Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Євро-реконструкція» в інтересах якого діє представник Гречан М.В. звернулось до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і квартирі 40 здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 23 липня 2014 року у газеті "Хрещатик" (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті "Хрещатик" 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511). Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статтей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ "Євро-Реконструкція" 13.10.2021 року. Проте, договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачами та позивачем не був укладений, заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" від мешканців вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася. Відсутність договору про надання послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідачів) від оплати послуг в повному обсязі. Відповідачі своєчасно з травня 2017 року не вносили плату за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.11.2023 року в розмірі 52 683,35 грн. З огляду на викладене, просить суд стягнути з відповідачів заборгованість в загальному розмірі 66 927,91 грн., з яких 52 683,35 грн. основна заборгованість, інфляційна складова боргу у розмірі 11 158,14 грн., 3% річних у розмірі 2 563,78 грн. та судовий збір. Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с. 26). 12.03.2024 року від представника відповідачки [PERSON] адвоката Спаського А.Ю. надійшов відзив на позов, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на те, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані 5 (п`ять) осіб, натомість позивач визначив відповідачами лише двох з них - [PERSON] та [PERSON] , а тому позивачем невірно визначено коло учасників справи, що є підставою для відмови у позові. Зазначає, що позивачем невірно здійснюються нарахування, оскільки у квартирі встановлений лічильник для гарячої води, показання якого позивачем не враховано. Крім того зазначає, що розрахунки заборговані не містять формул та деталізації, не вказано тарифів, а тому не можливо перевірити їх правильність (а.с. 38-47). 12.03.2024 року від представника відповідачки [PERSON] адвоката Спаського А.Ю. надійшла заява про застосування строку позовної давності (а.с. 48-50). 18.03.2024 року та 21.03.2024 року від представника позивача ТОВ «Євро-реконструкція» Логвиненко С.В. надійшов відповідь на відзив, у відповідності до якого, вона просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування посилається на те, що у відповідності до ст. 543 ЦК України, позивач має право на власний розсуд вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і до когось з них конкретно за вибором кредитора. Також позивач при визначенні кола відповідачів враховував, що три з п`яти осіб, які зареєстровані та проживають в квартирі, є неповнолітніми. Крім того зазначив, що у позивача відсутні відомості, що квартира за адресою: [ADDRESS] обладнана індивідуальним засобом обліку гарячої води, відповідних дозвільних документів відповідачкою не надано. Жодних заяв, актів-претензій від відповідачів не надходило, а тому сума заборгованості у розмірі 52 683,35 грн. не оспорена відповідачами. Разом з тим, зазначає, що строк звернення до суду з позовом не було пропущено, оскільки з 12.03.2020 року на всій території України було введено карантин, а наразі діє військовий стан. У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 року №1423, якою вносились зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2020 року № 338, строк позовної давності був продовжений на час дії карантину. З огляду на викладене, строк звернення до суду пропущений не був, а нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати на заборгованість, яка виникла до 23.02.2022 року не є стягненням неустойки (штрафів, пені) (а.с. 48-62, 63-77). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання в якому він просить суд проводити судовий розгляд без його участі, просить задовольнити позовні вимоги, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідачі, належним чином, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, викликались до суду судовою повісткою за адресою реєстрації, однак конверти повернулись до суду без вручення адресатам з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і квартира 204 здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198 та відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10 квітня 2014 року, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є об`єкт господарювання з постачання теплової енергії (а.с. 12-20). Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , з 25.09.1992 року зареєстрована відповідачка [PERSON] , [INFO] , з 07.09.2001 року зареєстрована відповідачка [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). З огляду на цю обставину, відповідачі є споживачами комунальних послуг, які надаються у квартирі. Обставини надання ТОВ «Євро-Реконструкція» послуг з централізованого опалення, гарячого водопостачання, та при цьому несвоєчасне внесення оплати за надані послуги не заперечується відповідачами. Згідно розрахунку заборгованості з постачання гарячої води, доданого позивачем до відповіді на відзив, заборгованість відповідачів за період з травня 2017 року по жовтень 2023 року складає 52 683,35 грн. (а.с. 9-10). На спростування доводів позовної заяви, доказів у формі контррозрахунку відповідачами не надано. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України "Про житлово-комунальні послуги", а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актами, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Проте, договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачами та ТОВ "Євро-Реконструкція" не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" від мешканців вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц міститься правовий висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, оскільки відповідачі впродовж певного періоду споживали послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення/теплової енергії та постачання гарячої води, а тому вони не звільняються від оплати послуг у повному обсязі. Частиною першою статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 24 червня 2004 року N 1875-VI) передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 24 червня 2004 року N 1875-VI) передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції Закону від 09 листопада 2017 року N 2189-VIII) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року N 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за N 630 (далі - Правила) регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За змістом пунктів 18, 30 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Щодо позиції відповідачки [PERSON] , що позивач невірно визначив коло учасників справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника). Згідно частини 4 вищевказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України. Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у житлі власника, адже така особа на рівні з власником користується усіма житлово-комунальними послугами. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен мас право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень i протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду. Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим. За наведених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та погоджується з доводами позивача, що звернення ТОВ «Євро-Реконструкція» з вимогами про солідарне стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги лише до двох співвласників квартири, які зобов`язані її утримувати, є правом товариства, як кредитора та позивача, яке суд не має право обмежувати. Таким чином, відповідачі є споживачами послуг з постачання гарячої води та теплової енергії, які надавалися позивачем та належними відповідачами у справі. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). На позивача покладається обов`язок доказування в частині визначення розміру заборгованості, що підлягає стягненню. На відповідача покладається обов`язок довести необґрунтованість заявлених вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Як з`ясовано судом та підтверджується наявними у справі доказами, відповідачі свої зобов`язання за договором про надання послуг належним чином не виконують, внаслідок чого виникла заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в сумі 52 683,35 грн., що підтверджується долученими позивачем розрахунком заборгованості за вказаний період (а.с. 9-10). Відповідачкою частково погашено заборгованість у розмірі 1 000,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція №0.0.3516253597.1 від 09.03.2024 року та платіжна інструкція №0.0.3478272000.1 від 17.02.2024 року (а.с. 42, 45). Звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від відповідачів протягом спірного періоду не надходило, доказів зворотного суду не надано. Сама лише незгода із наданим позивачем розрахунком заборгованості, без обґрунтованих доводів на його спростування, не може вказувати на необґрунтованість наданого позивачем розрахунку заборгованості. З огляду на викладене, стягненню з відповідачів підлягає заборгованість у розмірі 51 683,35 грн. (з розрахунку 52 683,35 грн. - 1 000,00 грн.). Разом з тим, суд не погоджується з розрахунками позивача інфляційних втрат та 3% річних. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ....., ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Суд здійснивши перерахунок встановив, що сума 3 % річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 3 087,95грн., а сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача становить 8 148,45 грн. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, тому з відповідачів підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 3 086,42 грн. та сума інфляційних втрат у розмірі 8 148,45 грн. Разом з тим суд не бере до уваги Акт про демонтаж-монтаж засобу вимірювальної техніки від 08.03.2024 року та Припис-попередження від 15.12.2023 року, та відхиляє позицію відповідачки [PERSON] , що позивач не взяв до уваги дані повірки квартирних лічильників, оскільки ПрАТ «АК Київводоканал» постачає холодну воду, а ТОВ «Євро-Реконструкція» надає послуги з постачання теплової енергії/централізованого опалення та гарячої води та не має ніякого відношення до постачання холодної води, тому документи щодо встановлення, проведення повірки, передачі показників індивідуальних засобів обліку гарячого водопостачання необхідно окремо передавати до ТОВ «Євро-Реконструкція» та ПрАТ «АК Київводоканал» для формування окремих нарахувань за використання та відведення гарячої води. Доказів того, що відповідачка [PERSON] зверталась до ТОВ «Євро-Реконструкція» з документами про встановлення та повірку лічильника, суду не надано. Щодо клопотання відповідачки про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України). Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом 12.12.2023 року та просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за період з травня 2017 року по жовтень 2023 року включно, тобто, після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів за період, що виник до 12.12.2020 року. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідачки [PERSON] про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20. Із цим позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду 12 липня 2023 року, однак, враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився. З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. З урахуванням уточненого розрахунку заборгованості, який надано представником позивача разом з відповіддю на відзив, суд не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки вимоги заявлені за період з травня 2017 року. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню судовий збір у розмірі 2 523,22 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2 684,00 грн. х 94,00 %; де 66 927,914 грн. - ціна позову (з розрахунку 52 683,35 грн. + 11 158,14 грн. + 3 086,42 грн.), 62 918,22 грн. - сума задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial