Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

07 жовтня 2024 року надійшов до Малиновського райсуду м.Одеси вищевказаний позов до відповідача, в подальшому в порядку ст.31 ЦПК України цивільна справа була направлена до Овідіопольського райсуду Одеської області, за підсудністю. Предметом позову є об`єкт нерухомого майна, яке перебуває на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області. Позиція сторін. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач зазначив, що будучи власником нерухомого майна та не будучи стороною по справі суд безпідставно наклав арешт на нерухоме майно, в тому числі житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , відповідно до ухвали Іллічівського райсуду м.Одеси від 19.02.2002 року, а тому позивач просить звільнити з-під арешту нерухоме майно. В ході судового розгляду від позивачки надійшла заява з якої вбачається, що на позові наполягає просить справу розглянути в її відсутність. Відповідач до суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, відзив в порядку ст.178 ЦПК України до суду не направив. Третя особа до суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, відзив в порядку ст.178 ЦПК України до суду не направив. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України\~встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Статтею 391\~ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою статті 16\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пп. 3,4 ст.16\~ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року передбачає : «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...» . Стаття 13 Конвенції передбачено наступне: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, ЄСПЛ у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачкою в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Обставини, які встановлені судом. 19 лютого 2002 року на підставі ухвали Іллічівського райсуду м.Одеси (справа №2-625/02) був накладений арешт на спірне нерухоме майно (а.с.11). Позивачка [PERSON] , [INFO] , (код [NUMBER] ) є власником нерухомого майна у вигляді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі Ухвали Жовтневого райсуду м. Одеси від 29.10.2002 року, яка належним чином була зареєстрована 20.12.2002 року (а.с.9) та земельної ділянки площею 0.1500 га., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за вищевказаною адресою, яка належить на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, який належним чином зареєстрований 21.07.2010 року (а.с.19). 16 травня 2002 року на підставі ухвали Іллічівського райсуду м.Одеси в рамках цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди в наслідок невиконання договору, були скасовані заходи забезпечення у вигляді арешту на спірне нерухоме майно (справа №2-625/02), ухвала суду першої інстанції є чинною (а.с.22). Існування такого обтяження (арешту) призводить до безпідставного порушення майнових прав [PERSON] , позбавлення її права вільно розпоряджатися об`єктом власності, що з огляду на принцип непорушності права власності, є недопустимим. Виходячи, з матеріалів справи судом було з`ясовано, що позивачка [PERSON] на час розгляду справи не є стороною цивільного провадження в рамках справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди внаслідок невиконання договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що накладення арешту на нерухоме майно позивачки, при наявності закінчення цивільного провадження, порушує її права та інтереси, як власника нерухомого майна, а тому суд вважає за необхідним зняти з-під арешту вищевказане спірне нерухоме майно яке належить позивачці на підставі правоустановчих документів. Судові витрати Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в повному обсягу, питання про розподіл судових витрат позивачка не вставить, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved