Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі ТОВ «Свеа Фінанс») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 50 336,22 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 жовтня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №1268496, на підставі якого відповідачу надано кредит в розмірі 6 600,00 грн. строком на 360 днів (1 рік). 24 липня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір Факторингу № 2407-24, відповідно до розділу 2 якого ТОВ «Слон Кредит» відступило, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Слон Кредит», визначеними в реєстрі боржників. За даним договором факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед ТОВ «Слон Кредит» за договором № 1268496 від 27 жовтня 2023 року. Відповідно до п.3.1.1. Договору факторингу «Права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованостей, що зазначений у пункті 2.2. цього договору на дату відступлення з правом подальшого нарахування (отримання) майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів, що передбачені кредитним договором. Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору №1268496 від 27 жовтня 2023 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Свеа Фінанс» станом на дату подачі позову (28.02.2025 року), складає 50 336,22 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 6 600,00 грн.; заборгованість за відсотками 43 736,22 грн. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №1268496\~від 27\~жовтня 2023\~року у розмірі 50 336,22 грн. та судові витрати в розмірі 2 422,40 грн. Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 лютого 2025 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України судом 03 березня 2025 року було скеровано запит до голови Березівської міської ради Одеської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . З отриманої судом 10 березня 2025 року відповіді вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 11 березня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Відповідно до довідкового листа від 27 березня 2025 року у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, слухання справи відкладено на 15 квітня 2025 року. В судові засідання 27 березня 2025 року та 15 квітня 2025 року представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та його представник в судовому засіданні 15 квітня 2025 року заперечили позовні вимоги та зазначили про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із недоведеністю позовних вимог. Крім того, відповідач вказав про те, що кредитний договір не підписував, кредитні кошти не отримував. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 27 жовтня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №1268496. Відповідно до розділу 1 договору, банк надав [PERSON] кредит у розмірі 6600,00 грн. для власних потреб. Кредит надається строком на 360 днів, дата повернення кредиту 27 жовтня 2024 року. Розмір стандартної процентної ставки становить 1,99% в день, знижена процентна ставка 0,199% в день. 24 липня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір Факторингу № 2407-24. Відповідно до розділу 2 договору факторингу ТОВ «Слон Кредит» відступило права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Слон Кредит», визначеними в Реєстрі боржників. В тому числі за даним Договором Факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено право вимоги до [PERSON] за договором №1268496 від 27 жовтня 2023 року. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу від 24.07.2024 №2407-24, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 40091,70 грн., з яких: 6600,00 грн. заборгованість за основним боргом; 33491 грн. заборгованість по відсоткам. Відповідно до п.3.1.1. Договору факторингу «Права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованостей, що зазначений у пункті 2.2. цього договору на дату відступлення з правом подальшого нарахування (отримання) майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів, що передбачені кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1268496 від 27.10.2023 року заборгованість [PERSON] станом на 04 лютого 2025 року становить 50 336,22 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 6 600,00 грн.; заборгованість за відсотками 43 736,22 грн. Листом від 02.08.2024 року ТОВ «Пейтек Україна» повідомило ТОВ «Слон Кредит», що між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір про організацію переказу коштів № 06062022-1 від 06.06.2022 року, відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта від ТОВ «Слон Кредит», а саме: 27.10.2023 року о 10:33:12 на суму 6\~600,00 грн, банк-еквайр АТ «ПУМБ», призначення платежу зарахування на карту, маска картки [NUMBER] . Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положенням статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України божник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Положенням частини 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Судом враховано, що ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а саме у сумі 6 600,00 грн. строком на 1 рік. Отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 6 600,00 грн. підтверджується наявною у матеріалах справи копією документу від надавача платіжних послуг щодо перерахування суми кредиту. Судом враховано, що у матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, поданий позивачем, при цьому відповідач не надав заперечень з приводу вказаного розрахунку, свого розрахунку не подав. З огляду на зазначене, суд вважає поданий позивачем розрахунок заборгованості належним доказом в частині нарахування та стягнення простроченого кредиту та нарахованими і несплаченими відсотками, оскільки такий не спростовано відповідачем. Суд відхиляє посилання відповідача про те, що кредитний договір ним не укладався, кошти на його рахунок не надходили, оскільки такі посилання є суперечливими. Зокрема, відповідач визнав у судовому засіданні належність йому номеру телефону [NUMBER] , який вказаний у договорі про надання споживчого кредиту. Крім того, інші, зазначені у договорі відомості, крім адреси, яка містить часткові неточності, відповідають інформації про [PERSON] . Також в судовому засіданні відповідач визнав належність йому банківської карти маска картки [NUMBER] , на яку було перераховано кредитні кошти у розмірі 6 600,00 грн. Суд вважає необгрунтованими доводи представника відповідача про відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів та недоведеність позовних вимог з огляду на те, що стороною відповідача не надано доказів зворотнього. При цьому суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що лист ТОВ «Пейтек Україна» від 02.08.2024 року не підтверджує перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів, оскільки суд визнає зазначений лист доказом у справі, як такий, що містить інформацію, яка є предметом доказування у справі. Крім того, відповідачем на спростування вказаної обставини не надано суду виписки з його рахунку - банківської карти маска картки [NUMBER] за 27.10.2023 року, яка б спростовувала надану ТОВ «Пейтек Україна» інформацію. Отже, суд вважає що позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» в частині стягнення з [PERSON] 6 600,00 грн. - тіла кредиту, 43 736,22 грн. нарахованих і несплачених відсотків, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2024 року у справі № 487/6342/18 (провадження № 61-2433св24) зазначено, що обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що 24 липня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» і ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір Факторингу №2407-24, відповідно до розділу 2 якого ТОВ «Слон Кредит» відступило, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Слон Кредит», визначеними в реєстрі боржників. Згідно зі статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Пунктом 1 частини 1 статті 512, статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором, набув право вимоги до відповідача, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість відповідача за кредитним договором, задовольнивши позов. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» підлягають задоволенню, а саме з [PERSON] слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 1268496 від 27 жовтня 2023 року в загальному розмірі 50 336,22 грн., з яких: 6 600,00 грн. заборгованість за основним боргом; 43 736,22 грн. заборгованість по відсоткам. Суд відхиляє посилання представника відповідача про необхідність залишення без руху позовної заяви ТОВ «Свеа Фінанс», у якій зазначено неточну адресу проживання/реєстрації [PERSON] , як безпідставні та необгрунтовані, оскільки судом відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України 03 березня 2025 року було скеровано запит до голови Березівської міської ради Одеської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . З отриманої судом 10 березня 2025 року відповіді суду стало відомо, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Встановивши у встановленому процесуальним законом порядку зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , суд не мав підстав для залишення позову без руху. Щодо розподілу судових витрат Згідно із статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ураховуючи зазначене, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved