Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним Договором № 4655556288 від 06.08.2021 року з яких: 32\~707,85 грн\~по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 93,60 грн - за річними процентами (в т.ч. прострочена); 511,10\~грн\~за щомісячними процентами (в т.ч. прострочена). Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~В обґрунтування вимог позивач вказує, що 06 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4655556288. За кредитним договором ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» надало [PERSON] кредит у розмірі 36\~817, 18 грн строком на 48 місяців зі сплатою відсотків за його користування. Приймаючи умови кредитного договору [PERSON] підтвердив, що ознайомлений із інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Кредитному договорі (п.4). 17.12.2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу №171221. Відповідно до умов цього договору та витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу №171221 від 17.12.2021 року АТ «Таскомбанк» є новим кредитором боржника [PERSON] за кредитним договором №4655556288 від 06.08.2021. Зазначає, що умови вищезазначеного кредитного договору відповідачем не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Станом на 07.03.2025 року заборгованість за кредитним договором №4655556288 від 06.08.2021 року становить 33312,55 грн, та складається з: 32707,85 грн\~- заборгованість по тілу кредиту; 93,60 грн - \~заборгованість по річним процентам; 511,10 грн -\~заборгованість по щомісячним процентам. Крім того, зазначає, що відповідачу надіслано повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором в стислі терміни, проте заборгованість так і не була погашена. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 33312,55 грн, а також понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату та час судового засідання. Відповідач у судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить справу розглядати без його участі, оскільки не має змоги бути присутнім у судовому засіданні, так як є діючим військовослужбовцем. Крім того, зазначив, що позовні вимоги визнає частково, просить перерахування та списання відсотків за користування кредитом від початку кредитування, згідний погасити залишок тіла кредиту, який просить розстрочити. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Частини 1, 2 ст.\~509\~ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629\~ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За правилом ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Таким чином, враховуючи те, що позивачем не надано належним чином завіреної копії кредитного договору, але його укладення відповідачем визнається, то судом встановлено, що між ТОВ\~«ФК\~Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого останньому надано кредит. Як вбачається із позовних вимог 17.12.2021 року ТОВ\~«ФК\~Центр фінансових рішень» відступив права вимоги АТ «Таскомбанк» на підставі укладення договору факторингу №171221, зокрема і право вимоги щодо боржника [PERSON] за кредитним договором №4655556288 від 06.08.2021 року, що підтверджується Реєстром прав вимоги до договору факторингу №171221 від 17.12.2021. У відповідності до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1\~ст. 514 цього Кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Так, ст.\~525\~ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При цьому відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частини 1, 5 ст.\~81\~ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов Договору відповідачу був наданий кредит у сумі 36\~817,18 грн на строк 48 місяців, річні проценти 11,99% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 2,99% від суми кредиту. Внаслідок порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань заборгованість станом на 07.03.2025 складає 33312,55 грн, з яких: 32707,85 грн заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 93,60 грн заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена); 511,10 грн заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена). Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. З розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за Договором, унаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 07.03.2025 складає 33312,55 грн. Ураховуючи вищевикладене, зокрема, те, що відповідач позов в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту визнав, а у зв`язку з тим, що позивачем не долучено до матеріалів справи договору кредиту, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору №4655556288 від 06.08.2021 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів та наявність боргу за тілом кредиту в розмірі доводиться розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 07.03.2025 рік та випискою по особовим рахункам [PERSON] . Крім того, такі обставин визнаються відповідачем. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] відсотків за зазначеним кредитним договором, суд доходить наступного висновку. Згідно з п. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~у редакції, чинній станом на момент укладення Кредитного договору, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію пп. 3 п. 4 цього\~Закону\~поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Пункт 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Указані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21 (провадження № 61-9565ск22), від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). Згідно з\~Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~та\~Закону України «Про введення воєнного стану в Україні»\~в Україні, 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжує діяти по теперішній час. На підтвердження проходження військової служби відповідачем [PERSON] надані наступні документи. Згідно довідки № 875/2 від 07.04.2025 року за підписом командира військової частини [NUMBER] , капітан [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] з 20.08.2021 року по теперішній час. Крім того, вказане підтверджується також копією посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] , виданого 22.06.2015 року, копією посвідчення офіцера серії [NUMBER] . Відтак, відповідач [PERSON] з 20.08.2021 до цього часу є військовослужбовцем. З огляду на наведені вище обставини, суд доходить висновку, що на відповідача поширюється дія положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», а відтак, відсотки за користування кредитними коштами з відповідача [PERSON] з 20.08.2021 стягненню не підлягають. Згідно наданого позивачем розрахунку за кредитним договором №4655556288 від 06.08.2021, заборгованість відповідача за період з 17.12.2021 по 01.03.2025 складає 33312,55 грн, та складається з: 32707,85 грн\~заборгованість по тілу кредиту; 93,60 грн\~заборгованість по річним процентам; 511,10 грн\~заборгованість по щомісячним процентам. Враховуючи те, що відповідач отримав від позивача грошові кошти, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №4655556288 від 06.08.2021 та випискою по особовим рахункам за період з 06.08.2021 по 07.03.2025, які в добровільному порядку не повернув, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 32707,85 грн підлягають задоволенню. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Вимоги позивача про стягнення з [PERSON] процентів за кредитом задоволенню не підлягають, оскільки відповідач як військовослужбовець згідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільняється від сплати процентів за кредитним договором. Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує із відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредитного договору. Відповідно до квитанції про сплату судового збору № 3284 від 21.03.2025 позивачем сплачено судовий збір у розмір 2422,40 грн. Згідно ч.1 ст.141\~ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати по сплаті судового збору в сумі 2378,43 грн (виходячи з розрахунку: 32707,85 грн (задоволена частина вимог) х 2422,40 грн (сума сплаченого судового збору) : 33312,55 грн (ціна позову). Також відповідач просить розстрочити суму тіла кредиту на чотири платежі. Згідно ч. 1\~ст. 267 ЦПК України\~суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також\~статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо). Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4\~ст. 435 ЦПК України\~за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Із змісту п. 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, вбачається, що розстрочка виконання рішення суду може бути надана судом при ухваленні самого рішення. Із змісту п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року\~вбачається, що суд, який ухвалив рішення, за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, може забезпечити його виконання, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Із змісту п. 37\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 року, вбачається, що визначення порядку виконання рішення суду, надання розстрочки виконання зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. На підставі наведеного суд вважає можливим розстрочити виконання судового рішення із стягнення боргу на суму 32707 грн 85 коп на чотири місяці.

Outcome: partial