Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача трьох відсотків річних у сумі 46054,40 грн. та інфляційних у розмірі 138845,20 грн., за період прострочення з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, та про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору у розмірі 3028,00 грн., а саме з кожного по 1514,00 грн., та фактично понесених судових витрат. При цьому посилається на те, що АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 11066869000 від 27.10.2006\~року (у системі обліку договір №11066869001) з додатковими угодами. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу [PERSON] кредит (грошові кошти) у сумі 36100,00 шв. франків, а вказаний відповідач зобов?язався щомісяця повертати наданий кредит у терміни, у розмірі та у строки, що передбачені кредитним договором, але у будь-якому випадку, повернути кредит у повному обсязі, не пізніше 27.10.2025\~року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п. п. 1.1, 1.2. кредитного договору) та сплатити проценти у розмірі 8.99 % річних. У забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору, прийнято поруку [PERSON] , згідно з договором поруки № 11066869000 /п від 27.10.2006\~року. У зв?язку з тривалим невиконанням позичальником своїх зобов?язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, виникла прострочена заборгованість за вказаним договором. АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за вказаним кредитним договором. Рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 15.04.2013\~року у справі № 2-199/12 встановлено факт порушення відповідачами зобов?язань щодо погашення боргу, наявність заборгованості за кредитним договором, позов банку задоволено та вирішено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість у сумі\~313210,83 грн.; вирішено питання щодо судових витрат. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2013\~року у справі № 2-199/12 залишається невиконаним, заборгованість за кредитним договором не погашена. Виписку за кредитним договором за 01.01.2025\~року та довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором, станом на 01.01.2025\~року, які сформовано шляхом витягу з електронних облікових систем банку та перенесено на паперові носії, як докази наявності заборгованості за кредитним договором, додано до позовної заяви. З довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 11320424000 від 24.03.2008 року вбачається відсутність погашення кредиту, процентів та пені після ухвалення 08.07.2013\~року рішення суду. Так, за прострочення погашення суми боргу\~313210,83 грн., що підлягає стягненню за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2013\~року у справі № 2-199/12, на думку представника позивача, необхідно стягнути солідарно з відповідачів 3 % річних у сумі 46054,40 грн. та інфляційні у розмірі\~138845,20 грн., за період прострочення з 02.04.2017 року\~по 23.02.2022\~року, а разом \~184899,61 грн. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 13.01.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін та вирішено здійснювати виклик відповідача у справі [PERSON] через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12.02.2025 року заяву-заперечення представника відповідача [PERSON] адвоката Дмитрієвої Ж.А. проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, залишено без задоволення. Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить відхилити відзив на позовну заяву. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.03.2025 року заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Дмитрієвої Ж.А. про зупинення провадження у справі, залишено без задоволення. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 16.04.2025 року заяву представника відповідача про зупинення провадження у справі, залишено без задоволення. Клопотання представника позивача задоволено. Провадження по справі в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Укрсіббанк» до [PERSON] про стягнення в порядку статті 625 ЦК України, закрито. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити, а представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення\~представників сторін та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27.10.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11066869000, за умовами якого, [PERSON] отримав кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 36100 швейцарських франків 00 сантимів, що дорівнює еквіваленту 160640 гривень 00 копійок за курсом Національного банку України, на день укладання цього договору, зі сплатою відсотків за використання кредитних коштів, у розмірі 8,99 % річних. Надання кредиту (грошових коштів) здійснено у наступний термін: 27 жовтня 2006 року по 27 жовтня 2016 року. Згідно з додатковою угодою № 1 до вищевказаного договору (щодо зміни схеми погашення кредиту) від 30.01.2009 року, серед іншого, було змінено кінцевий термін повернення кредиту за договором, а саме позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі у термін, не пізніше 27 жовтня 2025 року, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту, відповідно до умов договору. Також сторони домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме - № 11066869000, так і реєстраційний номер договору у системі обліку банку, а саме - № 11066869001. Крім того, 27.10.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 11066869000/п, відповідно до умов якого, [PERSON] зобов`язалася відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» за виконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед АКІБ «УкрСиббанк» у повному обсязі, що виникли з кредитного договору №11066869000 від 27.10.2006 року та кредитного договору № 11066886000 від 27.10.2006 року, як існуючих у теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому. У свою чергу, 30.01.2009 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено додаткову угоду № 1 до вказаного вище договору поруки (згода забезпечувати змінене зобов`язання). 15.04.2013 року Богунським районним судом м. Житомира було ухвалено рішення у справі № 2-199/12 за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, в особі Житомирського управління АТ УкрСиббанк, до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно з яким, позов задоволено повністю; стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства УкрСиббанк заборгованість за кредитним договором № 11066869000 у сумі 313210 гривень 83 копійки; стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства УкрСиббанк по 850 грн. судового збору та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитом [PERSON] на 01.01.2025 року за кредитним договором, заборгованість за кредитом становить 28278 швейцарських франків 66 сантимів, та, згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по процентам за користування кредитом [PERSON] на 01.01.2025 року за кредитним договором має загальний залишок заборгованості по процентам за користування кредитом, який становить 25825 швейцарських франків 70 сантимів. Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін [PERSON] на 01.01.2025 року за кредитним договором №11066869001 від 30.01.2009 року, має загальний залишок заборгованості за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, який становить 19294 швейцарських франки 79 сантимів. Всього сума заборгованості (кредит+проценти) становить 73829 швейцарських франків 37 сантимів, що еквівалентно 3426280 гривень 79 копійок, за курсом Національного банку України, станом на 01.01.2025 року згідно із залишком заборгованості у валюті кредиту. Згідно з розрахунком суми 3 % річних, наведеним представником позивача у позовній заяві, усього 3% річних становить - 46054,40 грн., з яких 17762,92 грн., за період з 02.04.2017 року по 20.02.2019 року, та 28291,48 грн., за період з 21.02.2019 року по 23.02.2022 року. Відповідно до розрахунку суми інфляційних витрат, наведеним представником позивача у позовній заяві, сума інфляційних втрат становить - 138845,20 грн., з яких 68436,57 грн., за період з 02.04.2017 року по 20.02.2019 року, та 70408,64 грн., за період з 21.02.2019 року по 23.02.2022 року. За загальним правилом ст. ст.\~15,\~16\~ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Положеннями ч. ч. 1, 2\~ст. 4 ЦК України\~передбачено, що основу цивільного законодавства України становить\~Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є\~Цивільний кодекс України. Відповідно до ч. 1\~ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ч. 1\~ст.\~526\~ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями\~ч. 1 ст. 611 цього Кодексу\~передбачено,\~що у\~разі порушення\~зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: припинення\~зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; зміна\~умов зобов`язання; сплата\~неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою\~статті 612 цього Кодексу\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому, у\~ст. 625 ЦК України\~визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 598 ЦК України,\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема,\~стаття 599 цього Кодексу\~передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Приписами\~статті 604 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). З аналізу вказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою\~статті 625 Цивільного кодексу України\~сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (п 41. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18)). Як встановлено у вказаній справі та зазначено вище, 15.04.2013 року Богунським районним судом м. Житомира було ухвалено рішення у справі № 2-199/12, яким позов задоволено у повному обсязі та стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства УкрСиббанк заборгованість за кредитним договором № 11066869000 у сумі 313210 гривень 83 копійки. Вказана обставина не підлягає доказуванню, з огляду на ч. 4\~ст.\~82\~ЦПК України, якою встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1\~ст.\~18\~ЦПК України,\~ судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 4\~ст.\~263\~ЦПК України,\~ при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі\~статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), від 23.06.2020 року у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). У частині другій статті\~625 ЦК України\~зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 19.06.2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), від 23.10.2019 року у справі № 922/3013/18 (провадження № 12-116гс19), від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19)). Також суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц, в якій містяться висновки про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Як зазначено у позовній заяві, підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2013 року, ухвалене у справі №2-199/12, відповідачем не виконано у повному обсязі, а відтак позивач має право на отримання сум, передбачених\~ст.\~625\~ЦК України в межах строку загальної позовної давності з урахуванням строків дії карантину та воєнного стану в Україні, на які він продовжується. Відповідачем не спростовано доводи позивача щодо порушення умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Заперечуючи проти визначеного позивачем розміру заборгованості, свого розрахунку заборгованості та доказів на його підтвердження, відповідач та його представник не надали. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 46054,40 грн. та інфляційні втрати у розмірі 138845,20 грн., за період прострочення з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, а відтак позов підлягає до задоволення. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Положеннями пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 1\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову у повному обсязі, на підставі\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3028,00 грн. судового збору.

Outcome: approved