Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача [PERSON] . Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.05.2013. У період шлюбу народилася донька [PERSON] [INFO] . Сторони разом не проживають з березня 2022 року. Подружжя не має спільних інтересів, мають різні погляди на життя, втратили почуття любові, довіри та поваги один до одного. Шлюб носить формальний характер, на підставі викладеного позивачка просить розірвати шлюб, судові витрати залишити за позивачем та повідомлено, що позивачка змінює прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.04.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про надання строку для примирення, враховуючи категоричну позицію сторони позивача, яка висловлена у відповіді на відзив та строк перебування справи в провадженні суду - з січня 2025 року по квітень 2025 року, у період якого сторони по справі не примирилися. Крім того, сторона позивача вважає, що примушення позивачки до примирення порушує її фундаментальні права людини та не має реальних підстав. Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до відзиву, позивачка з донькою виїхали до Іспанії у березні 2022 року. Вказане рішення продиктоване наявністю загрози життю та здоров`ю позивачки та доньки. Відповідач має громадянство рф, проте для виїзду до Іспанії необхідна шенгенська віза, в отриманні якої у відповідача виникли складнощі. Відповідач в Україні працевлаштований та надає фінансову допомогу дружині та донці. Відсутність спільних інтересів спростовує тим, що сторони мають спільну доньку, яка і є спільним інтересом. Виховання доньки та забезпечення їй гідного життя - те, що об`єднує сторони по справі. Розлучення в свою чергу негативно вплине на психо - емоційний стан доньки та її виховання. Представник позивачки подала відповідь на відзив, відповідно до якої просила відмовити у задоволенні клопотання про надання строку на примирення, розглянути справу та розірвати шлюб. Подружжя разом не проживає з березня 2022 року, що є об`єктивним підтвердженням припинення шлюбних відносин. Тривале окреме проживання подружжя є об`єктивним критерієм, який свідчить про фактичне припинення шлюбних відносин та неможливістю їх відновлення. Між сторонами повністю відсутнє спілкування з квітня 2022 року, що свідчить про емоційне відчуження та руйнування між особистих зв`язків. Позивачка має намір впродовж трьох років реалізувати план щодо створення постійного місця проживання в Іспанії для себе та дитини. Відтак затягування розірвання шлюбу та надання строку для примирення є прямим порушенням права позивачки на самовизначення та планування власного життя. Фінансові перекази відповідача є виконанням його батьківського обов`язку по утриманню дитини. Питання розлучення сторони обговорювали ще у травні 2024 року, звернення з позовом через рік свідчить про обдуманість позивачкою вказаного рішення. Позивачка та представник позивачки в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Прохальна частина позовної заяви містить вимогу проводити розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує, проти вжиття заходів примирення заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував. Пояснив, що у березні 2022 року позивачка з донькою, через військову агресії з боку рф, виїхали за кордон, з того часу вони не бачилися. Під час телефонних розмов, позивачка не висловлювала наміру розірвати шлюб, при цьому він фінансово утримує позивачку разом з донькою, у зв`язку із чим йому не зрозумілі причини розлучення. Наразі ним готуються документи для виїзду за кордон, відтак він буде мати можливість поговорити з позивачкою безпосередньо. Суд, вислухавши вступне слово відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 травня 2013 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 909. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] [INFO] . Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Доводи відповідача про те, що йому не зрозуміли причини розлучення, суд до уваги не приймає, оскільки відповідач ознайомився із текстом позовної заяви та надав відзив. Посилання відповідача на те, що через поважні причини він не має змоги виїхати за місцем знаходження дружини та доньки , суд до уваги не приймає, оскільки вказане не спростовує бажання позивачки розлучитися та мати змогу самостійно планувати власне своє життя. Твердження відповідача про те, що розлучення негативно вплине на психо - емоційний стан доньки всупереч частині 1 статті 81 ЦПК України не підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами та носять абстрактний характер, оскільки мова йде про майбутній стан, який може і не настати. Крім того, розлучення між подружжям не створює перешкоди для спілкування дитини з обома батьками та автоматично не визначає місце проживання дитини. Інші доводи відповідача, які наведені у відзиві та під час виступу із вступним словом зводяться лише до одностороннього небажання розривати шлюб. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та втратили один до одного почуття поваги і любові. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи позицію сторони позивача щодо залишення витрат по сплаті судового збору за позивачкою, суд розподіл судових витрат не здійснює. На підставі викладеного та

Outcome: approved