Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулисядо суду з позовною заявою до Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області, в якій просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням виконавчого комітету Русько-Лозівської сільської ради народних депутатів від 23.02.1996 за № 22 земельна ділянка площею 0,1700 га по [ADDRESS] була передана у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка померла приблизно у 1999-2000 роках. Після смерті [PERSON] її спадкоємицею стала [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В. 28.02.2000 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-386. 18.03.2024 [PERSON] набула право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті [PERSON] . Проте земельна ділянка на якій розташоване нерухоме майно, що успадкувала позивачка, не увійшло до спадкового майна, на яке було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.03.2024 року за № 1-464. На запит адвоката, щодо наявності документів, що посвідчують право на земельну ділянку по [ADDRESS] , Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повідомило про те, що за даними відділу № 7 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління, згідно з Книгами записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювалися до 01.01.2013 року, правовстановлюючі документи на земельну ділянку за вищевказаною адресою не обліковуються. У зв`язку з тим, що на земельну ділянку площею 0,1700 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , померлі [PERSON] та [PERSON] належним чином не оформили, позивачка, як спадкоємиця [PERSON] не взмозі належним чином оформити своє право власності на вказану земельну ділянку після смерті останньої. За таких обставин просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , так як вона вже є власником частки будинку, розташованому на цій земельній ділянці. Ухвалою Дергачівського\~районного суду\~Харківської області\~відкрито провадження\~у справі\~та призначено\~її розгляд\~за правилами\~загального позовного\~провадження,\~а також\~витребувано від\~Дергачівської державної\~нотаріальної контори\~Харківської області\~належним чином\~засвідчені:\~копію свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за Законом\~виданого державним\~нотаріусом Дергачівської\~державної нотаріальної\~контори Харківської\~області Задоріною\~Т.В.\~від 28.02.2000\~року та\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 1-386;\~копію дублікату\~виданого державним\~нотаріусом Дергачівської\~державної нотаріальної\~контори Харківської\~області Маслій\~А.О.\~від 25.04.2023\~року та\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 1-229;\~копії документів,\~що слугували\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за Законом\~виданого державним\~нотаріусом Дергачівської\~державної нотаріальної\~контори Харківської\~області Задоріною\~Т.В.\~від 28.02.2000\~року та\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 1-386;\~копію спадкової\~справи заведеної\~після смерті\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , яка померла [INFO] . Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без участі представника Дергачівської міської ради. Зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] отримала у спадщину від [PERSON] частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.03.2024 року за № 1-464, що було видано державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області. У свідоцтві також вказано, що зазначена частка житлового будинку належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В. 28.02.2000 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-386 (а.с. 16). Вказане право власності на вищевказане нерухоме майно підтверджується витягом з державного реєстру речових прав від 18.03.2024 року за індексним № 370299202 (а.с. 17-18). Спадкодавець [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , згідно свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 19). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого Комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос» від 18.02.2022 на ім`я [PERSON] будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] : загальна площа земельної ділянки 1700 кв.м, з яких під забудовою 345 кв.м. (а.с. 21-33). Згідно архівної копії рішення виконавчого комітету Русько-Лозівської сільської ради народних депутатів від 23.02.1996 року за № 22, виданої Сектором архівної роботи у м. Дергачі Архівного відділу Харківської районної державної адміністрації Харкіської області від 21.03.2024 за №06-34/38, земельна ділянка площею 0,1700 га по [ADDRESS] була передана безкоштовно у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 32). На запит адвоката щодо наявності документів, що посвідчують право на земельну ділянку по [ADDRESS] , Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повідомило про те, що за даними відділу № 7 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління, згідно з Книгами записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювалися до 01.01.2013 року, правовстановлюючі документи на земельну ділянку за вищевказаною адресою не обліковуються (а.с. 34). Головне управління Держгеокадастру у Харківській області своїм листом від 23.10.2024 за № 29-20-25,1-6858/0/19-24 повідомило, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земель с. Руська Лозова, була розроблена у 2013 році КП «Облземпроект», затверджена рішенням (додається) XXXIII сесії VI скликання від 04.06.2013 р. № 12 Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Відомості про нормативну грошову оцінку земель с. Руська Лозова проведену КП «Облземпроект» у 2013 році, до Державного земельного кадастру не вносились. Відповідно до зазначеної технічної документації, середня (базова) вартість 1 кв.м. земель с. Руська Лозова станом на дату проведення оцінки становить 95,55 гривень (а.с. 36-37). На запит суду державний нотаріус Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області надала копію спадкової справи №263/2021, з якої вбачається що нею була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] , яка зареєстрована у спадковому реєстрі за заявою [PERSON] від 02.08.2021 на частку житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/2 частка цього житлового будинку належить [PERSON] , на підставі договору дарування 2-1596 від 18.06.2004 посвідченого Дергачівською державною нотаріальною конторою. Також згідно інформації Державного реєстру речових прав вбачається, що право власності спадкодавиця [PERSON] на частку вищевказаного майна набула 17.06.2004 (а.с. 54-92). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (частини перша, друга, четверта статті 120 ЗК України у відповідній редакції). Разом із тим за відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Під час застосування статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16. Тобто особа, яка набула власності на нерухоме майно, має також і право на земельну ділянку, на якій це майно розташовано, та необхідну для обслуговування нерухомого майна. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, провадження № 12-143гс18 (пункт 8.17); від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, провадження № 14-458цс18 (пункт 61); від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц, провадження № 14-438цс19 (пункт 42)). Крім того, у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 120 ЗК України, викладений у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, визначивши, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується і випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Якщо сторони в договорі, спрямованому на відчуження будинку, не обумовили розміру земельної ділянки, на якій такий будинок розташований, то встановлення розміру здійснюється відповідно до нормативів, визначених у цій місцевості, та мети, з якою земельна ділянка використовується. Положення статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку та споруд). Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, суд апеляційної інстанції виснував, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке набуває у власність особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Однак, як свідчать матеріали справи, [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку за цією адресою у порядку спадкування після смерті [PERSON] , якій також належала 1/2 частина цього будинку після смерті [PERSON] . Інша 1/2 частина будинку згідно договору дарування від 18.06.2004 року належить сторонній особі [PERSON] [PERSON] , якій згідно рішення Русько-Лозівської сільської ради народних депутатів від 23.02.1996 року передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку пл. 0,17 га за спірною адресою, померла [INFO] (а.с. 84). Матеріали справи не містять даних, що [PERSON] взагалі зверталась до уповноважених органів з заявою про подальше належне оформлення земельної ділянки та що була розпочата процедура приватизації земельної ділянки. [PERSON] належить частина цього будинку згідно договору дарування з 18.06.2004 року. Отже, визнання за [PERSON] права власності повністю на земельну ділянку площею 0,17 га нічим не обгрунтовано; це зачіпає інтереси другого співвласника житлового будинку, який до участі у справі не залучений.

Outcome: dismissed