Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Короткий зміст позовним вимог В березні\~2025\~року з\~Болградського районного\~суду Одеської\~області до\~Березівського районного\~суду Одеської\~області надійшла\~позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2531 від 28 грудня 2023 року, яка виникла станом на 05 лютого 2025 року в розмірі 35 437,50 грн., яка складається зі заборгованості за тілом кредиту 3 500,00 грн., заборгованості за відсотками за період з 28.12.2023 року по 27.12.2024 року, що нараховані відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та графіку платежів 31 937,50 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28 грудня 2023 року між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний кредитний договір № 2531, за умовами якого, відповідач отримав кредитні кошти в сумі 3500 грн. шляхом переказу на платіжну карту, емітовану в АТ «Райффайзен Банк», зі строком дії 365 днів до 28 грудня 2024 року зі сплатою 2,5% від суми кредиту за кожний день користування. Кредитний договір був підписаний 28 грудня 2023 року о 20:16:00 год. електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором 837192. ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» 28 грудня 2023 року перерахувало кредитні кошти на платіжну картку відповідача № [NUMBER] в сумі 3500,00 грн., що підтверджується чеком №714010099. В порушення умов кредитного договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим утворилась заборгованість 35437,50 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь із судовими витратами. Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 березня 2025 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Згідно відповіді №1189299 від 12.03.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12 березня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. 20 березня 2025 року від представника ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, розглянути та задовольнити клопотання про витребування доказів, що подавалась одночасно з позовною заявою. 21 березня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату та поновлення процесуального строку на подання відзиву та клопотань. Відповідно до довідкового листа від 27 березня 2025 року сторони у судове засідання не з`явилися, слухання справи відкладено на 16 квітня 2025 року. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 27 березня 2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у АТ «Райффайзен Банк» інформацію, що містить банківську таємницю. Відповідно до довідкового листа від 16 квітня 2025 року сторони у судове засідання не з`явилися, слухання справи відкладено на 30 квітня 2025 року. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2025 року у задоволенні клопотання [PERSON] про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позов відмовлено. Причини пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву, зазначені відповідачем - визнано неповажними. Поданий [PERSON] відзив на позовну заяву залишено без розгляду. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2025 року відмовлено у прийняті зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» про встановлення нікчемності умов договору споживчого кредиту. Зустрічний позов [PERSON] повернуто заявнику. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2025 року у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів відмовлено. Участь сторін у розгляді справи В судові засідання 27 березня 2025 року, 16 квітня 2025 року та 30 квітня 2025 представник позивача до суду не прибув. При цьому 20 березня 2025 року подавав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання 27 березня 2025 року, 16 квітня 2025 року, 30 квітня 2025 року не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. За таких обставин, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 жовитня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23), якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (див. постанову Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 520/5386/15-ц). З огляду на наявність достатніх матеріалів у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 28 грудня 2023 року між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та [PERSON] , укладено кредитний договір № 2531, за умовами якого, відповідач отримав кредитні кошти в сумі 3500 грн. шляхом переказу на платіжну карту № [NUMBER] , емітовану на його ім`я в АТ «Райффайзен Банк», зі строком дії 365 днів до 28 грудня 2024 року зі сплатою 2,5% від суми кредиту за кожний день користування, річна ставка становить 912,5%. Зазначений кредитний договір укладено в інформаційно-телекомунікацйній системі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «КЛТ КРЕДИТ», затверджених та розміщених на їх сайті: https://kltcredit.com.ua. ТОВ «КЛТ КРЕДИТ», свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 3 500,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача № [NUMBER] . Відповідно до інформації з АТ «Райффайзен Банк» банківська карта № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Відповідач погашення оплати за Кредитним договором не здійснював, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 05 лютого 2025 року: 35 437,50 грн., яка складається зі заборгованості за тілом кредиту 3 500,00 грн., заборгованості за відсотками 31 937,50 грн. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Електронний договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін. Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку: «Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Як встановлено судом, з дослідженого кредитного договору, його підписання відповідачем відбулось електронним підписом з одноразовим ідентифікатором та є безумовною згодою відповдача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів на умовах фінансового кредиту, з якими позичальник ознайомився перед підписанням кредитного договору та отримання кредитних коштів. Зразок кредитного договору, Правила надання коштів, затверджені наказом директора ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та розміщені на сайті:https://kltcredit.com.ua/uk/about_us. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 837192 направлявся відповідачу 28 грудня 2023 троку о 20:15:41 год. шляхом надіслання повідомлення на фінансовий номер +380635052519, який зазначений позичальником у кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір позичальником підписаний шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором в електронному кабінеті. Судом перевірено розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого заборгованість [PERSON] станом на 04 лютого 2025 року становить 35 437,50 грн., яка складається зі заборгованості за тілом кредиту 3 500,00 грн., заборгованості за відсотками 31 937,50 грн та такому розрахунку надано оцінку. При цьому судом взято до увагу надану АТ «Райффайзен Банк» виписку по рахунку [PERSON] , відповідно до якої встановлено і факт перерахування позивачем коштів у розмірі 3 500,00 грн, і факт користування вказаними грошовими коштами. У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15-ц (провадження № 61-998св24) зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2024 року у справі № 487/6342/18 (провадження № 61-2433св24) зазначено, що обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконує, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, на день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачем на рахунок позивача заборгованості в повному обсязі чи її частини за вищевказаним кредитом, суду не надано, позовні вимоги є частково обгрунтованими. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. [PERSON] ,\~будучи вільним\~в укладенні\~договору позики,\~виборі контрагента\~та визначенні\~умов договору,\~будучи обізнаним\~з умовами\~кредитування,\~в тому\~числі з\~нарахуванням відсотків\~за користування\~кредитними коштами,\~із чим\~відповідач погодився,\~підписавши електронним\~одноразовим ідентифікатором\~кредитні документи,\~таким чином\~погодивши умови\~сплати процентів\~за користування\~кредитними коштами. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. Відповідач отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі, однак не виконав обов`язок з повернення кредитних коштів і позивач вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку. Проте наданий позивачем розрахунок не повністю відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Отже, вищевказані факти та обставини позивач довів, що є підставою для стягнення з Відповідача користь позивача заборгованості по тілу позики та процентах за користування ним. Стосовно нарахування позивачем процентів за користування кредитними ресурсами, суд зазначає наступне. Право на таке нарахування, умови, розміри та періоди дії ставок визначено умовами Договору. Як вбачається із розрахунку проценти нараховувалися за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто методом «факт/факт», у період з 28.12.2023 року по 27.12.2024 року за процентною ставкою (2,5%). Підпунктом 6 пункту 5 Закону № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон № 3498-IX) стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою, згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Кредитний договір № 2531 між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено 28 грудня 2023 року на 365 днів, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому дані правовідносини регулюються пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування». З урахуванням пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» кредитор за період з 28 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року мав право нараховувати відповідачу відсотки у розмірі 2,5% в день, а з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року 1,5% в день, а з 20 серпня 2024 року по 27 грудня 2024 року по 1% в день. Враховуючи зазначене, суд здійснює розрахунок нарахованих відсотків відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування»: 3 500,00 грн* 2,5% (87,50 грн) * 116 днів = 10 150,00 грн (за період з 28 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року); 3 500,00 грн*1,5% (52,50 грн) * 120 днів = 6 300,00 грн (за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року); 3\~500,00\~грн*\~1,0%\~(35,00\~грн)\~*94\~дні =\~3\~290,00\~грн(за період з 20 серпня 2024 року по 27 грудня 2024 року). Відтак, загальна сума відсотків, які підлягають стягненню із [PERSON] на користь позивача становить 19 740,00 грн. Щодо стягнення судових витрат Згідно із статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Представником позивача заявлено вимогу про стягнення витрат за надану правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Відповідачем надано суду заперечення на заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, у яких він просить відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу. Судом встановлено, що 16 вересня 2024 року між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та ФОП [PERSON] укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 16/09/2024 року. Відповідно до витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 06 січня 2025 року до договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024 року, вартість наданих юридичних послуг у справі Сімака М.Ю. становить 10 000,00 грн. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial