Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування якого зазначив, що відповідачка має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Матір дитини з 29.04.2021 року по 29.04.2024 року відбувала покарання в місцях позбавлення волі. Відповідно до рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області малолітній [PERSON] має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Його опікуном призначено [PERSON] . Після звільнення [PERSON] з місць позбавлення волі, 05.08.2024 року спеціалістами служби у справах дітей спільно з працівниками Лозівського міського центру соціальних служб, було здійснено обстеження умов фактичного проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з метою з`ясування обставин, щодо можливості повернення дитини матері. Під час обстеження встановлено, що родина проживає у найманій квартирі багатоквартирного житлового будинку. Умови проживання незадовільні. Санітарно-гігієнічний стан помешкання незадовільний. Матір`ю не створено належних умов для проживання та виховання дитини. Відповідно до пояснень [PERSON] було з`ясовано, що вона не може забрати сина для подальшого виховання, так як за місцем реєстрації житло не придатне для проживання, а у найманому житлі відключено електропостачання та водопостачання, умов для проживання дитини не має. З відповідачкою було проведено бесіду щодо належного виконання батьківських обов`язків, офіційно попереджено щодо відповідальності по дотриманню прав дітей згідно із законодавством України. На даний час відповідачка продовжує проживати окремо від дитини, не дбає про свого сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, не забезпечує необхідним, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, фінансово не допомагає. Під час бесіди з дитиною, хлопчик зазначив, що не виявляє бажання в подальшому проживати з матір`ю. Хлопчик відчуває турботу та повагу зі сторони сім`ї опікуна. На підставі викладеного представник позивача просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №54 складений виконавчим комітетом Краснопавлівської селищної ради Лозівського району, Харківської області 14.08.2013 року; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3196 грн., щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття на особистий рахунок дитини; передати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , виконавчому комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, для подальшого його влаштування. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Копію позовної заяви нею було отримано власноручно 13.02.2025 року. У визначений їй строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подала, в подальшому конверти, які надсилалися за адресою її місця реєстрації повернуті до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, не заперечує проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 14.08.2013 року (а.с.10). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00030704179, сформованого 12.05.2021 року відомості про батька [PERSON] , [INFO] , внесені відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України (а.с. 12-13). Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.04.2021 року [PERSON] було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнена з місць позбавлення волі 29.04.2024 року (а.с.14-15, 18). Рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №474 від 25.05.2021 року, дитині [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.16). Рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №700 від 27.07.2021 року, над [PERSON] , [INFO] , встановлено опіку та призначено [PERSON] , [INFO] , опікуном над малолітнім та його майном (а.с.17). Із листа КНП «Міська дитяча поліклініка №1» Харківської міської ради №188 від 15.11.2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , перебуває під наглядом фахівців КНП «Міська дитяча поліклініка №1» Харківської міської ради, Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу укладено з лікарем-педіатром [PERSON] . Опікун дитини, [PERSON] , звертається до поліклініки у разі профілактичних оглядів чи хвороби дитини, рекомендації лікарів виконує в повному обсязі. Мати дитини, [PERSON] , з питань які стосуються здоров`я дитини, до поліклініки не зверталась (а.с.20). Згідно характеристики родини учня 5-В класу КЗ «Харківський ліцей №91 Харківської міської ради», [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] проживає з опікуном - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , адреса прописки: [ADDRESS] . Мати, [PERSON] , з [PERSON] не проживає, навчанням сина не цікавиться, не займається його вихованням. За час навчання [PERSON] мати жодного разу не приходила до школи та не телефонувала класному керівнику, батьківські збори не відвідувала. Дитина повністю знаходиться на забезпеченні опікуна. Стосунки з опікуном дуже добрі. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області від 14.11.2024 року, [PERSON] на обліку в Управлінні не перебуває, жодних видів державних соціальних допомог не отримує (а.с.19). Згідно довідки Лозівської філії Харківського обласного центру зайнятості від 18.11.2024 року, [PERSON] на обліку як безробітна не перебуває, допомогу по безробіттю не отримує (а.с.22). Із характеристики на [PERSON] , наданої поліцейським офіцером громади Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, вбачається, що [PERSON] зареєстрована на території Краснопавлівського старостинського округу за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , з співмешканцем [PERSON] . Має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ні [PERSON] , ні її співмешканець офіційно не працевлаштовані, живуть за рахунок випадкових заробітків, зловживають спиртними напоями. В ході розпиття алкогольних напоїв між ними виникали побутові сварки. За місцем їх мешкання відсутні житлово-побутові санітарні умови для належного проживання та виховання малолітньої дитини. Раніше [PERSON] була засуджена три рази за крадіжки, відбувала покарання з 29.04.2021 по 29.04.2024 в Качанівській виправній колонії №54. Після звільнення продовжує вести аморальний спосіб життя (а.с.23). Згідно листа Лозівського міського центру соціальних служб Лозівської міської ради Харківської області, адресованого начальнику служби у справах дітей Лозівської міської ради 29.11.2024 року, повернення малолітньої дитини [PERSON] на виховання до родини матері [PERSON] неможливе (а.с.24). Із протоколу бесіди з дитиною [PERSON] , вбачається, що 18.11.2024 року спеціалістами служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області було проведено бесіду з [PERSON] з метою визначення прихильності дитини до матері. З`ясовано, що [PERSON] не виявляє бажання в подальшому проживати з матір`ю. З матір`ю у дитини пов`язані негативні емоційні переживання. Зі слів хлопчика, він почувається добре, комфортно, відчуває турботу та повагу до себе з боку опікуна (а.с.25). Згідно Витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини 20.11.2024 №25, комісією вирішено рекомендувати службі у справах дітей підготувати документи та заяву до суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Із акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що 01.08.2024 року під час відвідин родини двері ніхто не відчинив, на телефонні дзвінки не відповідає. Зі слів сусідів [PERSON] останнім часом за даною адресою не проживає, мешкає у співмешканця [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Іноді зловживає алкогольними напоями (а.с.29). Із акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 05.08.2024 року вбачається, що умови проживання не задовільні, в наявності старі зношені меблі, побутова техніка. Санітарно-гігієнічний стан помешкання не задовільний. Для малолітнього сина [PERSON] не створені належні умови для проживання та розвитку (а.с.31). Із акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 21.11.2024 року вбачається, що [PERSON] не працевлаштувалася, не створила належних умов для проживання дитини (а.с.34). Згідно письмових пояснень [PERSON] від 05.08.2024 року, остання зазначила, що має сина [PERSON] , [INFO] , який проживає у сім`ї опікуна [PERSON] . Забрати дитину на виховання за місцем реєстрації не має можливості, оскільки житло не придатне для проживання, в найманому житлі відключено електропостачання та водовідведення (а.с.36). 03.04.2024 року [PERSON] винесено офіційне попередження щодо відповідальності по дотриманню прав дітей згідно із законодавством України (а.с.37). Із акту обстеження умов проживання підопічної дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 18.11.2024 року, вбачається, що умови проживання задовільні, в наявності необхідні меблі, побутова техніка, речі, предмети побуту, запас продуктів харчування. Для дитини облаштовано окрему кімнату, є місце для навчання, ноутбук, є місце для відпочинку, в наявності дитячий одяг та взуття. З метою уникнення негативних наслідків збройної агресії рф та перебування на стаціонарному лікуванні опікуна [PERSON] . [PERSON] тимчасово проживає за даною адресою з матір`ю опікуна [PERSON] . Під час бесіди [PERSON] розповів, що матір бачив востаннє в серпні 2024 року, вона йому не телефонує, не піклується про нього, бажання повернутися до матері не має (а.с.33). Згідно письмових пояснень [PERSON] від 28.11.2024 року, остання є опікуном малолітнього [PERSON] . З 01.05.2021 року займається його вихованням, утриманням, дбає про здоров`я, навчання дитини. Мати хлопчика [PERSON] проживає окремо від дитини, не дбає про свого сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, не забезпечує необхідним, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, фінансово не допомагає (а.с.35). Із висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 24.12.2024 року №2551, вбачається, що діючи в інтересах дитини виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.7-9). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , остання за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча мала б це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідачка не надала доказів, щодо належного виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, а також, що після влаштування дитини в сім`ю опікуна переглянула свою поведінку, змінила та покращила умови проживання, бажає брати участь у вихованні дитини. На підставі викладеного, зважаючи на те, що у вищезазначених нормах Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також враховуючи те, що ч.1 ст. 20 цієї ж Конвенції, передбачено, що дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою, для фізичного, духовного, інтелектуального розвитку дитини, в її же інтересах, враховуючи висновок органу опіки та піклування, досліджені докази в судовому засіданні, суд приходить до висновку, за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина, що на думку суду, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її належному вихованню і розвитку. Разом з тим, суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 6 ст. 164 Сімейного кодексу України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили направляється судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(ч.3 ст. 181 СК України). Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи, що відповідачем доказів неможливості утримувати сина через стан здоров`я, наявності інших осіб на утриманні або інших обставин, які мають істотне значення для вирішення справи, не надано, а також враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини,суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та стягує з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3196,00 грн., щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 13.01.2025 року. Суд вважає за необхідне на підставі ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Outcome: approved