Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка приходилась рідною тіткою чоловіку позивачки - [PERSON] . З 01.03.2016 [PERSON] проживала разом з позивачкою та її чоловіком за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне останній майно, що якого входить 13/75 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Інші 62/75 частини вищезазначеного будинку та 1/2 частини відповідної земельної ділянки належали на праві власності [PERSON] , які позивачка успадкувала після смерті чоловіка. [PERSON] звернулась до Суворовської державної нотаріальної контори в місті Одесі із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги після смерті [PERSON] . На підставі даної заяви, нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори в місті Одесі було заведено спадкову справу та одночасно повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш ніж 5 років до часу відкриття спадщини. Представник позивачки у позовній заяві вказує на те, що звернення з вказаною заявою про прийняття спадщини обумовлено тим, що спадкодавець - [PERSON] проживала протягом тривалого часу разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , а саме з 01 березня 2017 року по дату смерті. Вони вели разом спільний побут та мали спільний бюджет. Крім того спорів щодо поділу спільного будинку не виникало. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON] в силу ч. 1 ст. 1264 ЦК України як спадкоємець четвертої черги - особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У зв`язку з цим, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] , померлою [INFO] , більше п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме з 01.03.2017 по день смерті [PERSON] . Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 08.05.2024 було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.02.2025 було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Однак, представник позивачки подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд провести розгляд даної справи за відсутності сторони позивача. Представник відповідача Одеської міської ради у судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, із будь - якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався. А тому, суд проводить розгляд даної справи за відсутності представника відповідача відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] . [PERSON] приходилась рідною тіткою чоловіку позивачки - [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується наступними доказами, наявними у матеріалах справи: ?копією Свідоцтва про народження чоловіка [PERSON] , з якого вбачається, що його батьками були [PERSON] та [PERSON] ; ?копією Свідоцтва про одруження батьків [PERSON] , з якого вбачається, що дошлюбне прізвище [PERSON] - [PERSON] ; ?копією Свідоцтва про одруження [PERSON] , з якого вбачається, що її дошлюбне прізвище було [PERSON] . Таким чином, [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами, та відповідно, [PERSON] приходилась рідною тіткою [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, після чого відкрилася спадщина на належні йому 62/75 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частини відповідної земельної ділянки, які позивачка успадкувала після смерті чоловіка. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2022. Суд зазначає, що інші 13/75 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] належали [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на вказане майно. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до Суворовської державної нотаріальної контори в місті Одесі із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги після смерті [PERSON] . На підставі даної заяви, нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори в місті Одесі було заведено спадкову справу № 220/2023 та листом № 1730/02-14 від 29.06.2023 повідомлено [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш ніж 5 років до часу відкриття спадщини, що підтверджується наявними у матеріалах справи копією вказаної спадкової справи. Таким чином, підставою звернення до суду з даним позовом слугувала неможливість прийняття спадщини позивачкою [PERSON] після смерті [PERSON] , як спадкоємця четвертої черги без встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш ніж 5 років до часу відкриття спадщини. По справі встановлено, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записом, який міститься в Будинковій книзі для прописки громадян, які проживають за адресою: [ADDRESS] , а також відміткою від 01 березня 2017 року у паспорті [PERSON] щодо місця проживання. З наявного в матеріалах справи Акту про спільне проживання від 14.12.2023 вбачається, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією сім`єю з 2017 року за адресою: [ADDRESS] . Даний факт було складено сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких було завірено керівником ОСОН мікрорайон «Слобідський». Також, факт спільного проживання позивачки та [PERSON] за вказаною вище адресою підтверджується наявною у матеріалах справи Довідкою (витягом з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрації) №195 від 21.07.2023, яка видана Керівником Органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Слобідський». Згідно Листа - відповіді кур`єрської служби доставки ТОВ «Двадцять п`ять годин» від 03.04.2024 на адвокатський запит від 29.03.2024 встановлено наступні обставини: ?ТОВ «Двадцять п`ять годин» у 2017 році здійснювало доставку посилки на ім`я [PERSON] на адресу: [ADDRESS] ; ? ТОВ «Двадцять п`ять годин» у 2018 та у 2021 році здійснювало 5 поштовий відправлень від [PERSON] з адреси: [ADDRESS] ; ?ТОВ «Двадцять п`ять годин» здійснило доставку поштових відправлень для адресата - [PERSON] упродовж періоду з 2018 року по 2022 рік. У позовній заяві представник позивачки вказує на те, що оскільки [PERSON] була похилого віку, [PERSON] піклувалась про неї, займалась її лікуванням та доглядала її до дати смерті. Також позивачка займалась питаннями поховання [PERSON] . В підтвердження вказаної обставини до матеріалів позову стороною позивача було долучено Договір - замовлення від 18.11.2022 та Свідоцтво про поховання №055491. Окрім того, суд зазначає, що стороною позивача було долучено фотокартки, з яких вбачається той факт, що [PERSON] та позивачка разом вечеряють та проводять вільний час у колі родини. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (частина перша статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно із статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Для набуття права на спадкування за законом на підставі зазначеної статті необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (пункт 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 30 вересня 2019 року в справі №554/14633/15-ц (провадження №61-9952св18) та від 21 березня 2019 року в справі №461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18). Отже слід зазначити, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. З метою застосування статті 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». Отже наявні у справі докази та фактичні обставини вказують на те, що між позивачкою [PERSON] та померлою [PERSON] протягом тривалого часу склались усталені сімейні стосунки, які існували до часу смерті спадкодавця. Позивачка та спадкодавець [PERSON] на час відкриття спадщини були зареєстровані в одному будинку, позивачка повністю опікувалась життям спадкодавця, що з огляду на їх тривале спільне проживання та наявність спільних інтересів, є ознакою ведення спільного господарства. З урахуванням вищевказаного слід визнати доведеним юридичний факт, що позивачка [PERSON] була пов`язана зі спадкодавцем [PERSON] спільним побутом та взаємними правами і обов`язками - проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому відповідно до статті 1264 ЦК України має право спадкування за законом у четверту чергу. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, докази, надані позивачкою в підтвердження її порушеного права є належними, достовірними, допустимими, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даного позову та належному судовому захисті порушених спадкових прав позивача. На підставі та

Outcome: approved