Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

05.12.2024 року ТОВ «Кредитсервіс» звернулось до Голованівського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №200917-005 від 17.09.2020 року у розмірі 14580 грн. та судові витрати, пославшись на те, що зобов`язання, передбачені кредитним договором, відповідач належним чином не виконує. Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06.12.2024 року постановлено: Матеріали цивільної справи №386/1622/24 за позовом ТОВ «Кредитсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, передати за підсудністю до Вільшанського районного суду Кіровоградської області. 02.01.2025 року цивільна справа №386/1622/24 за позовом ТОВ «Кредитсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшла з Голованівського районного суду Кіровоградської області до Вільшанського районного суду Кіровоградської області, для розгляду. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 23.01.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник ТОВ «Кредитсервіс» в судове засідання не з`явився. У позовній заяві просить у разі неявки у судове засідання відповідача провести заочний розгляд справи без участі представника позивача та ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву суду не надав. Розгляд справи здійснюється на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. В порядку спрощеного позовного провадження вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що ТОВ «Кредитсервіс» є юридичною особою, яка зареєстрована як фінансова установа, основним видом діяльності є кредитування, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 17.09.2020 року між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено кредитний договір №200917-005 від 17.09.2020, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 16000 грн. строком на 12 місяців до 17.09.2021 року. Сторони домовились про те, що погашення кредиту відбувається шляхом внесення 12 щомісячних платежів, які підлягають сплаті до 17 числа місяця. В договорі містяться анкетні дані, адреси реєстрації та проживання позичальника (відповідачки), номер його кредитної картки та банківського рахунку, зазначені його номер телефону та адреса електронної пошти. Договір підписаний сторонами, зокрема відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н35368. Згідно п. 1.1. кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі вказаному у договорі, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. Відповідно до п. 1.2. договору, кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника. В розділі 2 Договору зазначено, що за користування кредитом позичальник виплачує кредитодавцю платежі, строки і суми яких зазначені в Графіку платежів. Укладення кредитного договору підтверджується довідкою від 18.07.2024 року, виданою ТОВ «Кредитсервіс», яка узгоджується з іншими дослідженими судом доказами - кредитним договором, паспортом споживчого кредиту та містить інформацію про те, що ідентифікація [PERSON] здійснювалась в інформаційно - телекомунікаційній системі https://recredit/ua., підписання договору здійснювалось одноразовим ідентифікатором Н35368, що відправлявся на номер телефону [NUMBER] 17.09.2020 року. З платіжної інструкції № 632 від 17.09.2020 року вбачається, що 17.09.2020 року ТОВ «Кредитсервіс» було перераховано 15056 грн. на рахунок [PERSON] кредиті кошти згідно договору № 200917-005 від 17.09.2020 року за вирахуванням комісії за оформлення. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 200917-005 від 17.09.2020 року [PERSON] , вбачається, що її заборгованість за даним кредитним договором станом на 18.07.2024 року складає 14580 грн., з яких: 7028 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 7552 грн. - заборгованість за процентами. Сума заборгованості також підтверджена розрахунком кредитної заборгованості за кредитним договором № 200917-005 від 17.09.2020 року. Позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою щодо дострокового стягнення заборгованості від 27.08.2024 року, яка була залишена ним без реагування. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір № 200917-005 від 17.09.2020 року укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У п. 5, 7 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Порядок укладення електронного договору передбачено нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг"; Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 200917-005 від 17.09.2020 року, остання має заборгованість у розмірі 14580 грн. яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 7028 грн., прострочена заборгованість за процентами 7552 грн.. У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем у позовній заяві ставиться питання про стягнення з відповідача на його користь суми понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.. Приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України визначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду наступні докази: Договір про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25.01.2023 року; Акт № 3 приймання-передачі наданої правової допомоги від 04.01.2024 року; копія платіжної інструкції №1567 від 05.01.2024 року щодо оплати правничої допомоги згідно акту № 3 від 04.01.2024. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Частиною першою ч. 2 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що підлягає відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved