Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

у суд із позовом звернувся [PERSON] , у якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачкою [PERSON] , зареєстрований 11 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області за актовим записом №132. Свої вимоги Позивач мотивує тим, що 11 листопада 2007 року з Відповідачкою уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області за актовим записом № 132. Від шлюбу мають двох дітей дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Стосунки між ними погіршилися, втратили взаємну повагу та довіру один до одного, відсутнє взаєморозуміння, наявні різні погляди на сімейне життя та обов`язки, чотири роки шлюбні відносини між ними фактично припинені. На розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що примирення і подальше збереження сім`ї не можливе. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. 01.04.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому наголошується про те, що шлюбні відносини з Позивачем фактично припинені з 07 липня 2021 року кошти Позивач фактично перестав проживати з родиною та покинув їх спільний житловий будинок. Весь цей час та до подачі Позивачем позовної заяви про розірвання шлюбу Відповідачка сподівалася на відновлення подружніх стосунків та збереження сім`ї. Діти весь цей час проживали з Відповідачкою, та залишаються проживати після розлучення. Представник позивача просить дані факти та обставини зазначити у мотивувальній частині рішення. Щодо суті спору, представник відповідача у відзиві зазначив, що Відповідачка позов визнає та проти розлучення не заперечує. 14.04.2025 від Позивача надійшла відповідь на відзив, у якому останній заперечує проти зазначення у мотивувальній частині рішення обставини, які викладені у відзиві, зокрема, що шлюбні відносини з Позивачем фактично припинені з 07 липня 2021 року, діти проживають з Відповідачкою та залишаються проживати з нею і після розлучення, Відповідачка сподівалася на відновлення подружніх стосунків та збереження сім`ї. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Заперечив щодо зазначення у мотивувальній частині рішення фактів та обставин, про які просив представник Відповідача у відзиві, посилаючись на відсутність доказів на їх підтвердження. Представник відповідача не заперечуючи проти позовних вимог, просив суд зазначити у мотивувальній частині рішення зазначені у відзиві обставини. При цьому пояснив, що ці факти і обставини йому повідомила Відповідачка. У судовому засіданні встановлено, що 11 листопада 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 132. Від шлюбу сторони мають двох дітей дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу про розірвання шлюбу є обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що тривалий час подружні відносини між Позивачем та Відповідачкою фактично припинені, що не заперечується останніми. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи, що примирення і подальше збереження сім`ї не можливе та буде суперечити його інтересам. Позивач скористався наданим правом та звернувся до суду з цим позовом. Відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує. Вказане свідчить про остаточний розпад сім`ї. Відтак, суд дійшов висновку, що на даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі № 442/6319/16-ц. Щодо вимоги представника Відповідачки про зазначення в мотивувальній частині судового рішення те, що шлюбні відносини з Позивачем фактично припинені з 07 липня 2021 року, діти проживають з Відповідачкою та залишаються проживати з нею і після розлучення, Відповідачка сподівалася на відновлення подружніх стосунків та збереження сім`ї, суд зазначає, що на підтвердження даних обставин Відповідачкою та її представником взагалі не надано суду будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів. Ці обставини ані Позивачем у відповіді на відзив, ані його представником не визнані. Відповідно до положень частини третьої статті 12,\~частини першої\~статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відтак, суд відмовляє представнику Відповідачки у зазначенні у мотивувальній частині рішення обставин та фактів, які вказані у відзиві на позовну заяву з підстав недоведеності їх існування у належний спосіб. Виходячи зі змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки до початку розгляду справи по суті Відповідачка позов визнала, суд вважає за необхідне повернути Позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,60 грн. Іншу частину сплаченого Позивачем судового збору слід стягнути з Відповідачки на його користь, що становить 605 гривень 60 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved