Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла сестра позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса від 16.10.2024 у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач не має можливості оформити свої спадкові права у позасудовому порядку, що стало підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 02.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, витребувано матеріали спадкової справи. 30.01.2025 до суду надійшла належним чином завірена копія матеріалів спадкової справи № 40/2024, заведеної до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 05.02.2025 закрито проведення підготовчого засідання, призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що, в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як визначено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 5,47,49 Закону України «Про нотаріат», п. 22.31 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 455. Померла [PERSON] , [INFO] , та позивач [PERSON] були братом та сестрою, що підтверджується копією посвідки про народження № [NUMBER] ; копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Довідкою Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області від 30.09.2024 за № 175 підтверджується, що [PERSON] , [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до дня смерті: [INFO] та являлася власником будинку за даною адресою. Відповідно до виписки з погосподарської книги, наданої Гришковецькою селищною радою Бердичівського району Житомирської області від 05.11.2024 за № 224, номер об`єкта ПГО 0125-1 в погосподарській книзі № 3, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відкритий на громадянку [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до довідки № 1786 від 09.10.2024, виданої КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, про те, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано, правоустановчий документ не оформлений. Загальна площа будинку - 52,1 м. кв.; житлова площа - 29,6 м.кв.. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок збудований у 1960 році. Технічний паспорт виготовлений 04.10.2024 КП «Бердичівське МБТІ» Житомирської обласної ради. Позивач 16.10.2024 звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Богатирчука В.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , однак постановою приватного нотаріусу за № 307/02-31 від 16.10.2024 йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю у нього документів, які посвідчують право власності спадкодавця на вказаний житловий будинок. Матеріалами спадкової справи підтверджено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом майна померлої сестри [PERSON] , що як наслідок до нього переходять всі майнові та окремі особисті немайнові права та обов`язки спадкодавця, при цьому у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено. Аналізуючи наведені нормативні акти, слід дійти висновку, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинки. На час завершення будівництва будинку та погосподарських споруд за адресою: [ADDRESS] , а це 1960 рік, чинним законодавством не передбачалося, що особа набуває права власності на будинок після державної реєстрації такого права. З вищенаведеного судом встановлено, що за життя спадкодавиці, [PERSON] , яка померла [INFO] , належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на успадкування якого за законом має право позивач. Позивач оформити спадщину на будинок позбавлений можливості, враховуючи відмову нотаріуса у видачі йому свідоцтва про право на спадщину. За такого, суд вважає, що у відповідності до положень ст. 392 ЦК України, позивач вправі вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Ураховуючи, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується у разі існування перешкод для оформлення спадкових прав та суд, використовуючи винятковий спосіб захисту, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується ч. 9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved