Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

У березні 2025\~ року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис вчинений 13 березня 2019 року приватним нотаріусом\~ Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі № 5929,\~ та відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з єдиного реєстру боржників дізналася,\~ що вона є боржником у\~\~ виконавчому провадженні №58778951, що перебуває на примусовому виконанні в приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л. У відповідь на адвокатський запит, приватний виконавець Павелків Т.Л. направила позивачу документи, на підставі яких було відкрите виконавче провадження. В подальшому позивачу стало відомо, що підставою вказаної постанови, є нібито, укладений 03.06.2014\~ року між позивачем та ТОВ «Перший Український Міжнародний Банк» кредитний договір №GP-6428819,\~ загальна сума заборгованості що підлягає стягненню становить 16889,72 грн. Зазначене ВП відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса від 13.03.2019 року № 5929. Проте, жодних кредитних договорів з ТОВ «Перший Український Міжнародний Банк» позивачем не укладалось, між позивачем та відповідачем відсутні будь-яікі договірні відносини. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, так як вчинений нотаріусом на борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, що суперечить Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172. Пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, на підставі якого складено виконавчий напис, з 22.02.2017р. визнаний в судовому порядку нечинним. Також, позивач стверджує, що письмову вимогу від відповідача вона не отримувала. Крім того, нарахована до стягнення сума боргу є спірною, оскільки сплинули строки позовної давності,\~ тому нотаріус повинен був відмовити Товариству у видачі такого виконавчого напису. Процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді від 28.03.2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, призначено судове засідання\~ на 29.04.2025 року (а.с.23). Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача, адвокат Прохацька Т.О.\~ направила суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримано в повному обсязі. Відповідач не направив в судове засідання свого представника, по день та час розгляду спарви були повідомлені належно, позов визнали про що зазначили в письмовій заяві, просили здійснити розподіл судових витрат на підставі\~ ст.142 ЦПК,\~ стягнути 50 % судового збору. Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л.\~ в судове засідання не з`явилася,\~ про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подала. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 13 березня 2019 року приватним нотаріусом\~ Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, який було зареєстровано в реєстрі за № 5929,\~ про стягнення боргу з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №GP-6428819 від 03.06.2014 року,\~\~ укладеного\~ з АТ «Банк Ренесанс Капітал» правонаступником\~ усіх прав та\~ обов`язків якого є\~\~ АТ «Перший Український Міжнародний Банк». За вказаним виконавчим написом було запропоновано задовольнити вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк»\~ та стягнути з боржника, за період з 06.03.2018\~ р. по 03.06.2019р.,\~ включно, суму заборгованості, яка складає: 16389,72 грн., 10207,64 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4739,74\~ грн. - заборгованість за комісією; 1442,34грн .- прострочена заборгованість за відсотками. Загальна заборгованість\~ [PERSON] \~\~\~\~ становить 16889,72 грн.\~ (а.с.10). Встановлено, що 03.04.2019\~ року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58778951 з примусового виконання виконавчого напису № 5929, вчиненого 13.03.2019\~ року\~ приватним нотаріусом\~ Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості\~ в розмірі 16889,72 грн.\~ (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що у відповідь\~ на адвокатський запит б/н від 04.03.2025 року, повідомлено,\~ що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. перебувало виконавче провадження №58778951 з примусового виконання виконавчого напису № 5929 від 13.03.2029 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С.\~\~ про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк»\~ заборгованості\~ в розмірі 16889,72 грн.(а.с.7). Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п.2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, що стверджується листом за вих. № 22/01-16 приватного нотаріуса Гамаль І.М. (а.с.66). Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису по стягненню заборгованості за кредитними договорами, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суду не надано доказів, що стягувачем та нотаріусом було дотримано вимоги необхідні для вчинення виконавчого напису. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Так, в постанові Верховного Суду (справа №310/9293/15ц від 23.01.2018) зазначено, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція було висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність такого боргу, а також, враховуючи той факт, що заборгованість виникла за період з 06.03.2018\~\~ р. по 03.06.2019р.\~ на підставі договору, який діяв лише до 04.06.2017 року. Суду не надано відповідачем доказів тому, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хара\~ Н.С.,\~ для вчинення виконавчого напису стягувачем були надані: - оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору; - засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, повідомлення боржника про борг. З долученої до матеріалів справи копії пропозиції укласти договір (оферта) від 03.06.2014 року,\~ вбачається, що договір було укладено в простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса. Наведене узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 березня 2020 року по справі №757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року по справі №158/2157/17, від 21 жовтня 2020 року по справі №172/1652/18. Суду не надано доказів, що боржник [PERSON] була повідомлена за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення нею кредитних зобов`язань з пропозицією ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Відповідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду наведеного, та враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку,\~ що\~ оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено без дотримання вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних на При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн., за розгляд позовної заяви, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач позов визнав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у виді судового збору в сумі 605,60 грн.,\~ тобто 50 % від суми судового збору, яку сплатив позивач при поданні до суду позовної заяви, а іншу частину судового збору 605,60 грн., повернути позивачу\~ з державного бюджету. На підставі викладеного і

Outcome: approved