Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

I.Стислий виклад позиції позивача, відповідача та третіх осіб. Представник позивача [PERSON] - адвокат Кот Є.О. звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Дніпродзержинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Друга кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається із житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала останній на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.03.1996 року. 14 червня 2024 року на підставі заяви №794 про прийняття спадщини від імені позивача - [PERSON] , Другою кам`янською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №322/2024 після померлої [INFO] [PERSON] 16 жовтня 2024 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки перед видачею свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, нотаріусом при перевірці заборон або арештів цього майна, було виявлено наявність обтяження. Надалі адвокат Кот Є.О., в інтересах [PERSON] , звернувся до Заводського відділу державної виконавчої служби з заявою про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з під майна та з адвокатським запитом. 21 жовтня 2024 р. Заводський відділ ДВС надав відповідь на заяву та адвокатський запит, у якій зазначив, що Заводський відділ ДВС не має підстав для припинення обтяжень майна [PERSON] , було рекомендовано звернутись до суду з позовом про зняття арешту з майна. Тому, позивач просить суд: скасувати арешт нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , яка померла [INFO] , реєстраційний номер обтяження: 2899543, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виданою 31 січня 2006 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби в Заводському районі м. Дніпродзержинська Домаскіною Л. І.; тип обтяження: арешт нерухомого майна; зареєстровано: 21.02.2006 17:58 за №2899543 реєстратором: Друга кам`янська державна нотаріальна контора, 51937, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр-т Наддніпрянський, 1-Г; підстава обтяження: постанова, б/н, 31.01.2006, ВДВС в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, Л.І. Домаскіна. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача та третіх осіб. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Кот Є.О. не з`явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. В судове засідання представник Комунального підприємства «Дніпродзержинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника, просить прийняти рішення згідно з вимогами чинного законодавства. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет Другої кам`янської\~державної нотаріальної\~контори Дніпропетровської\~області не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. III. Процесуальні дії по справі. 23 грудня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. 24 березня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис №420 (а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається із житлової квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала останній на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.03.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-464, що також підтверджується реєстраційним посвідченням (а.с.16-18). 14 червня 2024 року на підставі заяви №794 про прийняття спадщини від імені [PERSON] , Другою кам`янською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №322/2024 після померлої [INFO] [PERSON] . Будь-які інші заяви про прийняття та/або відмову від спадщини до спадкової справи 322/2024 не надходили. 16 жовтня 2024 року державним нотаріусом Другою кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астаховою О.С. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки при видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, нотаріусом при перевірці заборон або арештів цього майна, було виявлено наявність арешту на спадкове майно (а.с.19). 20\~жовтня 2024\~року адвокат\~Кот Є.О.,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] ,\~звернувся до\~Заводського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~місті Кам`янське\~Кам`янського району\~Дніпропетровської області\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.Одеса)\~з заявою\~про закінчення\~виконавчого провадження\~та зняття\~арешту з\~під майна\~та з\~адвокатським запитом (а.с.20-22). 28 жовтня 2024 р. Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надав відповідь на заяву та адвокатський запит, у якій зазначив, що ідентифікувати вищезазначене обтяження не має можливості, у зв`язку з тим, що будь-які документи на підставі яких було накладено обтяження знищені, відповідно до п.2 Розділу XI наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Станом на 28.10.2024 відсутні законні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відносно [PERSON] та зняття обтяження (реєстраційний номер обтяження: 2899543 на підставі постанови за №б/н від 31.01.2006 року, виданої ВДВС в Заводському районі м.Дніпродзержинська, Дніпропетровської області [PERSON] на об`єкт нерухомого майна квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] (а.с.23-24). В матеріалах справи міститься постанова №б/н державного виконавця ВДВС в Заводському районі м.Дніпродзержинська, Дніпропетровської області Домаскіна Л.І. від 31.01.2006 року, відповідно до якої накладено арешт на майно боржника [PERSON] ,\~а саме:\~на квартиру\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~власником якої\~є [PERSON] (а.с.25). Згідно інформації №394241331 та №400023395 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.09.2024р. та від 19.10.2024р. вбачається, що постановою №б/н від 31.01.2006 року, виданої ВДВС в Заводському районі м.Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, [PERSON] , про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на майно [PERSON] , а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зареєстровано: 21.02.2006 17:58:01 за №2899543 реєстратором: Друга кам`янська державна нотаріальна контора. Реєстраційний номер обтяження: 2899543 (а.с.26-28). Згідно інформації з Єдиного реєстру боржника від 19.10.2024р. за параметрами запиту « [PERSON] » в Єдиному реєстрі боржників інформація відсутня (а.с.29). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Пунктом 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Норми статті\~41\~Конституції України\~встановлюють принцип\~непорушності права\~приватної власності.\~Кожен має\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю,\~результатами своєї\~інтелектуальної,\~творчої діяльності. Право\~приватної власності\~набувається в\~порядку,\~визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. [PERSON] , [INFO] , яка є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала останній на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.03.1996 року, померла [INFO] . Відповідно до ч. 1\~ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1218\~ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності зі ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій. Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно до ч. 1, 2\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувана чи боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Як роз`яснено п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові №2/0301/806/11 від 13 липня 2022 року зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом ... При цьому суд апеляційної інстанції підставно врахував те, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Встановивши вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що за таких обставин наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника (більше 10 років) є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення оплаченого судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: approved