Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом. Заявлені вимоги мотивує тим, що 05 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 191430 від 05.05.2021. Згідно з умовами кредитного договору товариство надало відповідачу кредит в сумі 3000,00 грн шляхом перерахування коштів на його картку, а позичальник зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору. 17 лютого 2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу № 01-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР відступило ТОВ ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 до Догову факторингу № 01-17/02/2022 ТОВ ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 25.06.2024 розмір заборгованості за кредитним договором становить 15840,00 грн, з яких: 3000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 12840,00 грн прострочена заборгованість за процентами. Посилаючись на вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 15840,00 грн, з яких: 3000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 12840,00 грн прострочена заборгованість за процентами, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10500,00 грн. 23 квітня 2025 року відповідач подала відзив на позовну заяву, у якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив мотивувала тим, що жодного кредитного договору ні з ким не підписувала, не отримувала інтернет-кредити та не співпрацювала з фінансовими компаніями. Вказала, що позивачем не надано доказів для стягнення витрат на правничу допомогу. Позовна заява є типовою, загальна ціна позову 15840 грн, а відтак витрати на правову допомогу не можуть складати більше половини ціни позову. В судове\~засідання представник\~позивача не\~з`явився,\~належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила справу розглянути без її участі. Згідно ч.\~3\~ст.\~211\~ЦПК України\~учасник справи\~має право\~заявити клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності. Відповідно до\~ п.1\~ч.\~3\~ст.\~223\~ЦПК України,якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 05.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено Договір № 191430 про надання коштів на умовах фінансового кредиту. Згідно з умовами кредитного договору товариство зобов`язувалося надати відповідачу кредит в сумі 3000,00 грн (п.1.1.), відповідач сплачує відсотки визначені п.п. 1.3. договору (а.с.13-15). Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» виконало зобов`язання та надано відповідачу грошові кошти в сумі 3000,00 грн (а.с. 23). 17 лютого 2022 року між ТОВ «Займер» та ТОВ ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу № 01-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с.16-21). Відповідно до\~Витягу\~з\~реєстру боржників\~до\~договору\~факторингу №01-17/02/2022\~від\~17\~лютого\~2024\~року,\~ТОВ\~ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 191430 від 05.05.2021 (а.с. 9). 21.05.2024 ТОВ ФК «КЕШ ТУ ГОУ» направило [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.7). Згідно виписки\~з особового\~рахунку за\~кредитним договором\~№191430,\~за 05.05.2021\~-21.05.2024\~розмір заборгованості\~за кредитним\~договором становить\~15840,00\~грн,\~з яких:\~3000,00\~грн \~прострочена заборгованість\~за сумою\~кредиту,\~12840,00\~грн \~прострочена заборгованість\~за процентами\~(а.с.8). Як зазначено в ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за Кредитним договором № кредитним договором № 191430 від 05.05.2021 перейшло до ТОВ ФК «КЕШ ТУ ГОУ». Відповідно до ч. 1 ст.\~1082\~ЦК\~України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, а також відсотків. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши від позивача кредитні кошти у добровільному порядку та у встановлені договором строки, їх не повернула, а також відсотки у встановленому договором розмірі на користь позивача не сплатила, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В заяві про скасування заочного рішення відповідач ставить питання про застосування позовної давності, мотивуючи це тим, що кредитні кошти вона отримала нібито 05 травня 2021 року, а відтак трирічний строк позовної давності закінчився 05.05.2024. Відповідно до сайту судової влади ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області 19 вересня 2024, тобто після закінчення строку. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 191430 укладеним 05 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та [PERSON] , тобто строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості мав би сплинути 05 травня 2024 року, разом з тим, 30.03.2020 року розділ Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 згідно із Законом\~№ 540-IX від 30.03.2020, яким зокрема строк передбачений ст. 257 ЦК України було продовжено на строк дії карантину, отже трирічний строк позовної давності було продовжено. Крім того, згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Приймаючи до уваги те, що карантин на всій території України було відмінено 30 червня\~2023 року, а перебіг позовної давності, було зупинено на строк дії воєнного стану стану, суд дійшов висновку, що позивач звернувшись з позовом до суду 19 вересня 2024 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, не пропустив строк позовної давності, тому клопотання відповідача до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст.\~137\~ЦПК\~України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною. Аналізуючи надані суду докази, а саме: договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладений між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В.; акт про отримання правової допомоги від 14.10.2024 в сумі 10500 грн; платіжну інструкцію №3 2596 від 14.10.2024, суд вважає занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючи конкретні обставини справи, зокрема: справа розглянута в одному судовому засіданні, адвокатом підготовлено незначну кількість процесуальних документів, позов задоволено. Відтак, загальна вартість виконаних адвокатом в суді першої інстанції робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 3000,00 грн. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3000,00 грн.

Outcome: approved