Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Адвокат Кривша Ярослав Анатолійович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі - АТ «Банк Кредит Дніпро»), третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин Оксана Степанівна про стягнення безпідставно стягнутих коштів. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 23.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №79863 щодо стягнення з [PERSON] , який є боржником за договором №22035000113066 від 21.02.2019, укладеним з АТ «Банк Кредит Дніпро», на користь стягувача заборгованості в сумі 40980,65 грн. 25.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №79863 від 23.10.2020. 22.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитиною О.С. прийнято в своє провадження виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису №79863 від 23.10.2020. З доходів [PERSON] в межах виконавчого провадження [NUMBER] на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» стягнуто 38498,11 грн. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21.05.2024 по справі №752/23570/23 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №79863 від 23.10.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. Оскільки виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню, то відпала підстава, на якій відповідач набув кошти позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з його виконанням, а тому грошові кошти у розмірі 38498,11 грн. є безпідставно набутими відповідачем. Орієнтовний розрахунок судових витрат, які очікує понести позивач у зв`язку з розглядом справи склалається з витрат по оплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. та витрат за надання правничої допомоги в сумі 10000 грн. Просив стягнути з АТ «Банк Кредит Дніпро» на користь позивача грошові кошти сумі 38498,11 грн., стягнуті у виконавчому провадженні № [NUMBER], та судові витрати. 17.02.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 05.03.2025 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила закрити провадження у справі, а у випадку продовження розгляду відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що 21.02.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22035000113066, за умовами якого позичальнику було надано кредитні кошти у користування на умовах, визначених договором. Факт укладення договору підтверджується обома сторонами. Договір є діючим, правомірним та підлягає виконанню обома сторонами. [PERSON] було допущено прострочення платежів за кредитним договором. Після набрання законної сили рішенням суду від 21.05.2021 та з урахуванням вимог [PERSON] у цій справі у відповідача виникла вимога про погашення заборгованості за кредитним договором №22035000113066 від 21.02.2019, яку не було погашено позивачем. Тобто, у сторін виникли один до одного зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав. 26.02.2025 відповідач надіслав позивачу заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, за якою боржника було повідомлено про зарахування вимог на суму 38498,11 грн. Таким чином, в даній справі відсутній предмет спору. Суд залишає клопотання представника відповідача про закриття провадження у цій справі без задовлення, оскільки між сторонами існує спір про право. Доказів протилежного суду не надано. 20.03.2025 позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування у відповідача оригіналу кредитного договору №22035000113066 від 21.02.2019, яке суд залишає без задоволення, оскільки доказ, який просить витребувати позивач не стосується предмета доказування у даній справі. 20.03.2025 позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій заперечував факт укладення кредитного договору №22035000113066 від 21.02.2019. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21.05.2024 у справі №752/23570/23 виконавчий напис №79863 від 23.10.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., визнано таким, що не підлягає виконанню. Під часм розгляду справи №752/23570/23 судом встановлено, що 23.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №79863 щодо стягнення з [PERSON] , який є боржником за договором №22035000113066 від 21.02.2019, укладеним з АТ «Банк Кредит Дніпро», на користь банку заборгованості в сумі 40 980,65 грн. 25.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису №79863 від 23.10.2020. 22.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитиною О.С. прийнято у своє провадження виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №79863 від 23.10.2020 . З доходів [PERSON] в межах виконавчого провадження [NUMBER] стягнуто 45306,81 грн., з яких 38498,11 грн. - кошти перераховані на користь стягувача АТ «Банк Кредит Дніпро»; 3849,81 грн. - кошти перераховані приватному виконавцю Микитиній О.С., як основна винагорода згідно ВП [NUMBER], 2958,89 грн. - кошти перераховані приватному виконавцю Микитиній О.С., як витрати виконавчого провадження згідно ВП [NUMBER]. 26.02.2025 АТ «Банк Кредит Дніпро» надіслав на адресу позивача заяву про припинення зобов`язання зустрічних однорідних вимог у розмірі 38498,11 грн. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. В постанові Верховного Суду у справі № 753/20633/15-ц від 20 березня 2019 року зазначено, що предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб. У постанові Верховного Суду у справі № 592/12956/21 від 22 березня 2023 року вказано, що під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці з акону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Також Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 по справі №201/6498/20 викладено правовий висновок, згідно з яким факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів обґрунтовані тим, що судовим рішенням визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, на підставі якого в примусовому порядку з позивача на користь відповідача були стягнуті грошові кошти в сумі 38498, 11 грн. Судом встановлено, що відпала правова підстава, згідно з якою з позивача на користь відповідача були стягнути грошові кошти в межах виконавчого провадження, а тому грошові кошти у розмірі 38498,11 грн., стягнуті на користь банку, підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України. Доводи відповідача про те, що кредитний договір, на виконання якого було вчинено виконавчий напис, є дійсним, а позивачем не виконані умови цього кредитного договору та не погашена заборгованість, не спростовують факту визнання виконавчого напису (на підставі якого з позивача були стягнуті грошові кошти) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення таких коштів. Також суд звертає увагу, що судом не приймаються до увагу доводи відповідача, що останнім було припинено зобов`язання за кредитним договором №22035000113066 від 21.02.2019, шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 38498,11 грн., оскільки предметом розгляду даної цивільної справи є стягнення безпідставно набутих коштів, які отримані відповідачем в примусовому порядку на підставі виконавчого напису, який був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки під час вирішення даного спору судом не перевіряється факт виникнення між сторонами кредитних зобов`язань та розмір наявної заборгованості за кредитним договором № 22035000113066 від 21.02.2019. Доказів того, що заборгованість позивача перед банком за кредитним договором №22035000113066 від 21.02.2019 в сумі 38498,11 грн. є безспірною, не надано. Суд враховує доводи позивача, який зазначив, що він взагалі ніякого кредитного договору з банком не укладав, що також свідчить про те, що вимоги банку про стягнення боргу не є безспірними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1211,20 грн. у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення. Щодо судових витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 10000 грн. суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу були надані копія ордеру на надання правової допомоги від 05.02.2025 серії АІ № 1794234, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 06.10.2017 серії КС № 6254/10, довідка від 05.02.2025 про розмір коштів, що підлягають виплаті адвокату по договору №27/07, акт виконаних робіт від 05.02.2025, додаток №1 до договору від 27.07.2023 №27/07 про надання правової допомоги. Так відповідно до акту виконаних робіт від 05.02.2025 згідно договору №27/07 від 27.07.2023 адвокатом Крившою Я.А. було надано послуги позивачу на загальну суму 10000 грн. Враховуючи наведене, суд вважає вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу обґрунтованою, проте розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн. є неспівмірним із складністю справи, наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом щодо надання послуг та їх обсягом. Відтак, з урахуванням заперечень відповідача щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд вважає можливим стягнути в рахунок відшкодування цих витрат 5000 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Загалом сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 7211,20 грн. (1211,20 грн. + 5000 грн.= 6211,20 грн.).

Outcome: approved