Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

14.02.2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, Виконавий комітет Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, за час перебування сторін у шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28 липня 2014 року. Після народження дитини подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, спільні відносини почали погіршуватися на початку 2015 року. В подальшому між сторонами зникла взаємна повага та взаєморозуміння, останні стали мати різні погляди на спільне життя. Відповідач в 2016 року залишив малолітню дитину з Позивачем та більше життям малолітньої дитини не цікавився. З урахуванням зазначених вище обставин Позивач була вимушена звернутися до суду в червні 2017 року з позовною заявою про розірвання шлюбу. Так заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/6664/17 від 15.09.2017 року шлюб укладений між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Так як Відповідач покинув Позивача та малолітню дитину та починаючи з літа 2016 року більше ніколи не з`являвся, останнього згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.08.2022 року у справі № 369/13642/21, Відповідача було визнано таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Також про відсутність батька у житті малолітньої дитини свідчить й розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 877 від 06.11.2019 року «Про надання дозволу [PERSON] на зміну прізвища малолітній дитині [PERSON] ». Зі змісту зазначеного розпорядження вбачається, що Позивачу було надано дозвіл на зміну прізвища малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , з « [INFO] » на « [INFO] ». На підставі вказаного розпорядження було отримано нове свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER] від 14.09.2021 року, де було змінено прізвище малолітньої дитини з « [INFO] » на « [INFO] ». З огляду на те, що Відповідач починаючи з 2016 року жодного разу не надавав допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, Позивач була змушена звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття. Так, згідно судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.08.2024 року у справі № 369/12213/24 було стягнути з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] - у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Після отримання судового наказу, Позивач отримала виконавчий лист та подала його до виконавчої служби за місцем проживання боржника. Так, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.08.2024 року державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі зазначеного вище виконавчого документу було відкрито виконавче провадження за № [NUMBER]. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що станом на 01.02.2025 року заборгованість по сплаті аліментів складає 25 049 гривні 61 коп. З часу фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, тобто з 2016 року, Відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомо відсторонився від участі у вихованні та розвитку доньки [PERSON] . Відповідач не проявляв та продовжує не проявляти жодної зацікавленості щодо життя дитини, її успіхів у навчальному процесі, взагалі не цікавиться станом здоров`я та потребами дитини. [INFO] доньці сторін виповниться 10 років, проте до теперішнього часу дитина жодного разу не бачила батька [PERSON] , а тому при зустрічі дитина не матиме змоги навіть впізнати свого рідного батька. Сам Відповідач не проявляє будь-яких активних чи пасивних дій, які б свідчили про бажання останнього виконувати свої батьківські обов`язки та зацікавленість останнього щодо дитини. Поряд з цим, відповідач не цікавиться життям доньки, її успіхами у навчанні, жодним чином не контактує з донькою, тобто наявність та фактична участь батька у житті дитини не простежується. Так, з метою спонукання Відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, Позивачем було порушено питання щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так, згідно листа начальника Відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 24.12.2024 року відділ поліції повідомляє, що в даному випадку в діях Відповідача вбачаються ознаки адміністративного правопорушення згідно ч.1 ст. 184 КУпАП «Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей». Притягнути до адміністративної відповідальності Відповідача не надалося за можливе, так, як місце проживання та перебування Відповідача не відомо, ймовірно залишив територію України, номер мобільного телефону не активний. Впродовж 9 років всі питання щодо матеріального забезпечення сина, його навчання та розвитку, організації належних житлових умов та забезпечення медичного догляду Позивач змушена вирішувати самостійно. Батьки Позивачки [PERSON] (бабуся) та [PERSON] (дідусь) допомагають Позивачці у вихованні та розвитку дитини, спільними зусиллями матеріально забезпечують малолітню [PERSON] та організовують належні умови для її розвитку, навчання, відпочинку тощо. Позивачка та її батьки всіма силами намагається віддати свою любов та турботу дівчинці, компенсувати дитині відсутність рідного батька у її житті. З огляду на вищевикладені обставини, з метою якнайкращого забезпечення прав та законних інтересів дитини, Позивачка вважає за необхідне звернутися до суду з вказаним позовом. На підставі зазначеного позивачка просила суд: - позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (актовий запис № 115 від 28.07.2014 року, складений виконавчим комітетом Софіївсько - Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області); - понесені судові витратити стягнути з відповідача на користь позивачки. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.02.2025 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.03.2025 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання призначене на 18.04.2025 року учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, відзиву не надав. Крім того, виклик відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України». Представник третьої особи Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечували щодо задоволення позову. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.12.2013 року відділом державної реєстрація актів цивільного стану реєстраційної служби Києво- Святошинського районного управління юстиції у Київській області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 151. За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28 липня 2014 року (актовий запис №115 складений Виконавчий комітет Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28 липня 2014 року). Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/6664/17 від 15.09.2017 року ухвалено шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 11 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 151, розірвати. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/13642/21 від 16.08.2022 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено та ухвалено визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП невідомий, таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади № 2023/004664655 та № 2023/004663475 від 22.06.2023 року Позивач та її донька [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки приватного підприємства «Клініка Медіком» від 23.01.2025 року вбачається, що [PERSON] [INFO] обслуговується у клініці з 2014 року. У медичній картці дитини зазначені телефони представників дитини, а саме мами та бабусі. Також до медичного центру ПП «Клініка Медіком» дитину [PERSON] завжди супроводжувала мама та бабуся. Відповідно до довідки, виданої Київською Міжнародною Школою від 23.01.2025 року вбачається, що [PERSON] [INFO] є учнем 5 класу та навчається у школі з 26 серпня 2021 року. Договір про надання освітніх послуг був підписаний [PERSON] (бабуся) та [PERSON] (дідусь), які несуть відповідальність за виконання умов договору. Усі платежі за навчання здійснюються вказаними особами. Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 877 від 06.11.2019 року «Про надання дозволу [PERSON] на зміну прізвища малолітній дитині [PERSON] » позивачу було надано дозвіл на зміну прізвища малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , з « [INFO] » на « [INFO] ». На підставі вказаного розпорядження було отримано нове свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER] від 14.09.2021 року, де було змінено прізвище малолітньої дитини з « [INFO] » на « [INFO] ». Згідно судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.08.2024 року у справі № 369/12213/24 наказано стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] - у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.08.2024 року державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі зазначеного вище виконавчого документу було відкрито виконавче провадження за № [NUMBER]. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що станом на 01.02.2025 року заборгованість по сплаті аліментів складає 25 049 гривні 61 коп. Крім того, за фактом умисного ухилення відповідачем від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини Бучанським РУП ГУНП у Київській області було відкрито кримінальне провадження №12024116050000069 від 06.12.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.12.2024 року. Згідно відповіді старшого дізнавача СД Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 11.02.2025 року вбачається, що у провадженні сектору дізнання Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 12024116050000069 від 06.12.2024, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, з приводу несплати аліментів Відповідачем на утримання малолітньої дитини [PERSON] . Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Проводяться слідчі дії з метою отримання доказів для подальшого притягнення Відповідача до кримінальної відповідальності. Згідно висновка щодо визначення доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , складеного 25 березня 2025 року Борщагівською сільською радою Бучанського району Київської області, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Борщагівській сільській раді Бучанського району Київської області від 13 березня 2025 року (протокол №4) орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що донька [PERSON] з моменту розірвання шлюбу між сторонами постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] . Як вказує позивач та встановлено судом, відповідач не проживає із дитиною однією сім`єю, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про доньку, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання. У відповідності до вимог ч. 1, 4, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню доньки [PERSON] . Частиною 2 ст. 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Разом з тим, доказів участі відповідача у вихованні доньки, піклування про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальне забезпечення, харчування, медичний догляд і лікування суду не надано, що дає суду підстави визнати відсутність таких дій зі сторони відповідача доведеними. Крім того, жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні дитини з боку позивача, матеріали справи не містять. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією України. Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасовує лише правовий зв`язок між ним та його донькою, підтверджує відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дитиною. Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також те, що відповідач фактично не виконував свої батьківські обов`язки з літа 2016 року (як зазначає позивач в позові), суд приходить до висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та зважаючи на те, що позивачем при зверненні до суду із позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується відповідною квитанцією, яка міститься в матеріалах справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved