Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 28 листопада 2024 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Губін» до [PERSON] про стягнення завданих працівником товариству збитків у сумі 40264,39 грн. та понесених судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] 02.08.2023 року прийнято на роботу в товариство на посаду продавця продовольчих товарів. Між сторонами 07.08.2023 року укладений договір про повну матеріальну відповідальність, умовами якого визначено що працівник, який обіймає посаду продавця продовольчих товарів ТТ №061147, [ADDRESS] , бере на себе повну відповідальність за забезпечення збереження переданих йому товариством матеріальних цінностей (п. 1.1); зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому матеріальних цінностей та вчасно вживати заходів щодо попередження шкоди (п.2.1); у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей- встановлення розміру шкоди, нанесеної підприємству і її відшкодування, проводиться у відповідності із діючим законодавством України (п.3.1). Згідно п.4.24 Робочої інструкції продавця продовольчих товарів, останній несе повну матеріальну відповідальність за збереження отриманої продукції, отриманих грошових коштів та здачі їх в касу та збереження облікових документів щодо роботи по продажу. Згідно з наказом по товариству №1-1/179 від 09.07.2024 року, яким було визначено провести позапланову інвентаризацію на торговій точці [ADDRESS] , 10.07.2024 року проведено інвентаризацію та складений інвентаризаційний опис. В ході інвентаризації виявлено, що за даними бухгалтерського обліку на даній торговій точці повинно перебувати товару на суму 48163,67 грн., але фактично перебуває товар на суму 7899,28 грн., нестача по коштам/товару склала 40264,39 грн. З виявленою нестачею відповідачка погодилася, надала письмові пояснення, в яких зазначила, що передала з каси магазину готівкові кошти в сумі 39106,50 грн., отримані від реалізації товару третій особі в рахунок оплати завданої нею шкоди внаслідок ДТП. 11.07.2024 року створено комісію для проведення службового розслідування, відповідачку відсторонено від роботи. В ході проведеного службового розслідування було встановлено, що [PERSON] привласнила грошові кошти за реалізований та не пробитий через касовий апарат товар. 22.07.2024 року [PERSON] було звільнено з посади згідно п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України. В добровольному порядку, не зважаючи на надіслані вимоги, відповідачка заподіяні збитки не погасила, тому позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідачки завдані збитки у сумі 40264,39 грн. та понесені судові витрати (сплачений судовий збір) (а.с.1-7). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 935930 від 29.11.2024 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.52). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено розпочато підготовче провадження; відповідачці запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с. 53). Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с.76). Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просив справу розглянути без його участі, на позовних вимогах наполягав (а.с. 55). Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не надала (а.с.79). Представник відповідачки адвокат Ленько М.Ю. (діюча за дорученням для надання безоплатної вторинної правничої допомоги) в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що відповідачка [PERSON] потрапила в ДТП та пошкодила автотранспортний засіб третьої особи. Для врегулювання питання відшкодування шкоди, їй потрібні були грошові кошти, яких вона не мала, та які взяла в касі торгової точки. Вона погодилася з результатми інвентаризації та службового розслідування, але просила надати їй час для сплати. Втім, її було звільнено, але при звільнені з нею товариством не був проведений повний розрахунок. До суду з позовом до товариства вона не зверталася. Представник вважає, що сума збитків повинна були зменшена на суму, яку підприємство заборговало [PERSON] , але про яку саме суму йдеться, пояснити суду не змогла. Також повідомила, що [PERSON] не приймалися заходи щодо сплати заподіяних збитків у зв`язку з відсутністю грошових коштів. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. З огляду на вказане та враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи (представника позивача, відповідачки), які не з`явився в судове засідання. Суд, вислухавши представника відповідачки, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом (ч. 1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] наказом № 532-п/23 від 02.08.2023 року прийнято на роботу до ТОВ «Птахокомплекс «Губін» на посаду продавця продовольчих товарів з 07.07.2023 року (а.с.11). З метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, що належать ТОВ «Птахокомплекс «Губін» з відповідачкою 07.08.2023 року укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Умовами договору визначено що працівник, який обіймає посаду продавця продовольчих товарів ТТ № 061147, [ADDRESS] , відділу роздрібної торговлі бере на себе повну відповідальність за забезпечення збереження переданих йому підприємством матеріальних цінностей (п. 1.1); працівник зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому матеріальних цінностей та вчасно вживати заходів щодо попередження шкоди (п.2.1); у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей- встановлення розміру шкоди, нанесеної підприємству і її відшкодування, проводиться у відповідності із діючим законодавством України (п.3.1). Даний договір підписаний [PERSON] з зазначенням її персональних даних (а.с.12). [PERSON] 07.08.2023 року ознайомлена з Робочою інструкцією продавця продовольчих товарів (відділ роздрібної торговлі), згідно якої її функціональні обов`язки включали, зокрема: відкриття та закриття торгової точки згідно графіку роботи, приймання привезеної продукції відповідно супровідним документам (накладним), зберігання продукції за кількістю та якістю, обслуговування покупців, підрахунок грошових коштів, звірка суми реалізації з показниками касових лічильників та здача їх в установленому порядку в касу банку на рахунок підприємства або в касу підприємства (п.п.4.1., 4.2, 4.3, 4.13) (а.с.13-17) Згідно п. 4.24 Робочої інструкції продавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження отриманої продукції, отриманих грошових цінностей та здачі їх в касу та збереження облікових документів щодо роботи по продажу (а.с.15). Наказом по товариству № 1-1/179 від 09.07.2024 року «Про проведення позапланової інвентаризації на ТТ № 061147, [ADDRESS] » визначено створити комісію та провести позапланову інвентаризацію на даній торговій точці (а.с.18). З даним наказом [PERSON] ознайомлена під підпис 09.07.2024 року. Згідно інвентаризаційному опису від 10.07.2024 року виявлено, що за даними бухгалтерського обліку на ТТ № 061147, [ADDRESS] повинно перебувати товару на суму 48163,67 грн., але фактично перебуває товар на суму 7899,28 грн. (а.с.19-22). Даний опис містить підпис [PERSON] . У протоколі інвентаризаційної комісії зазначена нестача матеріальних цінностей на 40264,39 грн.(а.с.23-26) Згідно письмових пояснень [PERSON] від 10.07.2024 року з виявленою нестачею погодилася, зазначила, що передала з каси магазину готівкові кошти в сумі 39106,50 грн., отримані від реалізації товару третій особі в рахунок оплати завданої нею шкоди внаслідок ДТП. (а.с.28). Наказом по товариству №1-1/184 від 11.07.2024 року створено комісію для проведення службового розслідування по факту виявлення нестачі, відповідачку відсторонено від роботи (а.с.29). Від підписання даного наказу [PERSON] відмовилася, про що свідчить акт від 11.07.2024 року (а.с.30). В Акті службового розслідування від 18.07.2024 року зазначено, що [PERSON] привласнила грошові кошти за реалізований та не пробитий через касовий апарат товар. Комісія пропонує звільнити [PERSON] у зв`язку із втратою довір`я (а.с.31-32). Згідно з протоколом № 3 засідання представників трудового колективу ТОВ «Птахокомплекс «Губін» представники трудового колективу після доведення до відома результатів службового розслідування надали згоду на звільнення [PERSON] (за проголосували 249 голосів). Наказом №395-п/24 від 22.07.2024 року [PERSON] було звільнено з посади у зв`язку з винними діями працівника, який безпосередньо обслуговує грошові кошти та товарні цінності згідно п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України (а.с.34). Даний наказ [PERSON] в судовому порядку не оскаржувався (а.с.34). ТОВ «Птахокомплекс «Губін» надсилалися відповідачці вимоги про погашення завданих збитків від 01.10.2024 року та від 22.10.2024 року (а.с.35-41). На час розгляду справи відповідачка заподіяні збитки не погасила, що підтвердила в судовому засіданні її представник. Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників визначені главою IX Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України). Зокрема статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно з пунктами 1, 5 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1\~цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Відповідно до\~пункту першого статті 135-1 КЗпП України\~письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва (далі Перелік № 447/24), затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28.12.1977 № 447/24,\~яка діє на території України\~відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР». Отже, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може укладатися за наявності одночасно двох умов: 1) наявність посади, яку працівник займає, або роботи, що він виконує, у загальному Переліку № 447/24; 2) виконання обов`язків згідно з посадою, виконання роботи за фахом має бути безпосередньо пов`язане зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням чи застосуванням в процесі виробництва довірених працівникам цінностей. Згідно з «Загальними положеннями»\~Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, які містяться у Випуску 1 «Професії працівників, які є спільними для всіх видів економічної діяльності», затвердженому наказом Мінпраці від 29.12.2004 № 336\~(зі змінами), конкретний перелік посадових (робочих) обов`язків визначається посадовими інструкціями керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, які розробляють і затверджують на основі Довідника роботодавці, ураховуючи конкретні завдання та обов`язки, функції, права, відповідальність працівників цих груп та особливості штатного розпису підприємства, установи, організації. Тобто зміст трудової функції працівника визначається розділом «Завдання та обов`язки» посадової (робочої) інструкції. Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт перший\~статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі\~статтею 135-1 КЗпП України\~може бути укладено такий договір, та чи був він укладений (Постанова ВС від 29 червня 2021 року у справі № 686/12599/17). В Постанові від 27 березня 2024 року у справі № 167/1058/20 Верховний Суд зазначив, що: «…матеріальними цінностями є цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища. Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, зберігання, транспортування, розподіл тощо. Ключові слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, - це «прийняття» і «зберігання». Особи, які безпосередньо їх обслуговують, це переважно особи, які займаються прийманням, зберіганням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов`язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальними правилом такі працівники в разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов`язків, що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати, чи становить виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов`язків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Обов`язок з обслуговування цінностей може бути передбачений тарифно-кваліфікаційними довідниками, посадовими інструкціями та іншими нормативними актами. Із урахуванням викладеного, можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт». Як встановлено\~судом відповідачка\~ [PERSON] ,\~перебуваючи у\~трудових відносинах\~з ТОВ\~«Птахокомплекс «Губін»,\~обіймала посаду\~продавця продовольчих\~товарів.\~Згідно Робочої\~інструкції відповідачки\~до її функціональних обов`язків входило безпосереднє обслуговування грошових і товарних цінностей, в тому числі їх прийняття, зберігання, розподіл тощо. Роботи з продажу (відпуску) товарів (продукції), їх підготовки до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємства (організації) роботи, наявні у Переліку № 447/24. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачка належить до категорії працівників, з якими може бути укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, такий був укладений між сторонами 07.08.2023 року. Частинами 1, 2 статті 135-3\~ КЗпП України передбачено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Згідно приписів статті 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Відповідно до\~статті 137\~КЗпП України суд\~при визначенні\~розміру шкоди,\~що підлягає\~покриттю,\~крім прямої\~дійсної шкоди,\~враховує ступінь\~вини працівника\~і ту\~конкретну обстановку,\~за якої\~шкоду було\~заподіяно.\~Коли шкода\~стала наслідком\~не лише\~винної поведінки\~працівника,\~але й\~відсутності умов,\~що забезпечують\~збереження матеріальних\~цінностей,\~розмір покриття\~повинен бути\~відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Обов`язок\~доказування наявності\~умов для\~покладення матеріальної\~відповідальності на\~працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України). Як зазначив Верховний Суд в постанові від 27 липня 2023 року у справі № 334/10099/21, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Як встановлено\~судом ТОВ «Птахокомплекс «Губін» в установленому порядку було проведено позапланову інвентаризацію на ТТ № [ADDRESS] , де відповідачка працювала продавцем. Згідно наданими позивачем доказами, а саме: інвентаризаційним описом від 10.07.2024 року; протоколом інвентаризаційної комісії від 10.07.2024 року; письмовими поясненями [PERSON] від 10.07.2024 року; Актом службового розслідування від 18.07.2024 року підтверджується нестача матеріальних цінностей на суму 40264,39 грн., яка виникла внаслідок того, що відповідачка привласнила грошові кошти за реалізований та не пробитий через касовий апарат товар. В письмових поясненнях від 10.07.2024 року [PERSON] з виявленою нестачею погодилася, при цьому зазначила, що передала з каси магазину готівкові кошти в сумі 39106,50 грн., отримані від реалізації товару третій особі в рахунок оплати завданої нею шкоди внаслідок ДТП (а.с.28). За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Водночас відповідачкою розмір заподіяної товариству шкоди належними і допустимими доказами не спростований. Суд не приймає посилання представника відповідачки адвоката Ленько М.Ю., що позовні вимоги слід задовольнити частково з урахуванням суми, яку товариство не виплатило [PERSON] при звільненні, оскільки такі жодним доказом не підтверджені. Крім того, відповідачка у випадку порушення її трудових прав не була позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом. Як повідомила її представник в судовому засіданні з часу звільнення (22 липня 2024 року) до теперішнього часу [PERSON] таким правом не скористалася. Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що саме винними протиправними діями відповідачки ТОВ «Птахокомплекс «Губін» спричинено пряму дійсну шкоду у розмірі 40264,39 грн. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Губін» до [PERSON] про стягнення суми завданих збитків ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає наступне: Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТОВ «Птахокомплекс «Губін» при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 3028,00 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжною інструкцією від 14.11.2024 року (а.с. 47). Оскільки позовні вимоги ТОВ «Птахокомплекс «Губін» задоволено, судовий збір в розмірі 3028,00 грн. підлягає стягненню з відповідачки.

Outcome: approved