Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.03.2013 Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» (далі - «Банк») надав у кредит [PERSON] (далі - «Клієнт/Відповідач») кошти в розмірі 30 000.00 грн. (тридцять тисяч гривень) згідно заяви № 010-99935-060313 (далі - «Кредитний договір»). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі -«ЦК України»), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до умов п. 2.3. Частини 2 та п. 1.1. Частини 3 Кредитного договору Клієнту надано кредитні кошти на 36 місяців, шляхом безкоштовного перерахування та виплати через касу відділення УДППЗ «УКРПОШТА», що підтверджується розрахунковою квитанцією на видачу готівки від 06.03.2013 та чеком МА УАППЗ «УКРПОШТА» від 06.03.2013 (засвідчена належним чином копії платіжних документів додаються). Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання процентів від суми позики. Розмір та порядок одержання процентів встановлюється договором. 02.06.2020 між публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (далі також - «Новий кредитор/Позивач») був укладений Договір № 2253/К про відступлення прав вимог (далі - «Договір про відступлення»), з додатками до нього, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за Кредитним договором відступлено Позивачу (копія Договору про відступлення додається). Відповідно до п. 1. Договору про відступлення та на умовах, встановлених ст. 512-519 Цивільного кодексу України. Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до: позичальників фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору (далі - Додаток № 1 до Договору), надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) тощо, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі а текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Право вимоги Новий кредитор сплачує Банку за Право вимоги грошові кошти у сумі та порядку, визначених цим Договором. Відповідно до п. 4 Договору про відступлення сторони погодились, що загальна вартість прав вимоги за Договором (Ціна договору) становить 2 488 200.00 грн. Сплата коштів у сумі 2 488 200,00 грн. здійснена Позивачем двома платежами і підтверджується копіями платіжних доручень № 48 від 26.05.2020 року на суму 1 800 000,00 грн. та № 49 від 27.05.2020 року на суму 688 200,00 грн. (копії платіжних доручень додаються). Права Вимоги переходять до Нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотнього відступлення. Станом на дату звернення до суду з цим позовом, розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором становить 52 797,49 грн. (п`ятдесят дві тисячі сімсот дев`яносто сім гривень, 49 копійок), в тому числі: (1)основна сума заборгованості - 21 615,16грн.; (2)заборгованість за нарахованими процентами по кредиту - 8 670,58 грн.; (3)заборгованість по комісіях - 20 940,00 грн.; (4)сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту - 1 121,77 грн.; (5)сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків - 449,98 грн. Таким чином, в результаті укладення Договору про відступлення кредитором у зобов`язанні, за Кредитним договором, стало ГОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», яке відповідно до умов Договору про відступлення набуло права вимагати замість первісного кредитора- ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» належне виконання боржником [PERSON] зобов`язань в межах переданого права вимоги, яке на момент пред`явлення цього позову залишається непогашеним. Зважаючи на це, представник ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» - адвокат Ружицький О.А. звертається до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з цим позовом про стягнення коштів. Як було зазначено вище, факт надання коштів та умови повернення коштів зафіксоване у Кредитному договорі який підписано Відповідачем в якому, зокрема, зазначено, про надання ПАЇ' «ДЕЛЬТА БАНК» коштів у розмірі 30 000.00 грн. які Кваченко 0.10 зобов`язувався повернути у тій же сумі не пізніше 06.03.2016 розрахунковою квитанцією на видачу готівки від 06.03.2013 та чеком МА УАППЗ «УКРГЮШТА» від 06.03.2013. Станом на сьогодні Відповідач не повернув Позивачу кредитні кошти у розмірі 21 615,16 грн. Згідно п. 2.4. Частини 1 Кредитного договору. Клієнт зобов`язується сплатити проценти в розмірі 9.99 % (дев`ять цілих дев`яносто дев`ять сотих відсотків) річних за користування кредитом. Відповідно, сума процентів за користування кредитом склала 8 670,58 грн. Згідно п. 2.5. Частини 2 Кредитного договору. Клієнт зобов`язується сплатити комісію в розмірі 3,49 % (три цілих сорок дев`ять сотих відсотків) в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно, сума комісії за обслуговування кредитної заборгованості склала 20 940,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї етапі поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Нарахування трьох відсотків річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. Таким чином, окрім суми кредитних коштів та процентів за користування ним, Відповідач також мас сплатити 3% річних від простроченої суми кредиту у розмірі і 121,77 гри., та 3% річних від простроченої суми процентів за період користування позикою у розмірі 449,98 гри. 02.06.2020 року AT «ДЕЛЬТА БАНК» та Позивач склали Додаток № 1 до Договору про відступлення, яким засвідчили відступлення (передання) AT «ДЕЛЬТА БАНК» як первісним кредитором та набуття (прийняття) ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» як новим кредитором права вимоги за Кредитним договором (копія Витягу з Додатку №1 до Договору відступлення додається). Стаття 516 ЦК України встановлює, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, представник позивача зазначає, що ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» з 02.06.2020 року є кредитором у зобов`язанні Відповідача за Кредитним договором. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, просила справи слухати без її участі, надала суду відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи, що посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, а також просила застосувати строки позовної давності. Зазначала, що право вимоги у поверненні (стягненні) наданих коштів спливло 31 грудня 2017 року, оскільки останній платіж по кредиту був здійснений у 2014 році. Крім того, згідно Договору про відступлення права вимоги № 2253/К від 02 червня 2020 року, позивач зобов`язаний був повідомити відповідача про відступлення права вимоги за основним договором протягом 100 днів з дня набрання чинності цього договору. Однак, жодних повідомлень на адресу [PERSON] від ТОВ «Профіт Файненс» не надходило, як і не надходило жодних вимог про погашення будь-якої заборгованості. Також, представник відповідача, адвокат Лешковят Т.Є. зазначає про те, що оскільки за договором про відступлення прав вимоги № 2253/К від 02 червня 2020року, право вимоги за 3 % річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту у розмірі 1121,77 грн на 3% річних від суми відсотків за період прострочення їх повернення у розмірі 449,98 грн не передавалось, а також у зв`язку з пропуском строків позовної давності на право вимоги у повернені коштів, що були надані у кредит, відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення 3 % річних. У відповіді на відзив, представник ТОВ «Профіт Файненс» просив позовну заяву задовольнити та зауважив, що перебіг позовної давності слід обраховувати з 13 вересня 2024 року, тобто з дня коли відповідачем були вчинені дії (сплачено кошти у розмірі 195 грн) з визнання ним свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів. У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В свою чергу представник позивача у письмових поясненнях на заперечення представника відповідача просив позов задовольнити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно до ч. 1 ст. 12 та ч.ч. 3, 4 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. Судом встановлено, що 06 березня 2013 року, згідно поданої [PERSON] заяви №010-99935-060313, між ним та ПАТ «Дельта Банк» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 30 000,00 грн строком 36 місяців (а.с. 6). Згідно п. 2.4. Частини 2 Кредитного договору, Клієнт зобов`язується сплатити проценти в розмірі 9.99 % (дев`ять цілих дев`яносто дев`ять сотих відсотків) річних за користування кредитом. Відповідно п. 2.5. Частини 2 Кредитного договору, Клієнт зобов`язується сплатити комісію в розмірі 3.49 % (три цілих сорок дев`ять сотих відсотків) в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Згідно п. 3.1. Частини 3 Кредитного договору, Клієнт погашає кредитну заборгованість не пізніше 06 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 2015.00 грн. у відповідності до графіку платежів на відкритий рахунок відкритий згідно п. 2.7. Частини 2 Кредитного договору. Відповідно до квитанції на видачу готівки 06 березня 2013 року [PERSON] отримав 30000 грн від ПАТ «Дельта Банк» згідно заяви №010-99935-060313 від 06 березня 2013 року (а.с. 11). Згідно графіку платежів, що є додатком 1 до заяви №010-99935-060313 від 06 березня 2013 року, [PERSON] погодився на погашення кредиту у сумі 2015 грн щомісячно починаючи з 06 березня 2013 року до 06 березня 2016 року включно (а.с.9). 02 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» укладено договір № 2253/К про відступлення прав вимоги з додатками до нього, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором №010-99935-060313 відступлене позивачу (а.с. 12-16). Відповідно до витягу (додаток №1 до договору 2253/К про відступлення прав вимоги від 02 червня 2020 року) до ТОВ «Профіт Файненс» перейшло, зокрема, право вимоги до [PERSON] щодо його заборгованості у розмірі 51225,74 грн (а.с. 15). Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3)виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, до ТОВ «Профіт Файненс» перейшли всі права щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором №010-99935-060313 від 06 березня 2013 року. Згідно з розрахунком позивача за кредитним договором №010-99935-060313 від 06 березня 2013 року заборгованість відповідача становить 52 797,49 грн., яка складається з: основної суми заборгованості - 21 615,16грн., заборгованості за нарахованими процентами по кредиту - 8 670,58 грн., заборгованості по комісіях - 20 940,00 грн., суми 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту - 1 121,77 грн., суми 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків - 449,98 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність заборгованості у [PERSON] за кредитним договором №010-99935-060313 від 06 березня 2013 року. Разом з тим, заперечуючи проти позову представник відповідача, крім іншого, посилалась на пропуск строку позовної давності позивача на звернення до суду з даним позовом. Дане твердження представника відповідача є слушним виходячи з наступного. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Тлумачення статті 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт: має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист; у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту; самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим. Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 259ЦК України позовна давність,встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Натомість, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України). У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою ст. 261ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13 та № 6-120цс13. У даній справі право вимоги у ТОВ «Профіт Файненс» на пред`явлення позову щодо стягнення в судовому порядку з [PERSON] заборгованості за кредитним договором виникло з настанням часу несплати ним чергового платежу, тобто починаючи з наступного дня після настання строку платежу - 07 березня 2016 року. Представником відповідача заявлено про те, що [PERSON] здійснив останній платіж за вказаним кредитним договором у 2014 році (місяць не пам`ятає і квитанцію надати не може). Натомість позивачем не надано суду виписки по рахунку для погашення заборгованості, а також інших доказів, з яких можна було б достеменно встановити коли саме і в якому розмірі відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ТОВ «Профіт Файненс» звернулось до суду з цим позовом 30 вересня 2024 року, тобто більш ніж через 8 років після спливу визначеного договором строку кредитування, при цьому питання щодо поновлення строків позовної давності товариство не порушувало, а також не надало доказів того, що позовна давність, встановлена законом, була збільшена за домовленістю сторін. Питання поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Саме позивач повинен довести поважність характеру тієї чи іншої причини, а не інші учасники, адже це в його інтересах, щоб суд визнав поважними причини пропуску позовної давності. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що питання поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Під час розгляду справи, а саме у відзиві на позов адвокат Лешковят Т.Є., діючи в інтересах [PERSON] заявила про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 266 та частини 4 статті 267ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За вказаних обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування у справі строків позовної давності, у звязку з чим у задоволенні позовних вимог ТОВ «Профіт Файненс» слід відмовити у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Доводи представника позивача про те, що у даному випадку мало місце переривання перебігу позовної давності у зв`язку з здійсненням відповідачем [PERSON] 13 вересня 2024 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором переказу коштів на корить ТОВ «Профіт Файненс» у розмірі 195 грн, суд вважає необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі № 686/23170/19, переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності. Таким чином, платіж, який здійснений після спливу позовної давності, не є підставою для переривання позовної давності. Крім того, щодо самого доказу про часткову сплату заборгованості, що категорично заперечується відповідачем, суд критично оцінює такий доказ з огляду на таке. Згідно платіжної інструкції № NC-4138821 від 13 вересня 2024 року, ТОВ «Свіфт Гарант» сплатило на рахунок ТОВ «Профіт Файненс» платіж у розмірі 195 грн в якості погашення кредиту за умовами кредитного договору №010-99935-060313 від 06 березня 2013 року. В призначенні платежу зазначено: платник [PERSON] . Разом із тим, платником у вказаній платіжній інструкції вказано саме ТОВ «Свіфт Гарант», надавач платіжних послуг платника АТ «ОТП Банк». [PERSON] 23 січня 2025 року звернувся до районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області із завою щодо здійснення перевірки стосовно вказаної платіжної інструкції, оскільки зазначав про те, що вказаний платіж не вчиняв та нікого не уповноважував на його вчинення. На підтвердження неможливості його вчинення [PERSON] надав суду довідку з військової частини [NUMBER] , згідно якої [PERSON] призваний по мобілізації та перебував на службі у пункті постійної дислокації військової частини за адресою: [ADDRESS] у період з 20.02.2024 по 02.12.2024. З огляду на вказані встановлені обставини, суд вважає, що вказана платіжна інструкція не є належним доказом. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed