Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просила суд в порядку набувальної давності визнати право власності на 1/2 домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування заявленої вимоги заявниця вказує, що вона разом із чоловіком - [PERSON] , більш ніж 10 років проживають за адресою: [ADDRESS] . Вказаним домоволодінням позивач гр. [PERSON] володіє з 2011 року, як своїм власним вільно, відкрито, добросовісно (сплачує усі належні комунальні платежі та податки, утримуючи будинок в житловому стані) та безперервно. До 2011 року [PERSON] та члени її родини здійснювали догляд за власницею будинку - [PERSON] , яка проживала сама, родичів не мала. Проте, [INFO] власниця померла, через те, що значний проміжок часу тяжко хворіла, а після смерті Позивач опікувалася домоволодінням, а згодом стала жити в ньому, адже свого нерухомого майна не мала. 05 липня 2022 року [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовною заявою до Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю (Справа №504/1653/22). Під час розгляду справи, представником Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області до відзиву на позовну заяву було додано копію договір купівлі- продажу від 02.07.2003 року, згідно якого домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині) [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою вказаною у позові. Представник Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що у відповідності до довідки наданою Красносільською сільською ради Одеського району Одеської області від 04.07.2022 року № 154 [PERSON] разом із своєю сім`єю проживає у спірному домоволодінні без реєстрації з 2011 року. 31.05.2013 року складено акт депутатів Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про аварійність спірного домоволодіння. За змістом статті 328\~ЦК України набуття права власності - певний юридичний склад, із яким закон пов`язує виникнення в особи права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, потрібно враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна у її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю можливе лише за наявності у сукупності таких умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та безперервність строку володіння ним. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Зазначений правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у справі №571/1099/16-ц, від31 жовтня 2018 року у справі №683/2047/16-ц. У справі №571/1099/16-ц (постанова Верховного Суду від 27 вересня 2018 року), суди установивши, що позивач проживає у будинку з дозволу сина, який є спадкоємцем цього майна після смерті матері і який неодноразово пропонував позивачу сплатити грошові кошти за будинок, суди відмовили в задоволенні позову. Верховний Суд погодився з висновками судів, зазначивши, що сам по собі факт користування позивачем будинком та проведення ремонтних робіт у ньому не є підставою для виникнення права власності за набувальною давністю. У справі № 683/2047/16-ц (постанова Верховного Суду від31жовтня 2018 року) судами встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2005 року, укладеного у простій письмовій формі, придбав будівлю млина, якою він з того часу продовжує відкрито, безперервно володіти та користуватися. Верховний Суд погодився з висновками судів про відсутність передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю за відсутності такої ознаки набувальної давності, як добросовісне володіння, що виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, оскільки за обставинами справи позивач знав і не міг не знати про відсутність у попереднього володільця будівлі млина правовстановлюючих документів на зазначену будівлю, що не позбавляє позивача можливості набути право власності на таке майно у позасудовому порядку. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Отже умовами набуття права власності за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування майном, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику цього майна у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 10 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 10 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на це майно. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. За правилами статей12,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відмовляючи у задоволенні позову суд, виходить з того, що позивач [PERSON] звертаючись до суду із позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності на будинок та залучаючи [PERSON] не надала до суду жодного доказу, що саме відповідач наразі є власником спірного житлового будинку, позивачем не надано доказів викладених у позовній заяві обставин, щодо смерті [PERSON] , відсутності спадкоємців після смерті [PERSON] , а також не доведено, що померла [PERSON] була за життя власником спірного житлового будинку. Крім того не обгрунтовано чому право власності має бути визнано судом саме за [PERSON] , без врахування інших членів її родини, які за твердженням позивача, також проживають у спірному будинку понад 10 років. Окрім того, позивачем не долучено до матеріалів справи технічного паспорту на житловий будинок, не доведено, що спірний будинок не є самочинним будівництвом, додатки по позову не дозволяють встановти вартість спірного майна, та взагалі існування спірного будинку на момент пред`явлення позову. Таким чином підстав для задоволення позову не має. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed