Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:07:093:0003, та на земельну ділянку площею 0,0102 га, кадастровий номер 1210100000:07:093:0004, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що після смерті батька позивач 17.01.2006 звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого була заведена спадкова справа №37/2006. При цьому, позивач є єдиним спадкоємцем померлого. Після смерті батька позивача відкрилася спадщина на належне спадкодавцю майно, яке складається, зокрема з: житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належали спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б. 24.04.1999 року за №784, зареєстрованого в Дніпропетровському інвентар бюро 20.05.1999 року за №399-111, реєстровий номер 19203900 (надалі домоволодіння); земельної ділянки за вказаною ж адресою загальною площею 1102 кв.м. Приймаючи до уваги наявність заповіту померлого, державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. 29.09.2007 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо вказаного домоволодіння, на підставі якого 18.12.2007 позивач зареєструвала своє право власності на вказане домоволодіння. Втім, щодо земельної ділянки загальною площею 0,1102 га, а саме: земельні ділянки кадастрові номери 1210100000:07:093:0003 та 1210100000:07:093:0004, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , позивач отримала постанову державного нотаріуса від 11.09.2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що спадкодавець за життя не здійснив державну реєстрацію свого права власності на вказані земельні ділянки. Позивач вказує, що у зв`язку з цим у неї не було іншого способу захистити свої права, окрім як звернутися до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, а також залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] та витребувано докази у державного нотаріуса\~Третьої дніпровської\~державної нотаріальної\~контори Крупської\~Л.В. 06 листопада 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову, оскільки після купівлі спірних земельних ділянок спадкодавець не зареєстрував за собою відповідне право, а успадкувати речові права після смерті померлого особа має право виключно у разі, якщо такі було набуто останнім за життя. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки успадкувати можна лише те майно, на яке спадкодавцем було набуто право власності. Третя особа, яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору, державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупська Л.В., про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, до судового\~засідання \~не з`явилася,\~ до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника державної нотаріальної контори у зв`язку з виробничою завантаженістю. Третя особа, яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини. 18 жовтня 1994 року батько позивача [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, яке йому належатиме на час смерті та де б воно не знаходилося, заповів своїй доньці позивачу (а.с.10 зворотна сторона,11,12,109). 24 квітня 1999 року батько позивача [PERSON] купив у третьої особи [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 24 квітня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б. та зареєстрованого у реєстрі за №784 (а.с.120-121). Також 24 квітня 1999 року батько позивача [PERSON] купив у третьої особи [PERSON] земельну ділянку без розміщених на ній об`єктів нерухомості у межах плану, площею 1102,00 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 24 квітня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б. та зареєстрованого у реєстрі за №785 (а.с.20). Вказана земельна ділянка загальною площею 0,1102 га складається із земельних ділянок з кадастровими номерами 1210100000:07:093:0003, площею 0,1000 га, та 1210100000:07:093:0004, площею 0,0102 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , та станом на час розгляду справи залишаються зареєстрованими за третьою особою [PERSON] (а.с.21-30). [INFO] помер [PERSON] (а.с.108). Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулася його донька позивач [PERSON] (а.с.107). 29 вересня 2007 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого позивач після смерті [PERSON] успадкувала житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.123). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 вересня 2024 року державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупська Л.В. відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки кадастрові номери 1210100000:07:093:0003 та 1210100000:07:093:0004, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] батька [PERSON] , у зв`язку з тим, що спадкоємицею не надано документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно земельні ділянки, а наданий договір купівлі-продажу, посвідчений Шевченко І.Б., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 24 квітня 1999 року за реєстровим №785, який державну реєстрацію не пройшов (а.с.146-147). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті1220,1222, 1270 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. З державною реєстрацією не пов`язаний момент виникнення в особи права власності. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Під час дослідження судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама собою державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 12 березня 2019 року в справі N 911/3594/17 (провадження N 12-234гс18), та Верховного Суду, викладеними в постановах від 24 січня 2020 року в справі N 910/10987/18, від 17 січня 2024 року в справі N 522/3999/23. Отже, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 квітня 1999 року в спадкодавця позивача [PERSON] виникло право власності на спірні земельні ділянки і та обставина, що таке право не було зареєстроване, не виключає факту його виникнення. Тому до спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло належне спадкодавцю нерухоме майно. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (стаття 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину після смерті батька, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки через відсутність правовстановлюючого документа на них. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (частина перша статті 386 ЦК України). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Ефективним способом захисту прав спадкоємця, що прийняв спадщину, є вимога про визнання права власності на спадкове майно за відсутності правовстановлюючих документів на нього. Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 липня 2024 року в справі N 204/8935/22 (провадження N 61-7194св24), від 25 вересня 2024 року в справі N 707/2877/22 (провадження N 61-2621св24), від 03 січня 2025 року в справі N 754/7860/22 (провадження N 61-13339св24) та інших. З огляду на викладене, з урахуванням того, що спадкодавець за життя набув право власності на земельні ділянки на підставі правочину, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved