Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із указаним позовом, у якому просив ухвалити рішення, яким позбавити відповідачку [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що разом із відповідачкою [PERSON] вони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Указаний шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 21.07.2020 року, а діти залишилися проживати разом із батьком - позивачем у справі. Однак, відповідачка протягом тривалого часу фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та покинула позивача разом із дітьми та пішла проживати разом із іншим чоловіком. Зокрема, відповідачка [PERSON] у червні 2019 року пішла з дому, залишивши дітей та більше до дітей не поверталась. З того часу вона не приймає жодної участі у їх вихованні, утриманні, духовному та фізичному розвитку дітей, не підтримує жодного зв`язку зі своїми дітьми, не цікавиться їх життям, здоров`ям і навчанням. Позивач не чинив їй жодних перешкод у спілкуванні з дітьми, а навпаки неодноразово пропонував їй спілкуватися з дітьми, купувати їм одяг та харчі, але вона цього робити не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків, що стало також підставою для звернення позивача до суду із заявою про стягнення із колишньої дружини аліментів на утримання обох дітей, про що винесено судовий наказ Золочівського районного суду Львівської області від 06.03.2020 року. Однак, аліменти на дітей відповідачка не сплачує, що призвело до значної суми заборгованості по аліментах, загальний розмір якої згідно розрахунку державного виконавця по аліментах від 17.05.2024 року становить 259 121,06 грн. Оскільки відповідачка систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, а протягом останніх тривалого часу взагалі не спілкується та не цікавиться дітьми, як і не приймає жодної участі у їх вихованні та матеріальному утриманні, а тому просить заявлені позовні вимоги задовольнити повністю, позбавивши відповідачку її батьківських прав щодо дітей. Ухвалою судді від 25.09.2024 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, яка не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 25.02.2025 року закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримав повністю із вищенаведених мотивів та просив його задовольнити. Крім того, суду повідомив, що його колишня дружина з 2019 року пішла проживати разом із іншим чоловіком, дітьми до цього часу жодного разу не цікавилася, їх не провідувала, а діти ображені на маму та не хочуть її бачити. Відтак, позивач наполягає на задоволенні позову, а проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, відзиву на позовну заяву не подавала, а клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла, що в силу вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Третя особа: Служба у справах дітей Золочівської міської ради Львівської області явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечила, направивши клопотання від 04.12.2024, у якому просили розгляд справи проводити без участі представника органу опіки та піклування, а заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Крім того, 14.01.2025 року від третьої особи до суду надійшов письмовий висновок про доцілоьність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ураховуючи згоду позивача, який у судовому засіданні не заперечив проти заочного розгляду справи, а відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання та не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням частини першої статті ст. 280 ЦПК України. Заслухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2007 року до 21 липня 2020 року, який розірвано згідно рішення Золочівського районного суду Львівської області від 21.07.2020 року в справі №445/831/20. Від указаного шлюбу в них народилось двоє дітей, зокрема: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтвержується свідоцтвами про їх народження, копії яких наявні у матеріалах справи. Як убачається із судового наказу Золочівського районного суду Львівської області від 06.03.2020 року в справі №445/303/20, що із відповідачки [PERSON] на користь позивача по цій справі [PERSON] стягуються на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі однієї третини усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 лютого 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Разом із тим, як слідує із наявного у матеріалах справи Розрахунку заборгованості по аліментах, складеного начальником Буського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боруцькою І.В. ВП [NUMBER] від 17.05.2024, що у цьому відділі ДВС на виконанні знаходиться згаданий судовий наказ Золочівського районного суду Львівської області від 06.03.2020 року в справі №445/303/20, згідно якого з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються на утримання неповнолітніх дітей аліменти, де загальна сума заборгованість по них становить суму в розмірі 259 121,06 грн. Як встановлено судом та убачається із матеріалів справи (витяги із реєстру територіальної громади), що позивач [PERSON] , [INFO] разом зі своїми неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають по [ADDRESS] . Натомість, як убачається із відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 25.09.2024, що відповідачка [PERSON] проживає по [ADDRESS] . Крім того, як убачається із акту обстеження матеріально-побутових умов позивача [PERSON] №339 від 10.05.2024, що позивач [PERSON] із дружиною розлучений та проживає у житловому будинку по [ADDRESS] разом із двома неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказаний житловий будинок 1986 року забудови, складається із двох житлових кімнат, умови проживання задовільні. Мати дітей [PERSON] виїхала та залишила дітей із батьком та з червня 2019 року і по даний час в селі Гончарівка не проживає, дітей не провідує, не цікавиться їхнім життям, участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, вибувши в село Мармузовичі Золочівського району Львівської області. Національним законом визначено, що саме орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Згідно висновку Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області, затвердженого рішенням №2534 від 20.06.2024, висловлено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки вона самоусунулася від виконання батьківських обов`язків (не спілкується із дітьми, матеріально не допомогає, впродовж останніх років влаштовувала своє особисте життя). Син заявника [PERSON] повідомив, що мама не живе з ними уже 5 років, вони не зустрічаються та не спілкуються, а він ображений, що мама покинула їх заради нового чоловіка, із яким проживає в Андріївці . Натомість, батько дітей [PERSON] (позивач у справі) зареєстрований та проживає по [ADDRESS] , має на утриманні та здійснює догляд за двома неповнолітніми синами. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Крім того, у відповідності до вимог частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За наведених обставин, судом достовірно з`ясовано, що відповідачка [PERSON] , в порушення вимог ст.ст. 150, 180 СК України, усунулася від виконання конституційного обов`язку (батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття), передбаченого статтею 51 Конституції України щодо належного виховання своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , які після того, як мати пішла із дому та їх покинула, проживають та виховуються самостійно їхнім батьком [PERSON] (позивач у справі), який також матеріально їх утриимує. Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ч. 1 ст. 165 СК України). Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дитини, суд прийшов до переконання про свідоме ухилення відповідача своїх батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої дитини, зокрема визнання заявлених позовних вимог в судовому засіданні, а тому зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання своєї дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов 'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх обов 'язків. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року в справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року в справі №306/7/20, від 07 грудня 2022 року в справі №562/2695/20, від 11 січня 2023 року в справі №461/7447/17, від 06 вересня 2023 року в справі №545/560/21. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (п. 58). За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19 лютого 2025 року в справі №147/277/24. Крім того, у вказаній постанові Суд виснував, що біологічний батько добровільно пішов з життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває протягом близько п`яти років. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між батьком та донькою. Біологічний батько послідовно заявляє про те, що позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини, а він не має наміру приймати участі у вихованні дитини. Водночас дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї з новим чоловіком матері, почувається комфортно у ній. Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав, з огляду на його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 50 Керівних принципів Комітету Міністрів Ради Європи щодо судочинства, дружнього дитині, до всіх процесуальних дій, у яких беруть участь діти, має застосовуватись принцип невідкладності задля отримання швидкої відповіді і якнайкращого захисту інтересів дитини, з повагою принципу верховенства права. Відтак, аналізуючи наявні у справі докази, які безспірно свідчать про те, що відповідачка [PERSON] ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не займається їх вихованням та матеріальним забезпеченням дітей, систематично ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо догляду за дітьми, що є підставою для позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд вважає, що заявлений позов про позбавлення батьківських прав відповідачки щодо її неповнолітніх дітей підлягає до задоволення. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved