Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , вказавши, що сторони перебували у шлюбі з 02.10.2014 року до вересня 2023 року, є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення шлюбних відносин у березні 2022 року відповідач не надає позивачеві можливості безперешкодно спілкуватись та бачитись із дітьми, у зв`язку із чим позивач просив зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні дітей, визначити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні дітей: кожного дня увечері протягом 1 години з 19.00 до 20.00 години надати можливість спілкуватись [PERSON] із дітьми засобами інтернет-зв`язку, щороку у період літніх канікул надати право [PERSON] виїжджати на відпочинок на інших країн світу або з Німеччини на територію України. надати можливість [PERSON] безперешкодно бачитись із дітьми кожного разу, коли він приїжджатиме до Німеччини, без присутності матері, один раз на три місяці, але не більше ніж протягом одного тижня, надати можливість [PERSON] безперешкодно дізнаватись про стан дітей, їх навчання та стан здоров`я, зобов`язавши [PERSON] повідомити батьку дітей про стан здоров`я дітей, якщо діти хворіють. Ухвалою суду від 21.02.2024 року було відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 14.03.2024 року до суду надійшов відзив адвоката Максимчука С.П. на позовну заяву. Ухвалою суду від 19.03.2024 року відзив повернутий заявникові без розгляду. 20.03.2024 року адвокатом Максимчуком В.П. подано апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2024 року. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29.03.2024 року апеляційну скаргу адвоката Максимчука В.П. повернуто особі, яка подала апеляційну скаргу. 29.07.2024 року представником позивача подано уточнену позовну заяву, в якій позивач просив зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні зі дітьми, визначити [PERSON] спосіб участі у спілкуванні дітей шляхом надання [PERSON] можливості кожного дня ввечері протягом двох годин з 19.00 до 21.00 години можливості безперешкодно спілкуватись із дітьми засобами інтернет-зв`язку, щороку у період літніх та зимніх канікул надати право [PERSON] виїжджати разом із дітьми до інших країн світу з місця їх проживання або знаходження, надати можливість [PERSON] безперешкодно бачитись із дітьми кожного разу, коли він приїжджатиме до Німеччини або до місця їх проживання, без присутності матері, один раз на два місяці, однак, не більше ніж протягом 1 місяця, упродовж усього часу його перебування у Німеччині або в країні перебування дітей, надати можливість [PERSON] безперешкодно дізнаватись про стан дітей, про їх навчання, стан здоров`я, зобов`язавши [PERSON] повідомити батьку дітей про стан здоров`я дітей, якщо діти будуть хворіти. Ухвалою суду від 10.09.2024 року підготовче провадження у справі було закрите, справу призначено до розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, по суті пояснив, що після початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України відповідач разом із дітьми виїхала за кордон та з того часу постійно проживає у Німеччині. Після розірвання шлюбу між сторонами почались конфлікти з приводу спілкування із дітьми, оскільки відповідач заблокувала [PERSON] у менеджерах, а у доньки забрала планшет. На думку позивача, в такий спосіб [PERSON] намагається домогтись поступок у питанні розподілу майна подружжя. Позивач сплачує аліменти за рішенням суду, заборгованості по аліментам не має. По суті просив надати можливість спілкуватись із дітьми засобами відеозв`язку, надати можливість спільного відпочинку протягом двох тижнів влітку та взимку з можливістю виїзду до інших країн, а також можливість бачитись із дітьми під час перебування позивача у Німеччині. Представник позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримала, по суті пояснила, що [PERSON] створює перешкоди батьку дітей у спілкуванні із ними, виховує їх неналежним чином, не забезпечуючи виховання у дусі поваги до батька, з цього приводу [PERSON] подано окремий позов, який наразі судом не розглянутий. Позивач бажає приймати участь в вихованні дітей шляхом спілкування із ними та спільного відпочинку. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказала, що після початку повномасштабної війни вона разом із дітьми виїхала до Німеччини, де постійно проживає. Через деякий час [PERSON] дізналась про те, що [PERSON] почав проживати із іншою жінкою, у них народилась спільна дитина, позивач без її відома та згоди відчужує спільне майно подружжя, що стало причиною розірвання шлюбу між сторонами. За рішенням суду з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дітей, а також на утримання [PERSON] до досягнення молодшою дитиною трирічного віку, але лише після набрання рішенням суду законної сили [PERSON] почав сплачувати аліменти. Відповідач вказувала, що перешкод у спілкуванні із дітьми позивачеві не чинила, зазначила, що [PERSON] наразі навчається, має канікули влітку протягом шести тижнів, взимку протягом двох тижнів, [PERSON] під час перебування відповідача на роботі перебуває із нянею. Представник відповідача проти позову заперечував повністю, вказуючи, що фактично між сторонами не існує спору з приводу участі [PERSON] у вихованні дітей, адже [PERSON] у спілкуванні та участі у вихованні дітей позивачеві не перешкоджала. На думку представника відповідача, метою подання штучних позовів до суду [PERSON] намагається чинити тиск на [PERSON] для збільшення її витрат на надання правничої допомоги та спонукання до поступок у справах про поділ майна подружжя. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору вказала, що вона підтримує висновок органу опіки з приводу порядку участі позивача у вихованні дітей. В ході судового розгляду справи судом досліджувались письмові докази, надані сторонами, з яких встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 02.10.2014 року до 26.09.2023 року, що підтверджено копією рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2023 року. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 26.02.2022 року виїхали за межі України та з березня 2022 року перебували у Німеччині. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2023 року, яке набрало законної сили 15.02.2024 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в сумі 6000 грн. щомісячно, починаючи з 6 січня 2023 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Рішенням Запорізького апеляційного суду від 27.03.2024 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] в сумі 3000 гривень на кожну дитину. Станом на 03.09.2024 року згідно із розрахунком Центрального ВДВС у м. Запоріжжя [PERSON] заборгованості по аліментам не мав. [PERSON] навчається у початковій школі ім. Вальтера Бернштейна у Німеччині, а також у Боярському академічному ліцеї «Гармонія» Боярської міської ради. З вересня 2022 року між сторонами тривають спори з приводу спільного майна подружжя, що підтверджено копією постанови Київського апеляційного суду від 12.04.2023 року. З наданої відповідачем переписки вбачається, що [PERSON] у грудні 2023 року та лютому 2024 року надсилались [PERSON] фотографії та відеозаписи, які містять зображення [PERSON] та [PERSON] , сторони спілкувались з приводу дітей. [PERSON] повідомляла [PERSON] коли канікули у [PERSON] , пропонувала [PERSON] провести спільно час із дітьми, зокрема і спільний відпочинок [PERSON] з дітьми. Висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 30.01.2025 року [PERSON] визначено наступний порядок участі у вихованні дітей: за попередньою домовленістю сторін, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дітей, щоденно з 19.00 години до 20.00 години безперешкодно спілкуватись із дітьми засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку. Оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні пояснення учасників та письмові докази, суд дійшов наступних висновків. На переконання суду, позивачем не доведено, що на момент звернення ним із позовом у січні 2024 року відповідач створювала перешкоди у спілкуванні із дітьми, адже це спростовано перепискою між сторонами, відеозаписом спілкування дітей із [PERSON] . При цьому завданням правосуддя є захист вже порушених прав, а не превентивний їх захист від можливого порушення у майбутньому, тож суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача не перешкоджати відповідачеві у вихованні дітей та спілкуванні із ними. Водночас між сторонами існує спір з приводу участі позивача у вихованні дітей, що слідує з їх пояснень в судовому засіданні, адже кожен з батьків пропонує свій графік спілкування та спільного проводження часу [PERSON] з дітьми. Сам факт звернення позивача до суду, понесення ним витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу, на думку суду, є достатнім підтвердженням порушення прав позивача, а відтак суд вбачає підстави для захисту таких прав в судовому порядку. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 150 ч. 1, 2 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 153 СК України гарантує право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як вказує ст. 155 ч. 1, 2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 ч. 2, 3 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремою, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини та забезпечення вільного та безперешкодного спілкування батьків з дитиною. Водночас при визначенні участі позивача у спілкуванні із дітьми суд має враховувати і те, що [PERSON] постійно мешкає в Україні, натомість як [PERSON] разом із дітьми у Німеччині, [PERSON] навчається у навчальному закладі. Представник позивача вказувала, що позивач, як батько трьох неповнолітніх дітей, має право на виїзд за межі України під час дії воєнного стану, водночас доказів на підтвердження вказаних обставин не надала. Тож, визначаючи порядок спілкування та участі позивача у вихованні дітей, суд виходить з міркувань необхідності забезпечення систематичного спілкування батька із дітьми з метою встановлення стабільного зв`язку між ними, а також забезпечення можливості спільного відпочинку з можливістю виїзду до інших країн за погодженням з матір`ю дітей у кожному конкретному випадку у разі наявності права позивача на виїзд за межі України під час дії воєнного стану. Водночас суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині надання позивачеві можливості бачитись із дітьми при його приїзді до Німеччини чи до місця проживання дітей, адже позовні вимоги в цій частині неконкретизовані, при цьому не виявляється можливим визначити, як часто позивач матиме змогу виїжджати за місцем проживання дітей. Можливість дізнаватись про стан здоров`я дітей, про їх навчання, тощо, на переконання суду, може бути достатньо забезпечена під час систематичного спілкування батька із дітьми. При вирішенні питання про стягнення судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Представником позивача заявлено про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10800 гривень. На підтвердження витрат надано копію договору про надання правової допомоги від 11.12.2023 року. копію платіжної інструкції про перерахування [PERSON] на користь [PERSON] суми 10800 гривень 23.12.2024 року. Крім того, в заяві від 27.12.2024 року представником позивача визначені фактично надані послуги та вказана їх вартість, а саме складання позовної заяви (3500 гривень), підготовка позовної заяви для подання д суду та сторін (500 гривень), складання заяви про зміну позовних вимог (1000 гривень), участь у чотирьох судових засіданнях (6000 гривень). Представник відповідача вказував, що між сторонами існують спори з різних підстав, загалом у провадженні судів перебуває кілька цивільних справ, при цьому неможливо встановити за надані послуги по якій саме справі позивачем сплачена заявлена сума, тож підстав для стягнення таких витрат немає. Стаття 137 ЦПК України вказує, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до висловленої Верховним Судом у постанові від 09.07.2019 року по справі № 923/726/18 позиції від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем заяви про зменшення витрат на правничу допомогу не подавалось, адже представник відповідача вказував про відсутність підстав для стягнення таких витрат. Оцінюючи доводи представника відповідача про те, що представником позивача не надано доказів на підтвердження понесення таких витрат в межах цієї справи, суд з такими доводами представника відповідача не погоджується, адже відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що сума у 10800 гривень за платіжним документом, який надала представник позивача, була сплачена за послуги в якійсь іншій справі, в якій беруть участь ті самі особи. При цьому у разі повторного подання цього ж платіжного документу в іншій справі у відповідача будуть підстави для заперечення з цього приводу. Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам. Визначаючи частку задоволених вимог, суд виходить з того, що позовні вимоги задоволені частково, тож буде справедливим рівний розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: partial