувати комунальні послуги. Акцентує увагу на тому, що заборгованість виникла у попереднього власника, а відтак є несправедливим нарахування штрафних санкцій на суму боргу. Позивачем 06.12.2024 подано клопотання про зменшення позовних вимог. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Стадник А.С. 18.02.2025 до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 23 500 грн. Позивачем подано заперечення на зазначену заяву, відповідно до яких вважають заявлену суму 23 500 грн. завищеною та неспівмірною із заявленими позовними вимогами. Зокрема акцентує увагу на тому, що відповідач, посилаючись на скрутне матеріальне становище, виховання трьох дітей та перебування за межами України внаслідок воєнних дій та з метою зберегти життя, наполягала врахувати вказане при прийнятті рішення. Однак, за підрахунками позивача витрати, що понесено [PERSON] більше як на 50 % складають основну суму боргу, а відтак така недобросовісна поведінка сторони відповідача свідчить про введення суду в оману щодо соціально - побутового та фінансового стану. Також просить у випадку задоволення судом позовних вимог стягнути з відповідача лише 41 654,51 грн. з наданням відповідачці розстрочення виконання рішення на 9 місяців. 20.02.2025 від відповідача надійшла заява про відшкодування понесених судових витрат у розмірі 7 500 грн. Стороною відповідача подано заперечення на заяву від 20.02.2025, просять відмовити позивачу у задоволенні заяви в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача Ковальова О.О. вимоги позову підтримала з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Представник відповідача - адвокат Хорис А.О. заперечувала щодо вимог позову, посилаючись на викладене у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОК «ЖБК «Хімік-14» створено у будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] з моменту будівництва і прийняття будинків в експлуатацію та діє у відповідності до вимог чинного законодавства. У відповідності до свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 29.01.1998 вбачається, що квартира належала [PERSON] на праві приватної власності. Свідоцтіо видано на пдіставі Наказу Головного управління житлового забезпечення 21.01.1998. Відповідач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . При цьому право власності на зазначену квартиру відповідач набула в порядку спадкування після матері [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.10.2024, відповідно до якого право влсності відповідачка набула 21.06.2024. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку по сплаті за житлові послуги, Обслуговуючим кооперативом ЖБК «Хімік-14» 14.10.2024 [PERSON] було направлено вимогу про сплату заборгованості спадкодавця за спожиті комунальні послуги. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зважаючи на викладене, набувши права власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] набула також й обов`язок спадкодавця з виплати боргів за утримання такого житла, що утворились за життя такого спадкодавця за вищевказаною адресою. При цьому, суд дослідивши процесуальні заяви сторін вважає за необхідне звернути увагу на те, що твердження відповідачки щодо оплати послуг є мінливими і суперечать один одному. Зокрема у відзиві на позовну заяву, представником [PERSON] зазначено про те, що остання оплачувала комунальні послуги ще до набуття у власність вищевказану квартиру, при цьому, обгрунтовуючи заперечення на відповідь на відзив, стороною відповідача зазначено про те, що фактично користуватись послугами відповідачка не мала юридичної можливості включно з 21.06.2024, а після отримання квартири у власність почала сплачувати позивачу кошти за комунальні послуги. Відповідно до положення ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 64, 66, 67, 162 ЖК України власники квартир, наймачі повинні своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги відповідно до умов договору з організацією, яка обслуговує будинок, а також приймати участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Відповідно до вимог п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями» власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов`язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( далі по тексту - Закон) визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК Українияк спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. Щодо застосування строків позовної давності, варто зазначити наступне. В процесі розгляду справи відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, а також надано власний розрахунок нарахованих інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за період з листопада 2021 по лютий 2022 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позивач Обслуговуючий кооператив «ЖБК «Хімік-14» звернувся до суду з вказаною позовною заявою 15.11.2024. При цьому, з урахуванням часткового виконання відповідачем обов`язку по сплаті боргу за житлові послуги у розмірі 17 460 грн., що стало підставою для надання позивачем до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність правових підставв для застосування строків позовної давності, оскільки вказаний строк був перерваним безпосередніми діями відповідача, які полягали у часткові сплаті боргу. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем надано розрахунок заборгованості за період з березня 2012 по вересень 2024 вбачається, що заборгованість відповідача з надані спожиті послуги з становить 41 654,51 грн. Варто зауважити, що відповідачкою в ході розгляду справи не надано доказів на спростування наявності зазначеної заборгованості перед позивачем, при цьому часткова сплата боргу за житлові послуги розцінюється судом як фактичне визнання наявності заборгованості. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вбачається, що за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з з березня 2012 по вересень 2024 року позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 21 065,49 грн. та 3% річних від простроченої суми за вищевказаний період прострочення у розмірі 7 628,23 грн. Відповідачем в процесі судового розгляду було акцентовано увагу суду на тому, що відповідачка самостійно виховує трьох дітей, перебуває за межами України, а відтак просили не застосовувати штрафні санкції, що полягають у стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Однак, вказані доводи суд не приймає до уваги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а відтак з відповідача підлягають до стягнення також інфляційні втрати у розмірі 21 065,49 грн. та 3 % річних від простроченої суми за вищевказаний період прострочення у розмірі 7 628,23 грн. Щодо стягнення витрат на отримання правничої допомоги, варто зазначити наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7 500 грн. При цьому, позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги від 04.07.2023, копію додатку до договору про надання професійної правничої допомоги від 04.07.2023. Однак при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 7 500 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а отже не відноситься до складних справ. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, суд вважає можливим зменшити розмір судових витрат та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 4 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі. Підсумовуючи викладене, з відповідачки на користь Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Хімік-14» підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 41 654, 51 грн., втрати від інфляції в сумі 21 065, 49 грн., 3 % річних у сумі 7 628, 23 грн., а також понесені судові витрати, понесені у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 4 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 3 028 грн.

Outcome: approved