Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

У жовтні 2024 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів платника аліментів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, вони з відповідачем з 05 вересня 2009 року по 03 жовтня 2014 року перебували у шлюбі, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено актовий запис №2362 та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у них народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що дитина проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Дитина офіційно визнана інвалідом з дитинства та потребує додаткового догляду та утримання. За висновком ЛКК № 757 син за станом здоров`я потребує індивідуальної форми навчання 2024-2025 навчальному році. Відповідач належної участі у витратах на утримання спільної дитини не приймає. Сторони не досягли згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дитини. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які двічі повернулися з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч.5 ст. 279 ЦПК На підставі положень ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін. За матеріалами справи, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2014 року у справі № 752/13107/14-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Указаним судовим рішенням було встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 05 вересня 2009 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено актовий запис №2362. Згідно ч.4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, встановлені обставини рішенням суду від 03 жовтня 2014 року у межах цивільної справи № 752/13107/14-ц є преюдиційними для розгляду даної цивільної справи. Відповідно до наданих суду доказів, а саме копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 2133, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку ЛКК №757 від 28 серпня 2024 року Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад надання психіатричної допомоги» дитина [PERSON] на 2024-2025 навчальний рік потребує індивідуальної форми навчання. Позивач [PERSON] має посвідчення серії [NUMBER] про отримання державної соціальної допомоги, призначеної для [PERSON] , [INFO] . Згідно відомостей відділу з питань реєстрації місця проживання\\перебування фізичних осіб Голосіївської РДА №29679523 від 24 квітня 2018 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] також зареєстрована за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №896239 від 11 листопада 2024 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Мінімальний розмір аліментів в силу положень ст.182 СК України на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 року» установлено з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема для дітей віком до від 6 років до 18 років становить 3196,00 грн. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд відзначає, що відповідач має конституційний обов`язок утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. З урахуванням того, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається лише за заявою стягувача, тому, за відсутності такого бажання з боку позивача, суд визначає аліменти саме у частці від заробітку (доходу). Відповідач є повнолітньою працездатною особою, батьком, який за законом зобов`язаний утримувати свою дитину до повноліття, відомості про хвороби відповідача, а також те, що відповідач має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб відсутні, а відтак є необхідність визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, як і просить позивачка, - 1/4 частки на дитину. При цьому, суд враховує, що відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження свого матеріального становища та не довів, що він матеріально не спроможний сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Суд вважає, що аліменти, визначені судом, на утримання дитини забезпечать її матеріальні потреби з урахуванням її віку і стану здоров`я, а також забезпечать нормальні фізіологічні потреби. При визначенні розміру аліментів, суд виходить також із засад розумності та справедливості, вимог забезпечення належного матеріального утримання дитини та її гармонійного розвитку. Зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, виходячи із принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, суд вважає, що визначений розмір аліментів, є помірним для відповідача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судового збору у сумі 1211,20 грн, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved