Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Позивач ТОВ «Санфорд Капітал» через свого представника - адвоката Маслюженко М.П. звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.09.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №22032000179490. Одночасно з укладанням кредитного договору відповідач уклала з ПрАТ "Уніка Життя" договір добровільного страхування життя від 27.09.2019. Розмір страхового платежу за цим договором страхування становить 14 400 грн. Вигодонабувачем за цим договором страхування є Банк. Після укладення Кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав і зарахував на банківський поточний рахунок відповідача грошові кошти в сумі 74 400 грн., з яких сплатив на рахунок ПрАТ "Уніка Життя" страховий платіж від імені відповідача в сумі 14 400 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку. У подальшому відповідач виконала свої зобов`язання з повернення суми кредиту та оплати нарахованих комісій лише частково. Згідно виписок по рахунку, за весь строк з моменту укладення Кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом, відповідач сплатила Банку лише 96 305,73 грн. Останній платіж проведено 29.11.2021. Строк повернення всієї суми отриманого кредиту та сплати всіх нарахованих Банком платежів за кредитом мав остаточно спливати в погоджену сторонами кінцеву дату повернення кредиту, а саме - 27.09.2024. У зв`язку із зазначеним, 12.06.2023 сформувалася заборгованість відповідача перед Банком за Кредитним договором: залишок простроченого кредиту: в сумі 63 655,76 грн.; залишок прострочених комiсiй в сумі 48 360 грн., що разом становить 112 015,76 грн. В подальшому, 11.04.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» був укладений договір факторингу №11/04/24. Відповідно до Реєстру боржників і Акту приймання-передачі прав вимоги Фактор набув право вимоги до боржників за Кредитними Договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №22032000179490 від 27.09.2019. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 112 015,76 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 200,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.03.2025 року через «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Миронової В.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає наступне. Відповідно до викладеного у позовній заяві відповідачка частково визнає позовні вимоги у розмірі 20 351,33 коп. В іншій частині позовних вимог, а саме, стягнення заборгованості за залишок простроченого тіла кредиту у розмірі 43 304 гривень 43 копійки та стягнення залишку прострочених комісій за вищевказаним кредитним договором у розмірі 48 360 гривень, категорично не погоджується з огляду на наступне. З позовної заяви та додатків не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються Відповідачу та за які Банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.11, ч. 5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування». Оскільки банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредиту, їх погодження зі споживачем, розмежування платних та безоплатних послуг, найменування цих послуг, а також інформації, що суперечить вимогам ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», з урахуванням положень ч. 5 ст. 12 цього Закону, умови кредитного договору №22032000179490 від 27.09.2019 про встановлення комісії за обслуговування кредиту у розмірі 5% від суми кредиту, є нікчемними, а тому вимоги ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» про стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредиту станом на 12.06.2023 у розмірі 48 360 (сорок вісім тисяч три шістдесят) гривень, є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Щодо стягнення залишку простроченого тіла кредиту то зазначає, що Відповідно до виписок по рахунку Відповідача та Розрахунку заборгованості станом на 10.04.2024 року, наданих Позивачем, вбачається, що 27.09.2019 року Відповідач отримала кредит у сумі 74 400,00 гривень шляхом зарахування грошових коштів на банківський рахунок. У той же час, на рахунок Відповідача за цей же період надійшло коштів на суму 54 048,67 грн., до якої входять поповнення, здійснені Відповідачем особисто. Вважає, що погашення за рахунок коштів Відповідача необхідно зараховувати у фактичне погашення взятих кредитних коштів, а саме тіла кредиту. Проте, банк, діючи незаконно та без належних правових підстав, здійснював зарахування грошових коштів, які надходили від Відповідача, на погашення комісій, які неправомірно нараховані з огляду на вищевикладене. Таким чином, сума непогашеного тіла кредиту становить: 74 400 (тіло кредиту) - (50 483,88 (сума, зарахована банком на погашення комісії) + 3 564,79 (сума зарахована банком на погашення тіла кредиту)) = 20 351,33 гривень. У задоволенні вимог про стягнення суми правничої допомоги просила суд відмовити. 02.04.2025 року від представника позивача через «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення по справі в яких зазначає, що позовна заява є обґрунтованою, а докази допустимими, а отже підлягає задоволенню у повному обсязі. 15.04.2025 від представника відповідача - адвоката Миронової В.В. через «Електронний суд» надійшла відповідь на додаткові пояснення в яких просить суд задовольнити позовні вимоги частково, а саме на суму 20 351,33 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмові матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, у відзиві та відповіді на додаткові пояснення просили позовні вимоги задовольнити частково. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27.09.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22032000179490. За умовами якого [PERSON] отримала в строкове оплатне користування грошові кошти у розмірі 74 400 грн. на термін 60 місяців, зобов`язалася повернути кредит в строк до 27.09.2024, із цільовим призначенням на споживчі потреби. Умовами вказаного договору передбачено: щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 27.09.2019 по 26.01.2021 - 5% від суми кредиту; з 27.01.2021 по 26.04.2022 - 4% від суми кредиту; з 27.04.2022 по 26.07.2023 - 3% від суми кредиту; з 27.07.2023 по 27.09.2024 - 1,95% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 56,0 % річних. Відповідно до розділу 4 договору сторони погодили графік платежів, де зазначено дати платежу, суми платежу за розрахунковий період, сума кредиту за договором, проценти за користування кредитом, розрахунково-касове обслуговування, тощо. Також 27.09.2019 між відповідачем та ПрАТ «Уніка Життя» укладено договір добровільного страхування життя, об`єктом страхування за яким були майнові інтереси, що не суперечать законодавству України і пов`язані з життям застрахованої особи. Страховий платіж в сумі 14 400 грн., підлягає до сплати одноразово. З усіма істотними умовами кредитування відповідачка була ознайомлена, що підтверджується її підписом у кредитному договорі, в якому закріплено, зокрема строк договору, строк кредитування, мета отримання кредиту, процента ставка за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту, комісії тощо. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за Кредитним договором № 22032000179490, станом на 10.04.2024 становить 112 015,76 грн., яка складається зі: залишку простроченого кредиту у розмірі 63 655,76 грн.; залишку прострочених комісій у розмірі 48 360 грн. Між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» 11.04.2024 укладений договір факторингу №11/04/2024. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості), відповідно до реєстру боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №11/04/2024 ТОВ «Санфорд Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 112 015,76 грн. Згідно із положень п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 514 цього Кодексу визначає, щодо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Між сторонами виник спір стосовно не належного виконання відповідачем, як позичальником, взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, зроблено наступний правовий висновок: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до розрахунку, який поданий позивачем, станом на 10.04.2024 заборгованість відповідача становить 112 015,76 грн., з яких: 63 655,76 грн. - залишок простроченого кредиту, 48 360 грн. - залишок прострочених комісій. В кредитному договорі №22032000179490 від 27.09.2019, не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за управління кредитної заборгованості, обумовлена п.1.2. договору. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення пункту 1.2 щодо встановлення банком щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі від 5 до 1,95% від суми кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08.02.2023 у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та від 16.11.2022 у справі № 755/9486/21. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення 48 360 грн. простроченої комісії є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо витрат на оплату професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить стягнути витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 7 200,00 грн. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. На підтвердження надання правової допомоги представником позивача надано договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року, укладений між позивачем та АО «Альянс ДЛС», Акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №4 від 16.12.2024, прейскурант вартості послуг АО «АЛЬЯНС ДЛС», реєстр боржників від 18.11.2024 підписаний адвокатом АО «Альянс ДЛС» та директором ТОВ «Санфорд Капітал», у якому вартість, наданих адвокатом послуг складає 7 200,00 грн. Проте, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. При цьому, суд зазначає, що чинний ЦПК України встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7200,00 грн. не є співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відтак, з врахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1376,58грн. (63 655,76 грн.*2422,00 грн./112 015,76 грн. = 1 376,58 грн.). Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial