Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути зі [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 04 грудня 2015 року у розмірі 143 000 доларів США та стягнути судові витрати. Первісний позов обґрунтований тим, що між сторонами укладений договір позики грошових коштів від 04 грудня 2015, позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 143\~000 доларів США, а відповідачка зобов`язалась повернути вказані кошти. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написала розписку від 04.12.2015 року. Оскільки відповідач борг не повертає, позивач змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 14 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково; накладено арешт на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] , шляхом заборони розпорядження цим об`єктом нерухомого майна. Постановою Черкаського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2020 року. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2020 року про забезпечення позову та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року. 01.10.2020 року відповідачкою скеровано відзив на первісний позов, в якому вона позов не визнала та вказала на те, що позивач зазначених у розписці коштів не передавав, вказана розписка була написана під психологічним тиском, сума була вказана [PERSON] самостійно. Підставою для застосування вказаних погроз стало те, що сторони перебували довгий час у інтимних стосунках, які відповідачка у 2014 році мала намір розірвати. В той же період вона проходила перевірку як кандидат в експерти по наданню грандів мешканцям Черкаської області від «Всесвітнього конгресу українців» та дорожила своєю репутацією. Між позивачем та відповідачкою все частіше виникали суперечки, а оскільки [PERSON] проходила перевірку моральних якостей, як кандидат в експерти по наданню грандів, відповідач погрожував оприлюднити подробиці вказаних стосунків її партнерам та чоловіку, з яким вона вела бізнес, а гарантією того, що вказана інформація не буде повідомлена близьким, рідним та бізнес-партнерам виступить складена нею розписка на суму 143 000 доларів США, сума була вказана [PERSON] самостійно. За вказаних обставин, оскільки розписка була складена під психологічним тиском і без вільного волевиявлення учасника правочину [PERSON] , передачі коштів не відбулось, отже підстави для задоволення позову відсутні в силу ст.ст.231, 1046, 1047 ЦК України. 07.10.2020 позивачем скерована відповідь на відзив, у якому той не погодився з доводами відповідачки. Вказував, що дійсно сторони довгий час перебували у дружних взаємовідносинах, внаслідок чого ним і були передані кошти в розмірі 143\~000 доларів США для будівництва відповідачкою офісного приміщення за адресою: [ADDRESS] . У березні 2020 року відносини сторін погіршилися, відповідачка повідомила, що не збирається повертати борг. Твердження відповідачки, що вона написала розписку під психологічним тиском не підтверджені доказами, зокрема, позивачу не було відомо про участь позивачки міжнародному гранді, щодо обставин написання розписки під тиском вона не зверталась до поліції, вирок суду відносно позивача за такі його дії відсутній, натомість зміст власноручно написаної [PERSON] розписки свідчить про фактичне отримання грошей та про наявність зобов`язань по їх поверненню, які не були виконані. Просив позов задовольнити. У жовтні 2020 [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, який обґрунтований тим, що позивач зазначених у розписці від 04.12.2015 року коштів не передавав, вказана розписка була написана під психологічним тиском. Підставою для застосування вказаних погроз позивачем стало те, що сторони перебували довгий час у любовних відносинах, які почали обтяжувати відповідачку у 2014-2015 роках, між сторонами почали відбуватися суперечки, а оскільки [PERSON] проходила перевірку моральних якостей як кандидат в експерти по наданню грандів, відповідач погрожував оприлюднити подробиці вказаних стосунків її партнерам та чоловіку, з яким вона вела спільний бізнес. В результаті однієї із таких суперечок, а саме 04.12.2015 року була написана розписка під тиском [PERSON] , після складання якої він повідомив, що це буде гарантією того, що він не повідомить інформацію про їх відносини близьким, рідним та бізнес-партнерам. Сума була названа в розмірі 143 000 доларів США позивачем самостійно. Між сторонами спору фактично не існує правовідносин, оскільки позивач грошових коштів у розмірі 143\~000 доларів США не передав, а відповідачка їх не отримувала. Отже реальна передача позикодавцем грошових коштів позичальникові не відбулась. За вказаних обставин, оскільки розписка була складена під психологічним тиском без вільного волевиявлення учасника правочину [PERSON] , передачі коштів не відбулось, просила визнати договір позики недійсним у зв`язку із його укладенням без внутрішньої волі та під морально-психологічним тиском, а також без передачі грошових (ст.ст.231, 1046, 1047 ЦК України). Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від\~07\~жовтня 2020\~року у підготовчому засіданні прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. 16.10.2020\~року від\~позивача за\~первісним позовом\~надійшов відзив\~на зустрічний\~позов про\~визнання договору\~позики недійсним,\~в якому\~він заперечував доводи [PERSON] про укладення договору без внутрішньої волі та під морально-психологічним тиском, а також без передачі грошових коштів. Вказував, що сторони перебували у тісних дружних взаємовідносинах, внаслідок чого ним і були передані кошти в розмірі 143\~000 доларів США для будівництва відповідачкою офісного приміщення за адресою: [ADDRESS] . У березні 2020 року відносини сторін погіршилися, відповідачка повідомила, що не збирається повертати борг. Твердження відповідачки, що вона написала розписку під психологічним тиском не підтверджені належними доказами, зокрема позивач не зверталась до поліції з цього приводу, питання про складання розписки під психологічним тиском порушено лише після подачі позивачем позову про стягнення боргу за спірним договором позики від 04.12.2015 року, що ставить під сумнів твердження відповідачки щодо укладення спірного договору під впливом насильства. Просив первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. 26.10.2020 року відповідачка за первісним позовом скерувала заперечення на відповідь на відзив, в якому підтримала попередні доводи та заперечувала проти наявності «дружних стосунків», оскільки їх відносини носили інтимний характер вони відпочивала та проводили час разом, позивач обдаровував відповідачку подарунками, ні в чому не відмовляв. Вказувала, що у 2015 році гроші на будівництво офісного приміщення за адресою: [ADDRESS] , - їй не було сенсу брати у позивача в борг, оскільки реконструкція офісного приміщення була завершена. Зазначила, що зверталась до управління поліції у 2020 році щодо неадекватної поведінки позивача та відмови його залишити приміщення, про що свідчить відповідь на адвокатський запит від 22.09.2020 №22/09-1 натомість вона має намір довести, що розписка складена під психологічним тиском для чого заявила клопотання про проведення комплексної психолого-почеркознавчої експертизи, за наслідками якої просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2021 року замінено померлого позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на його правонаступників: [PERSON] , [PERSON] та малолітнього [PERSON] , в інтересах та від імені якого діє мати [PERSON] . 24.09.2021 року закінчився термін повноважень судді Соснівського районного суду м. Черкаси Пересунька Я.В. та припинений розгляд справ. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Троян Т.Є. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2022 по справі призначено комплексну психолого-почеркознавчу експертизу, провадження на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.06.2023 року доповнено резолютивну частину ухвали про призначення комплексної психолого почеркознавчої експертизи від 03.02.2022 року та направлено в розпорядження судового експерта матеріали цивільної справи № 712/7025/20, оригінали порівняльних матеріалів та умовно вільні зразки почерку. 23.12.2024 на адресу суду повернуті матеріали цивільної справи з висновком експертів, відновлено провадження по справі. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.02.2025 закрито підготовче провадження справу призначено до судового розгляду. Представник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] адвокат Прядка В.М. в судовому засіданні первісний позов підтримав, просив задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Гасанов Р.А. заперечували проти первісного позову з підстав вказаних у відзиві, просили задовольнити зустрічний позов, у первісному відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 04 грудня 2015 року була складена розписка, відповідно до якої [PERSON] взяла у [PERSON] 143\~000 доларів США в борг та зобов`язалась повернути по можливості. В розписці зазначена дата складання «04.12.2015» та прізвище та підпис [PERSON] . Як вказував у позові позивач, кошти відповідачка не повернула, у зв`язку із чим він направив їй письмову вимогу від 18.05.2020 про повернення коштів, а згодом був вимушений звернутися до суду. Відповідно до положень\~статті 509 Цивільного кодексу України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2\~ст. 509 ЦК). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем надано суду оригінал письмової розписки від 04.12.2015. У змісті розписки зазначено наступне: «Я, [PERSON] /паспорт [NUMBER] вид. Соснівським РВ УМВС України в Черк. обл. 29 липня 1997 року/ взяла в борг в [PERSON] 143\~000 (сто сорок три тисячи дол. США) в борг. Зобов`язуюсь повернути по можливості. 04.12.2015 Підпис.». Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в ній зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність, зобов`язання позичальника повернути кошти. У наявності у тексті розписки є особистий підпис [PERSON] . 18 травня 2020 року [PERSON] направлена письмова вимога [PERSON] про виконання зобов`язань за розпискою протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги, що підтверджується копією фіскального чеку. Відповідно до листа Укрпошти №1853-Т-2020070210644-В вищевказане відправлення, адресоване [PERSON] вручене адресату 19 травня 2020 року. [INFO] позивач [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] . Після його смерті заведена спадкова справа №378/2020\~із заявами про прийняття спадщини звернулись спадкоємці померлого позивача [PERSON] малолітній [PERSON] (син померлого), в інтересах якого діє його мати - [PERSON] [INFO] , [PERSON] (дружина померлого) [INFO] , [PERSON] [INFO] (син померлого), [PERSON] [INFO] (батько померлого [PERSON] ), який відмовився від прийняття спадщини після смерті його сина на користь онука - [PERSON] . За вказаних обставин, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2021 року замінено померлого позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на його правонаступників: [PERSON] , [PERSON] та малолітнього [PERSON] , в інтересах та від імені якого діє мати [PERSON] . Представник позивачів - адвокат Прядка В.М. 26.01.2022 року долучив до матеріалів справи оригінал розписки від 04.12.2015 року. Надання позивачем суду оригіналу боргової розписки свідчить про існування між сторонами боргових зобов`язань. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З аналізу положень ст.ст.1046, 1047\~ЦК України вбачається, що\~розписка є підтвердженням укладання договору позики, і саме рукописна розписка, якщо кошти передаються готівкою, є підтвердженням факту передачі коштів від кредитора боржнику.\~При цьому укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове. Згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник\~має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Отже договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії. Відповідно до висновків, зроблених у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. №6-63 цс1366 «Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки..». Відповідачка та її представник оспорювали спірний договір на тій підставі, що хоч розписка і була складена нею власноруч, проте грошові кошти насправді не були одержані позичальником від позикодавця, вказували, що розписка була складена під психологічним тиском без вільного волевиявлення учасника правочину [PERSON] , позичати кошти у 2015 році на реконструкцію офісного вона не могла, оскільки реконструкція вже була завершена, залишилось тільки ввести приміщення в експлуатацію та зареєструвати. Так, обставини справи та надані відповідачкою [PERSON] документи свідчать про те, що у 2001 році нею було набуто у власність за договором дарування приміщення квартири за адресою [ADDRESS] , яке згодом в період з 2005 по 2014 рік було переобладнано у нежитлове приміщення (офіс), згідно дозволу на виконання будівельних робіт від 04.07.2008 року №418 та від 16.08.2010 №310-10. Загальна площа приміщення змінилася з 48,9 кв.м. на 186,9 кв.м. внаслідок проведення реконструкції квартири та добудови підвалу та частини першого поверху (довідка БТІ №12805 о від 14.07.2020 року). Водночас, доводи позивача зводяться до того, що ним було профінансована вказана перебудова житлового приміщення у нежитлове, яка фактично тривала період часу з 2003 по 2014. Матеріальна спроможність [PERSON] у вказаний період здійснювати систематичне фінансування зазначеної перебудови приміщення, підтверджена наданими податковими деклараціями самозайнятої особи [PERSON] (сума доходу за 2011 1\~169943 грн., 2012 388384 грн., 2013 рік 426109 грн., 2014 рік 308979, 25 грн., 2015 533323,41 грн.). Статтею 1053 ЦК України передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Отже, наявні у матеріалах справи документи та наявність оригіналу боргової розписки у позивача свідчать про наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, які виникли внаслідок отримання відповідачкою від позивача грошових коштів протягом певного проміжку часу і вона зобов`язувалась повернути відповідні кошти, обсяг яких сторони на момент складання розписки 04.12.2015 року визначили в остаточній сумі 143\~000 доларів США. За своєю сутністю такі правовідносини не суперечать правовій природі складання боргової розписки, а сам факт складання такої боргової розписки та її існування засвідчують дійсність грошового зобов`язання позичальника та відсутність його виконання перед кредитором. Щодо вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , малолітнього [PERSON] , в інтересах та від імені якого діє [PERSON] про визнання правочину недійсним, суд виходить з наступного. В обґрунтування зустрічного позову позивачка та її представник посилались, як на підставу своїх вимог, на ст. 231 ЦК України. Відповідно до вимог ч.1 ст.231\~ЦПК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положеннями ч.1 ст.215\~ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.203\~ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У пункті 21 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» від\~06\~листопада 2009\~року №9 роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем за зустрічною позовною заявою. Відповідно до Висновку комплексної психолого почеркознавчої експертизи, складеного 29 листопада 2024 року експертами Національного науково центру «Інституту судових експертиз імені засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2022 року не встановлено, що виконання досліджуваного рукописного тексту розписки було здійснено [PERSON] під впливом штучного або природнього (тимчасових внутрішніх (незвичний психофізіологічний стан, а саме: хвилювання, збудження, фізична втома тощо), тимчасових зовнішніх (незвична поза, незвичне тримання пишучого приладу, в незвичних умовах тощо) збиваючих факторів. Зокрема, відповідно до зазначеного Висновку встановлено наступне: «..за результатами проведення почеркознавчих досліджень встановлено наступне: рукописний текст боргової розписки від 04.12.2015 (т. 2 а.с.176), що починається та, відповідно, закінчується словами: «Я, [PERSON] /паспорт [NUMBER] ..» та «...04.12.2015 р. / [PERSON] /», - виконано [PERSON] . Ознаки, які б свідчили про виконання рукописного тексту розписки під впливом штучного збиваючого фактору, а саме, зі зміною ознак власного почерку, відсутні. Ознаки, які б свідчили про виконання рукописного тексту цієї розписки під впливом природних збиваючих факторів, - не проявились. Враховуючи вищенаведене, вирішити питання про виконання досліджуваного рукописного тексту цієї розписки [PERSON] під впливом природних збиваючих факторів (тимчасових внутрішніх (незвичний психофізіологічний стан, а саме: хвилювання, збудження, фізична втома тощо), тимчасових зовнішніх (незвична поза, незвичне тримання пишучого приладу, в незвичних умовах тощо), - не виявляється можливим. В межах наданих на дослідження матеріалів, враховуючи результати психологічного аналізу особливостей обставин ситуації, яка розглядається за справою, індивідуально-психологічних особливості [PERSON] та даних цілеспрямованої психодіагностичної бесіди з підекспертною, можна вивести, що за умов встановлення, судом факту\~не отримання\~ [PERSON] \~грошей та\~наявності погроз\~з боку\~ [PERSON] \~у відношенні\~ [PERSON] \~04.12.2015\~під час\~складання боргової\~розписки, найбільш принципово важливими особистісно значимими для [PERSON] сферами життя були робота, сім?я. У зв?язку з вказаним, загроза втрати, руйнування теплих сімейних стосунків з емоційно значимими особами (чоловік, син), руйнування бізнесу, який будувався разом з чоловіком протягом років, та планів стосовно його розвитку, мали для [PERSON] виражений психотравмуючий характер. Характерна для [PERSON] підвищена чутливість, залежність від зовнішніх впливів, значимість позитивної думки, ставлення оточуючих (партнерів по бізнесу, рідних, знайомих) до [PERSON] , (за умови встановлення погроз з боку [PERSON] в ситуації 04.12.2015) могло обумовити сприйняття [PERSON] такої загрози як реальної. За таких умов, погроза [PERSON] оприлюднити негативного характеру відомості, які як правило засуджуються суспільством, стосовно [PERSON] припускало настання високо особистісно значимих та вкрай небажаних для [PERSON] наслідків. Зазначене обумовлювало домінування потреби в уникненні вкрай небажаних наслідків та в послаблені у зв`язку з цим емоційного напруження з переживанням страху. При цьому єдиним способом запобігання та позбавлення від загрози являлося прийняття умов [PERSON] . Таким чином, [PERSON] у ситуації складання боргової розписки вимушено надала перевагу прийняти нав`язану [PERSON] ситуацію. Зазначена обставина свідчить про невільне прийняття [PERSON] рішення, тобто, вільне формування волі [PERSON] було обмежено.». Отже, за вищевказаними висновками, не встановлено, що виконання досліджуваного рукописного тексту розписки було здійснено [PERSON] під впливом штучного або природнього (тимчасових внутрішніх (незвичний психофізіологічний стан, а саме: хвилювання, збудження, фізична втома тощо), тимчасових зовнішніх (незвична поза, незвичне тримання пишучого приладу, в незвичних умовах тощо) збиваючих факторів. При цьому, як зазначено у Висновку експертів, тільки за\~умови встановлення\~судом факту\~не отримання\~ [PERSON] \~грошей та наявності погроз з боку [PERSON] у відношенні [PERSON] 04.12.2015 під час складання боргової розписки, це може свідчить про невільне прийняття [PERSON] рішення про складання розписки 04.12.2015, тобто, вільне формування волі [PERSON] було обмежено. Водночас, судом не встановлено факту того, що розписка носила безгрошовий характер. Відповідач за зустрічним позовом та його представник у позові в повному обсязі заперечували факт психологічного тиску, вказували, що позивачу [PERSON] не було відомо про участь відповідачки як кандидатки\~в експерти\~по наданню\~грандів, жодного тиску на [PERSON] . [PERSON] не чинив, а розписка від 04 грудня 2015 року є підтвердженням наданих на реконструкцію офісного приміщення коштів та зобов`язання повернути борг у розмірі 143\~000 доларів США. З цього приводу, на підтримку своїх доводів, стороною позивача за зустрічним позовом [PERSON] долучений висновок спеціаліста з СПФД, лікаря-психолога [PERSON] за результатами спеціального психофізіологічного, дослідження, проведеного 01.06.2021 року, за результатами якого зроблено висновок: « [PERSON] , [INFO] , 14.12.2015 р. написала боргову розписку на суму 143 000 доларів США на користь [PERSON] дійсно під загрозою шантажу з його боку. Вона попередньо не домовлялась з позивачем щодо отримання від нього зазначеної у розписці суми, не очікувала його з даною сумою грошей у своєму офісі в день складання розписки, не вчиняла ніяких дій, щоб отримати від нього гроші та не отримувала від нього вказаної суми однією сумою на руки. Також вона не володіла актуальною інформацією щодо наявності у [PERSON] такої суми грошей у готівці, яка б відповідала діапазону 100-150 000 доларів США.» Також в описовій частині перед складанням основного висновку зазначено: «Хоча питання щодо отримання грошей саме перед 04 грудня 2015 року та написання записки з метою отримання грошей і викликали напруження, але при повторному проходженні тесту реакції на них при відповідях «нет» вказують на щирість даних відповідей». Отже, питання щодо отримання грошей перед 04 грудня 2015 року, викликали у опитуваної особи напруження, тобто на думку суду, в даному випадку необхідно було більш детально досліджувати відношення опитуваної особи (відповідачки) до більш тривалого періоду, який передував складанню розписки та був пов`язаний з ремонтом та реконструкцією її офісного приміщення та отриманням для цього коштів, зокрема, частинами, що не було внесено до переліку питань під час проведення даного спеціального психофізіологічного дослідження. За вказаних обставин, наданий відповідачкою висновок спеціаліста за результатами проведення психологічної експертизи із застосуванням поліграфа від 01 червня 2021 року не є достатнім доказом, який спростовує як факт отримання позичальницею коштів, так і наявності утвореної заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики. Судом також\~враховано,\~що звернення\~до поліції\~з приводу\~погроз її\~життю та\~вимагання невстановленою\~особою коштів\~відповідачкою здійснене\~лише у\~листопаді 2020\~року,\~тобто після\~звернення позивача\~ [PERSON] \~до суду\~з позовом\~про стягнення\~коштів,\~тобто через більше ніж чотири роки після написання спірної розписки та настання строку сплати боргу за договором позики. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Отже,\~жодних належних\~та допустимих\~доказів того,\~що [PERSON] \~написала розписку\~від 04\~грудня 2015\~року під\~психічним тиском\~ [PERSON] ,\~стороною позивача\~за зустрічною\~позовною заявою\~суду не\~надано,\~зазначене не\~слідує також\~із наданих\~висновків експертів\~та спеціалістаз СПФД. Також матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] був обізнаний про проходження перевірки [PERSON] , як кандидатки в експерти по наданню грандів, та міг використати цю обставину для шантажу, який полягає у примушуванні до складання розписки за умови нерозголошення інтимних подробиць стосунків, які існували між сторонами. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , малолітнього [PERSON] , в інтересах та від імені якого діє [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягають задоволенню, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] за зустрічною позовною заявою слід відмовити у повному обсязі. Оскільки спадкоємцями померлого позивача [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] , малолітній [PERSON] , в інтересах та від імені якого діє [PERSON] та [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] , до стягненню на користь кожного із позивачів підлягає 1/4 частка суми боргу, що складає 35750 доларів США, а на користь [PERSON] 2/4 (1/2), що складає 71\~500 доларів США відповідно, оскільки на його користь відмовився від своєї частки [PERSON] . Відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивачів за первісним позовом, то сплачений ним судовий збір у розмірі 10\~930,40грн. підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивачів у відповідних частках (по на користь [PERSON] , [PERSON] та на користь [PERSON] ). Також, оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою, то судові витрати по справі за зустрічною позовною заявою підлягають віднесенню на сторону позивача за зустрічним позовом.

Outcome: dismissed