Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~Ямпільської міської\~ради Могилів-Подільського\~району Вінницької\~області про встановлення факту, що має юридичне значення, про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] в с.Цекинівка Могилів-Подільського району Вінницької області помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, площею 2,8041 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ямпільської міської ради (колишньої Цекинівської сільської ради) Вінницької області. За життя - 08 січня 1996 року, в Цекинівській сільській раді Ямпільського району Вінницької області [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом матиме право заповів [PERSON] . Заповіт зареєстровано в реєстрі за №19. Заповіт не змінено і не відмінено. Позивач вказав, що з метою оформлення спадщини, він звернувся до нотаріуса, однак, йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач зазначив, що строк для подання заяви про прийняття спадщини він пропустив із поважних причин, оскільки [PERSON] помер коли на території України було запроваджено воєнний стан. Коли він звернувся до нотаріуса з заявою, йому усно було відмовлено в прийнятті заяви через воєнний стан та закриттям державних реєстрів. У зв`язку юридичною необізнаністю щодо перебігу строку для прийняття спадщини під час дії воєнного стану, він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини. Крім цього, в заповіті ім`я заповідача [PERSON] помилково вказано як « [PERSON] », хоча в усіх інших документах його ім`я зазначено як « [PERSON] ». Позивач просить суд визначити встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , померлому [INFO] в с.Цекинівка Могилів-Подільського району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №19, складеного 08.01.1996 у Цекинівській сільській раді Ямпільського району Вінницької області [PERSON] на користь [PERSON] , а також визначити йому \~ [PERSON] додатковий\~строк \~два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в с.Цекинівка Могилів-Подільського району Вінницької області. Представник позивача [PERSON] адвокат Жук А.А., позовні вимоги підтримав, просив встановити факт, що заповіт від імені [PERSON] , складений 08.01.1996 у Цекинівській сільській раді Ямпільського району Вінницької області, який зареєстровано в реєстрі №19 від 08.01.1996, на користь [PERSON] , належить [PERSON] , а також визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в с.Цекинівка Могилів-Подільського району Вінницької області. Представник відповідача Ямпільської міської ради в судове засідання не з`явився, суду надано письмову заяву за підписом міського голови Гаджука С.І., вх.№1936 від 28.03.2025, про розгляд справи без участі представника Ямпільської міської ради та прийняття рішення за наявними у справі доказами. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із показань свідка [PERSON] встановлено, що вона певний період часу працювала сільським головою Цекинівської сільської ради, а також секретарем сільської ради і знає громадян села Цекинівки, зокрема, і заявника [PERSON] та його сім`ю. Покійний [PERSON] проживав з матір`ю заявника як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, спільних дітей у них не було, він виховував [PERSON] як рідного сина. Мати заявника померла давно, а [PERSON] здійснював догляд за [PERSON] , хоронив його. За життя [PERSON] склав заповіт, в якому заповів своє майно [PERSON] . Під час складання заповіту секретар сільської ради вказала ім`я заповідача як [PERSON] , хоча в інших документах його ім`я вказано як [PERSON] . Через зазначені неточності в написанні імені заповідача в заповіті [PERSON] не може реалізувати своє право на спадщину після смерті [PERSON] . Із показань свідка [PERSON] встановлено, що вона добре знає [PERSON] , який є її односельчанином. [PERSON] це чоловік матері заявника, з яким вона проживала довгий час. Після смерті матері заявник [PERSON] доглядав [PERSON] , хоронив. Їй відомо, що [PERSON] склав заповіт, в якому своє майно заповів заявнику. Однак, [PERSON] не може реалізувати своє право на спадщину, оскільки в заповіті неправильно вказано ім`я заповідача [PERSON] , тоді як правильним його іменем є [PERSON] . Із копії свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого 20.05.2022 Ямпільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), встановлено, що [INFO] в с.Цекинівка Могилів-Подільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.16). Із копії заповіту від 08 січня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №19 встановлено, що [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповів [PERSON] . Заповіт не змінено та не відмінено (а.с.17). Із копії Державного акта на право власності на земельну ділянку, серія ВН №001829, встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 2,8041 га, яка розташована на території Цекинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (а.с.18). Із копії повідомлення приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Бешинської Г.А. №35/01-16 від 25.02.2025 встановлено, що представнику [PERSON] [PERSON] , відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не подано заяву про прийняття спадщини за законом протягом встановлених законом термінів для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду (а.с.19). Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80715560 від 03.04.2025, встановлено, що інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відсутня (а.с.32). Вказані докази відповідають вимогам ст.ст.76-80 ЦПК України, тобто є належними, допустимими, достовірними та достатніми. Оцінюючи усі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Судом встановлено, що дійсно за життя, 08.01.1996, спадкодавець [PERSON] заповів позивачу [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом матиме право, однак, у заповіті наявна помилка щодо написання імені заповідача, а саме: ім`я спадкодавця зазначено як « [PERSON] », що унеможливлює реалізацію позивачем його спадкових прав, що виникли внаслідок смерті спадкодавця. Той факт, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та ж особа, підтверджується показаннями свідків, достовірними письмовими доказами та доводами позивача. Встановлення вказаного факту має для позивача юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації його права на спадщину, що відкрилася внаслідок смерті [PERSON] . Щодо вимог позивача про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Разом з тим, ч.3 ст.1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила ч.3 ст.1271\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Із доводів позивача, які не заперечуються відповідачем, встановлено, що позивач [PERSON] пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у зв`язку з юридичною необізнаністю щодо перебігу строку для прийняття спадщини під час дії воєнного стану, оскільки [PERSON] помер, коли на території України було запроваджено воєнний стан. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 23.08.2017 у справі №1320цс17 та від 06.06.2018 р. у справі 592/9058/17-ц, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон надає йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. При цьому коло причин, що можуть свідчити про поважність пропуску спадкоємцем строку подання заяви про прийняття спадщини, законом не визначене, а отже суд у кожному конкретному випадку з урахуванням наданих доказів та обставин справи визначає, чи є достатні підстави для визначення додаткового строку для подання такої заяви. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався. Відповідно до статті 64 Конституції України, статей 12-1 і 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статей 7 і 34 Закону України «Про нотаріат», Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні КМУ 28.02.2022 року КМУ була прийнята Постанова №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». З 29.06.2022 року діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Ці зміни були запроваджені на підставі постанови КМУ від 24.06.2022 №719 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану». 19 червня 2023 року, набрав чинності підпункт 2 пункту 3 постанови КМУ від 09 травня 2023 року № 469 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», яким виключено п.3 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою було встановлено, що протягом строку для прийняття спадщини або відмови від його ухвалення зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення терміну для прийняття спадщини. Неодноразові зміни у законодавстві стосовно строків подачі заяв про прийняття спадщини, могли привести необізнану у юриспруденції людину до невірно тлумачення закону, що також потягло за собою причини пропуску строку. На переконання суду, введення на території України воєнного стану, а також неодноразові зміни в порядку обчислення строків прийняття спадщини, викликані введенням воєнного стану, є обставинами, які перешкодили позивачу своєчасно реалізувати право на прийняття спадщини та визнає їх поважними. Відповідно до статті 1 Першого протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що строк для прийняття спадщини за законом пропущений [PERSON] з поважних причин, тому суд вважає, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, внаслідок чого визначає позивачу додатковий строк терміном в два місяці для подання відповідної заяви про прийняття спадщини, з дня набрання цього рішення законної сили. Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч.1 ст.13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат із відповідача на користь позивача не вбачається. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved