Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

у квітні 2023 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Замай Марина Федорівна, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому просить суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений 29 жовтня 2022 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Замай Мариною Федорівною, реєстровий номер №532; - витребувати від відповідача на користь позивача квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 392757580000. Зазначає, що 29 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Замай Марина Федорівна посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , за яким позивач була продавцем, а відповідач - покупцем. Проте позивач вказаного договору купівлі-продажу не підписувала, з покупцем [PERSON] не знайома та на момент укладання зазначеного договору перебувала за межами України, таким чином позивач не мала наміру відчужувати належне їй майно і воно вибуло з її власності без її волі. Крім того, позивач зазначає, що 04.04.2022, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та окупацією міста Маріуполь, була вимушена виїхати разом з чоловіком [PERSON] за межі України, перед виїздом позивач подала заяву про отримання паспорту громадянина України, оскільки попередній її паспорт був залишений у м. Маріуполь, Донецької області. 22.09.2022 позивач повернулась до України та отримала новий паспорт громадянина України, а 24.09.2022 позивач разом зі своїм чоловіком знову виїхала за межі України. Таким чином, позивач фактично не могла перебувати 29.10.2022 на території України та відповідно, ніяким чином не могла підписати договір купівлі-продажу, а чоловік позивача [PERSON] особистої згоди на посвідчення Договору, шляхом підписання відповідної заяви, не надавав. Разом з позовною заявою позивачем заявлено клопотання про витребування оригіналу договору купівлі-продажу квартири, копій нотаріальних справ, а також відомостей про осіб, місце проживання яких зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2023 головуючим суддею у справі визначено [PERSON] Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва [PERSON] від 04.05.2023 позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва [PERSON] від 26.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 31.05.2023 представником позивача через підсистему ЕСІТС "Електронний суд" подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, а також заяву про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 05.07.2023 від представника відповідача адвоката Травянко О.І. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній заперечує щодо задоволення заявлених позивачем вимог, зазначає, що позовні вимоги є незаконними, безпідставними та необґрунтованими і не підлягають задоволенню, адже позивачем не надано доказів того, що вона перебувала за межами України після 24.09.2022, а також не доведено обставин, що договір купівлі-продажу був укладений без її волі. Відповідач є добросовісним набувачем майна, яке вона набула за відплатним договором, придбавши в іншої особи, просив у задоволенні позову відмовити повністю. Одночасно з поданням відзиву від представника відповідача адвоката Травянко О.І. надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації. 11.07.2023 від представника відповідача адвоката Травянко О.І. на адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів -інформації щодо перетину державного кордону позивачем. 17.07.2023 представником позивача адвокатом Пухальською Н.С. через підсистему ЕСІТС "Електронний суд" подано відповідь на відзив, у якій висловлено заперечення проти аргументів відповідача, а також, із посиланням на практику Верховного Суду зазначено, що залучення до участі у розгляді справи Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м Києві державної адміністрації, не має у даній справі правового значення, просила відмовити у задоволені клопотання відповідача про залучення третьої особи. 17.07.2023 до суду надійшли пояснення третьої особи - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Замай Марини Федорівни, у яких зазначено, що при посвідченні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 29.10.2022 за реєстровим номером №532 жодних підстав для відмови у посвідченні та реєстрації права власності не було. Нотаріальні дії проводились на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 02 лютого 2016 року, виданого 09.09.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком А.В., а також заяви [PERSON] від 12.10.2022, справжність підпису якого було засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою О.В. Крім того, зазначила, що у зв`язку з отриманням документів від суду, 24.05.2023 приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Замай Марини Федорівни до правоохоронних органів України було подано відповідну заяву про вчинення кримінального правопорушення. 18.07.2023 від представника відповідача адвоката Травянко О.І. на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі з підстави перебування відповідача на військовій службі у Збройних Силах України. 26.07.2024 року від представника відповідача адвоката Травянко О.І. на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому висловлено позицію проти задоволення позовних вимог. Зокрема представником відповідача зазначено, що позивачкою у відповіді на відзив не надала суду жодного доказу та належних обґрунтувань, які б свідчили і підтверджували, що спірний договір був укладений без її волі. 25.08.2023 представником позивача, через підсистему ЕСІТС "Електронний суд", подані заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі, в яких представник позивача посилаючись на постанову Верховного Суд від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 просила у задоволенні такого клопотання відмовити. 01.09.2023 від представника відповідача адвоката Травянко О.І. на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі з підстави наявності кримінальних проваджень №120231000200001887 від 26.05.2023 та №12023105070000966 від 20.07.2023, а також клопотання про витребування доказів - інформації у Державної прикордонної служби України щодо перетину кордону [PERSON] та [PERSON] 09.10.2023 представником позивача, через підсистему ЕСІТС "Електронний суд", подано заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва [PERSON] призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розпочато розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2024 року, цивільну справу № 758/4795/23 передано судді Подільського районного суду м. Києва Якимець О.І., оскільки суддю [PERSON] відраховано зі штату Подільського районного суду м. Києва, згідно Наказу № 3/02-02 від 11 січня 2024 року «Про відрахування зі штату Подільського районного суду м.Києва судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська [PERSON]». Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.01.2024 прийнято справу до розгляду суддею Якимець О.І. та призначено підготовче судове засідання для розгляду справи на 29 січня 2024 року 29.01.2024 ухвалою Подільського районного суду м. Києва частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Замай Марини Федорівни: оригінал договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений 29 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Замай Мариною Федорівною, реєстровий номером № 532; належним чином завірену копію нотаріальної справи та виписки з реєстру для реєстрації нотаріальних дій щодо посвідчення 29.10.2022 ПНКМНО [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , реєстровий номер № 532. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової Ольги Василівни належним чином завірену копію нотаріальної справи та виписки з реєстру для реєстрації нотаріальних дій щодо посвідчення 12.10.2022 ПНКМНО Гавриловою О. В. згоди [PERSON] на укладення та підписання договору про продаж квартири [ADDRESS] , реєстровий номер № 607. В іншій частині клопотання Позивача про витребування доказів - було відмовлено. 20.02.2024 на адресу суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гаврилової О.В. надійшли витребовувані документи. 05.03.2024 на адресу суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Замай Марини Федорівни надійшли витребовувані документи. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.03.2024 клопотання представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено, призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. На вирішення експерта поставлено наступне запитання: Чи був виконаний підпис та рукописний запис від імені [PERSON] в графі «Продавець» в розділі «Підписи» в оригіналі договору купівлі-продажу квартири квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений 29 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Замай Мариною Федорівною, номер № 532, [PERSON] чи іншою особою? Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (адреса: 03057, місто Київ, вулиця Сім`ї Бродських,6). На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. У зв`язку з надходженням до суду клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.07.2024 провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання для розгляду справи на 31 липня 2024 року. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31.07.2024 призначено у справі судову почеркознавчу експертизу та в розпорядження експертної установи надано додаткові матеріали. На адресу суду 11.11.2024 року надійшов висновок експерта від 15.10.2024 №6122/24-32 та справу повернуто до суду. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.11.2024 поновлено провадження у справі. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.01.2025 задоволено клопотання представника відповідача адвоката Травянко О. І., витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону позивачем. Також протокольною ухвалою суду, яка внесена у протокол судового засідання, 28.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення досудового розслідування у КП №120231000200001887 від 26.05.2023, оскільки не встановлено об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до закінчення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні; та відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення військового стану, оскільки не надано доказів, що відповідач перебуває у складі Збройних сил України у військовій частині, яка виконує бойові завдання у зоні бойових дій та бере безпосередню участь у бойових діях. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.01.2025 задоволено клопотання представника відповідача про залучення третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. 04.02.2025 на адресу суду від Державної прикордонної служби України надійшла витребовувана судом інформація. 17.02.2025 від представника відповідача адвоката Травянко О.І. на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі з підстав перебування відповідача на військовій службі у Збройних Силах України. 21.02.2025 представником позивача, через підсистему ЕСІТС "Електронний суд", подано заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі. У судовому засіданні 21.02.2025 представник відповідача просив суд не розглядати подане ним клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки не отримав ще копії наказу, тому подане клопотання про зупинення провадження у справі з підстав перебування відповідача на військовій службі просив не розглядати для надання можливості подати додаткові документи. 11.03.2025 у судовому засіданні позивач надала пояснення у справі. У зв`язку із клопотанням сторони відповідача про відкладення судового засідання, судове засідання відкладено на 15.04.2025. 15.04.2025 в судовому засіданні представник позивача - адвокат Пухальська Н.С. підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. 15.04.2025 відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від сторони відповідача про відкладення судового засідання не надходило. Від третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Замай М.Ф. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Третя особа - Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, у судове засідання не з`явилася, повідомлялась про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, із урахуванням пояснень учасників справи, наданих в ході судового розгляду, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно матеріалів справи, 29 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Замай Марина Федорівна було посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (далі - Договір). Продавцем за договором є [PERSON] , покупцем - [PERSON] (т.1 а.с.66-68). На підтвердження права власності продавця на квартиру під час укладення Договору, було подано дублікат договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ПНКМНО Сидоренко А.В. 22.02.20216 за реєстровим №149 (т.2 а.с.25). Вказаний дублікат був виданий 09.09.2022 ПНКМНО Сидоренко А.В. за реєстровим №353 на підставі заяви [PERSON] , який діяв від імені Позивача на підставі довіреності посвідченої 30.08.2022 приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Афанасієвським Д.В. за реєстровим № 1038. Також, при проведенні спірного правочину, нотаріусу було подано заяву від 12.10.2022 [PERSON] , який є чоловіком продавця, про його згоду на продаж квартири [ADDRESS] (т.2 а.с.43). За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.04.2023 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.10.2022, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Замай Мариною Федорівною, реєстровий номером №532. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого ПНКМНО Сидоренко А.В. 22.01.2016 за реєстровим номером №149. З договору купівлі-продажу квартири посвідченого ПНКМНО Сидоренко А.В. 22.01.2016 за реєстровим номером №149 вбачається, що на момент укладення вказаного договору дані Позивача були наступними: РНОКПП [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] виданий Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України 13.06.2001 р., зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.17-18). Також, зі спірного Договору купівлі-продажу від 29.10.2022, посвідченого ПНКМНО Замай М.В, реєстровий номером № 532, а також Довіреності посвідченої 30.08.2022 приватним нотаріусом ЛРНОПО Афанасієвським Д.В. за реєстровим №1038, вбачається, що дані [PERSON] : РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Лівобережним РВ у м. Маріуполь ДМС України в Донецькій області 24.03.2016, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.66-68). Таким чином, у вказаних договорах та довіреності наявні відмінності щодо даних паспорта [PERSON] 04.04.2022 позивач разом зі своїм чоловіком [PERSON] виїхала за межі України, що підтверджується даними з паспортів громадянина України для виїзду за кордон позивача та її чоловіка [PERSON] (т.1 а.с.33, 45). 22.09.2022 позивачем було отримано довідку про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру та новий паспорт у формі ID картки № [NUMBER] виданий 13.04.2022, орган, що видав 4634 (т.1 а.с.24,27). 24.09.2022 позивач разом зі своїм чоловіком [PERSON] знову виїхала за межі України, що підтверджується даними з паспортів громадянина України для виїзду за кордон позивача та її чоловіка [PERSON] (т.1 а.с.31,45). На виконання ухвали суду від 28.01.2025 Державною прикордонною службою України надано відповідь щодо перетину кордону [PERSON] , згідно з якою, відомостей щодо перетинання державного кордону України громадянином України [PERSON] [INFO] , в період 15.10.2022 по 31.10.2022 в Базі даних не виявлено. Відповідно до висновку експерта від 15.10.2024 №6122/24-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №758/4795/23, який виконано експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Рябченко І.Ю.: -підпис від імені [PERSON] в графі "Продавець" в розділі "Підписи" в оригіналі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений 29 жовтня 2022 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Замай Марина Федорівна, номер №532, виконаний НЕ [PERSON] , а іншою особою. -рукописний текст від імені [PERSON] в графі "Продавець" в розділі "Підписи" в оригіналі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений 29 жовтня 2022 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Замай Марина Федорівна, номер № 532, виконаний НЕ [PERSON] , а іншою особою. Висновки проведеної експертизи є достатньо обґрунтованими, логічними та об`єктивними, містить інформацію щодо предмета доказування у цій цивільній справі, відповіді на питання надано в межах компетенції експерта, істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи судом не встановлено. При цьому, жодних даних, які б свідчили про упередженість, неякісність та незаконність вказаного висновку судового експерта матеріали справи не містять. Крім того, суд встановив, що Дарницьким УП ГУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12023100020001887 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Замай Мариною Федорівною. Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань слугували наступні обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 29.10.2022 невстановлені особи використали підроблені документи [PERSON] . У даному кримінальному провадженні [PERSON] визнано потерпілою. Також, суд звертає увагу, що згідно документів наданих приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Замай Марина Федорівна, які стали підставою посвідчення спірного договору купівлі-продажу (т. 2 а.с.27,28,29), хоча документи і видані на одну і ту ж особу - [PERSON] , однак фотокартки осіб, які зображені на цих документах, є очевидно відмінними одна від одної; а також відмінними від фотокарток на офіційних документах, які надані самим позивачем до суду (т. 1 а.с.24,26,28). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із ч. 1 та ч. 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис на правочині, для якого визначено обов`язкову письмову форму, виконує функцію підтвердження волевиявлення сторони, зафіксованого у тексті цього правочину. При цьому підпис є обов`язковим атрибутом письмової форми правочину. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Конструкція ч. 3 ст. 203 ЦК України визначає наявність волевиявлення учасника правочину обов`язковим і безумовним елементом, додержання якого є необхідним для чинності правочину. При цьому таке волевиявлення має бути: 1) вільним; 2) відповідати внутрішній волі учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю на вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін (див. постанову Верховного Суду України від 07.06.2017 у справі № 6-872цс17). Тлумачення наведених норм ЦК України свідчить, що обов`язковим елементом двостороннього правочину є дії його сторін щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто правочин не може бути визнаний таким, що відбувся, без цілеспрямованих дій його сторін, які є вираженням їх волевиявлення. Отже, основним критерієм, за яким можна розмежувати укладені та неукладені правочини купівлі-продажу, є факт вираження сторонами правочину їх волевиявлення - зовнішньої об`єктивної форми виявлення волі особи, що проявляється у вчиненні цілеспрямованих дій з метою зміни цивільних правовідносин, що склалися на момент вчинення правочину. Коли ж відсутній факт вираження волевиявлення стороною двостороннього правочину, можна говорити про відсутність обов`язкового суб`єкта цивільних правовідносин та, як наслідок, констатувати відсутність фактичної підстави для виникнення договірних правовідносин. Тобто, на відміну від укладених правочинів, у цьому випадку не виникає самої можливості піддати юридичній оцінці об`єктивно відсутній юридичний факт (цілеспрямовану дію), існування якого було б зумовлено юридично значимим волевиявленням учасника цивільних правовідносин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17, провадження № 14-29цс23). Натомість у випадку недійсності чи нікчемності правочину насамперед йдеться про юридичну кваліфікацію об`єктивно наявного та вираженого у певний спосіб волевиявлення суб`єкта права щодо виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин. Таким чином, на відміну від неукладеного правочину, оспорюваний та нікчемний правочин є такими, що відбулися, а його сторони виразили своє волевиявлення на зміну цивільних правовідносин. Зазначені висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17. Так, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що Відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним у силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів, щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину, або ж їх відновлювати. З огляду на наведене вище, нотаріально посвідчений правочин купівлі-продажу нерухомого майна, який від імені продавця підписаний сторонньою особою потрібно кваліфікувати як неукладений. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 372/1684/14-ц). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)]. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи про інше речове право створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (від нім. buchbesitz - книжкове володіння) [див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70)]. З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його фактичним володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави, заволодіння нею таким майном право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді й далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Відтак, заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, й далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. Виходячи з наведеного Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) дійшла висновку, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння (див. пункт 72 вказаної постанови). Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором купівлі-продажу, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України. При цьому відсутністю правової підстави в цьому випадку потрібно розуміти: реєстрацію спірного нерухомого майна за стороною неукладеного правочину; реєстрацію спірного майна за третьою особою на підставі правочину, укладеного всупереч нормам чинного законодавства. У разі, якщо спірне нерухоме майно надалі відчужене за відплатним договором, і сторона цього договору не знала і не могла знати про відсутність у продавця права його відчужувати, у зв`язку із чим така особа є добросовісним набувачем, спірне нерухоме майно також може бути витребуване його власником відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, оскільки таке майно вибуло з володіння власника (законного володільця) не з його волі (за неукладеним правочином). Наведене також узгоджується з положеннями статті 330 ЦК України, згідно з якими, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Отже, власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті 387, 388 ЦК України) без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами). Заперечення відповідача проти задоволення позову зводяться до того, що вона є добросовісним набувачем. Суд звертає увагу, що право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. У випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 760/10998/18. Легітимною метою втручання у право власності є необхідність захисту гарантованого Конституцією України права законного володільця, майно якого вибуло з його володіння без відповідної на те правової підстави чи не з його волі. Недоторканність набутого добросовісним набувачем права власності за рахунок позбавлення законного власника, який не допускав недобросовісного користування своїми правами та не виражав волевиявлення на передачу майна суперечить завданню цивільного судочинства. Принцип мирного володіння майном, закріплений у статті 1 Першого протоколу до Конвенції, стосується не лише кінцевого добросовісного набувача майна, а й первинного законного володільця, який маючи у власності певне майно, розраховує, що його право на мирне володіння майном буде захищене належним правовим регулюванням. У разі коли нерухоме майно вибуває з володіння особи, якій воно належить, на підставі неукладеного правочину, така особа залишається дійсним власником цього майна, оскільки вона не бажала втрачати правовий зв`язок з належним їй майном. Позбавлення особи в такому випадку права повернути своє майно, яке вибуло з її володіння без наявних на те правових підстав (неукладений правочин не створює жодних правових наслідків), безумовно призводить до втручання у право такої особи на мирне володіння своїм майном і є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд, враховуючи усі встановлені обставини у цій справі, з урахуванням поданих учасниками доказів, дійшов висновку, що оскільки [PERSON] не підписувала спірний договір купівлі-продажу квартири від 29 жовтня 2022 року, зареєстрований в реєстрі за № 532, майно вибуло з власності позивача не з її волі, а тому наявні підстави для витребування квартири [ADDRESS] у [PERSON] , що у цьому випадку є належним способом захисту порушеного права. За встановлених у справі обставин, вбачається, що ефективним способом захисту права є саме віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру, а не позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. При цьому, за обставин даної справи витребування майна є законним та пропорційним заходом, є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, тому не є таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідач не позбавлений права на відшкодування за рахунок продавця майна завданих йому збитків. Крім того, розрахунки між власником та добросовісним набувачем при витребуванні майна із чужого незаконного володіння проводяться у відповідності до порядку, визначеного ст. 390 ЦК України. За загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Відповідні правові висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80). З огляду на все наведене в сукупності, позов підлягає задоволенню частково, шляхом витребування від [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 392757580000. В іншій частині вимог щодо визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу слід відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 14 493,60 грн (т.1 а.с.97). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 13 420,00 грн, сплачений позивачем за майновою вимогою. Крім того, позивачем за проведення експертизи у справі понесено витрати у розмірі 22 718,40 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 36 138,40 грн.

Outcome: partial