Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 11 жовтня 2019 року вони уклали шлюб. Вказала, що від шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За переконанням позивача, протягом тривалого часу стосунки сторін не схожі на сімейні, у них різні погляди на життя, вирішення проблем та плани на майбутнє, у зв`язку із чим позивач проживає окремо із дітьми. Вважає, що такі відносини призвели до того, що у сторін немає спільного побуту, бюджету, спільних інтересів та цілей, вони не можуть як сім`я проживати разом та виконувати сімейні обов`язки, вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, сперечаються. В результаті вказаних непорозумінь та поведінки відповідача, позивач дійшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя. Вважає збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем неможливим, що і стало причиною звернення до суду. На підставі викладеного позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 20 березня 2025 року та 24 березня 2025 року відповідачем - [PERSON] на адресу суду направлено заяву, в якій відповідач просить суд надати їм із [PERSON] строк для примирення на термін шість місяців. Обґрунтовуючи свою заяву, [PERSON] послався на те, що від дня укладення шлюбу з 2019 року і по сьогоднішній день він прикладає зусилля щодо збереження шлюбу. Зазначив, що у них із позивачкою дійсно час від часу виникають дрібні непорозуміння стосовно ведення спільного господарства, які рідко переходять у конфлікт та носять тимчасовий характер, що обумовлюється тим, що у них недостатньо співпадає розуміння своїх ролей у сім`ї і вони пред`являють один одному неузгоджені очікування і вимоги. Вважає, що докладає максимум зусиль щодо врегулювання спірних питань між ними із позивачем без застосування надмірних емоцій, намагається всі непорозуміння врегулювати мирним шляхом. Вважає, що усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Вказав, що у них із [PERSON] є двоє спільних малолітніх дітей і він хоче, щоб діти росли в повноцінній родині. Вказав, що зацікавлений у збереженні сім`ї та вважає, що підстави для розірвання шлюбу відсутні. На підставі викладеного просить суд надати строк для примирення тривалістю шість місяців. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2025 року змінено порядок розгляду справи - на розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 28 квітня 2025 року ухвалою суду заяву [PERSON] про надання строку для примирення залишено без задоволення. Позивач у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань на відкладення судового розгляду не подавала. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Направив на адресу суду заяву про перенесення судового засідання у зв`язку із тим, що він перебуває на лікарняному. Доказів зазначеному суду не надано. Крім того, суд звертає увагу, що на минуле судове засідання [PERSON] також не з`явився, зазначивши, що буде перебувати у службовому відрядженні у м. Хмельницькому, вказав, що підтверджуючі документи подасть у наступному судовому засіданні. Однак, станом на дату судового засідання, [PERSON] не надав суду документи, які б підтвердили причини його неявки на минуле судове засідання. Відповідні документи відсутні і щодо сьогоднішнього судового засідання. Таким чином, суд визнає причину неявки [PERSON] у судове засідання неповажною. Отже, відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, повторно не з`явився у судове засідання без поважних на те причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає проведенню судового засідання. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 11 жовтня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис 921. У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Крім того, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позивачем зазначено, що вона не бажає перебувати у шлюбі із відповідачем, просила час для примирення не надавати, адже в цій ситуації він є недоречним. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. При зверненні до суду позивачем понесені судові витрати, однак у поданому позові [PERSON] просила залишити їх за нею. Відтак, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved