Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

16 грудня 2024 року [PERSON] (далі позивачка або [PERSON] ) звернулася у суд з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач або [PERSON] ) про розірвання шлюбу зареєстрованого 30.10.1999 Ковельським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинській області, актовий запис № 439. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає що перебуває у шлюбі з відповідачем з 1999 року в якому у них народилась дочка [PERSON] у 2007 році. Зазначає що шлюб з відповідачем не склався, сторони перестали вести спільне господарство, частими стали непорозуміння, припинились сімейно-шлюбні відносини. Вважає, що шлюб став формальним а примирення не можливим. Подальше перебування в шлюбі вважає порушенням своїх прав та інтересів, а тому просить його розірвати. Ухвалою суду від 18.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 16.01.2025. Відповідач 03.01.2025, через канцелярію суду, подав відзив на позовну заяву, просив надати строк на примирення терміном на шість місяців. У судове засідання 16.01.2025 прибула позивачка, відповідач не з`явився. Позивачка висловила заперечення щодо зупинення провадження у справі і надання строку на примирення. Ухвалою суду заяву [PERSON] задоволено частково, надано сторонам термін на примирення строком два місяці, зупинено провадження у справі. 17.03.2025 ухвалою суду поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 02.04.2025. 02.04.2025 на електронну адресу суду відповідачем подано заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю прибуття через зайнятість. 02.04.2025 ухвалою суду судове засідання відкладено на 25.04.2025. 21.04.2025 до канцелярії суду позивачем подано заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. 24.04.2025 на електронну адресу суду відповідачем подано клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю прибуття через зайнятість. Зазначене вище клопотання, яке надійшло на електронну адресу суду, не підписано кваліфікованим електронним підписом. Відповідно до ч. 8 ст. 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України "Про\~електронні документи\~та електронний\~документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника). Отже, оскільки клопотання, яке надійшло від імені відповідача, подане в електронній формі, воно мало б бути підписане його кваліфікованим електронним підписом. Оскільки такий підпис відсутній, таке клопотання не може вважатися поданим, а тому суд не розглядає його. Така позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 13.09.2023 у справі №204/2321/22. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в\~судове засідання\~учасника справи\~(його\~представника)\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин неявки. 15.04.2025 до суду повернулося поштове відправлення №0610244169239 яким відповідач повісткою повідомлявся про місце, час, дату розгляду справи з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомлений про час, місце і дату судового розгляду. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася. 30.10.1999 Ковельським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинській області зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] , що підтверджується оригіналом повторного свідоцтва про одруження [NUMBER] від 30.10.1999. [INFO] у позивачки та відповідача народилась дочка [PERSON] , що видно з копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 26.06.2007. З відповіді №971831 від 18.12.20234 з Єдиного державного демографічного реєстру видно, що місце проживання відповідача зареєстроване: [ADDRESS] . Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері сімейних правовідносин щодо розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 110 Сімейного кодексу України (далі- СК України), позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. З викладених у позовній заяві обґрунтувань вбачається, що вже тривалий сторони не ведуть спільного господарства, відсутній спільний сімейний бюджет, припинились сімейно-шлюбні відносини, а тому примирення та збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що відсутність у позивачки бажання продовжувати шлюбні відносини, почуття взаємоповаги та любові, відчуття частих стресових ситуацій з відповідачем, а також те, що позивачка вже тривалий час не веде з відповідачем спільного господарства та сімейного бюджету, припинила з ним сімейно-шлюбні відносини свідчить про неможливість примирення та збереження шлюбу. Відповідно до положень ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відтак, за відсутності згоди позивачки перебувати у шлюбі з відповідачем, який відповідно до ст. 21 СК України є сімейним союзом чоловіка та жінки, що полягає в "постійній спільності усього їхнього життя", не відповідає та суперечить інтересам позивачки, яка такої спільності не відчуває та не проявляє. Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: approved