Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

У травні 2024 року ПрАТ «СК «АРКС» звернулося до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь в порядку регресу 25 923,48 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.12.2020 між ПрАТ «СК «АРКС» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) оферта №76401а0цв, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Ford B-max, д.н.з. [NUMBER] . 26.08.2021 о 19 год. 00 хв. в м. Києві, на площі Валерія Марченка, 140 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного автомобіля, яким керував [PERSON] , та автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено застрахований автомобіль Ford B-max. Постановою Подільського районного суду міста Києва від 01.11.2021 по справі №758/13142/21 [PERSON] визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та із заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №АРХ2901309 від 10.09.2021 та умов договору страхування №76401а0цв від 02.12.2020 розмір страхового відшкодування склав 25 923,48 грн, які позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на рахунок потерпілої особи [PERSON] згідно з платіжним дорученням №817245 від 13.09.2021. З огляду наведене, посилаючись на положення ст. 108 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1191 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, вказану суму в порядку регресу. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 07.05.2024 позовну заяву направлено за підсудністю на розгляд до Подільського районного суду міста Києва. Ухвалою суду від 08.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. У встановлений судом строк відповідач без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій він позовні вимоги підтримав, не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв та клопотань до суду не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з огляду на положення ст. 281 ЦПК України, згідно з якою якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 02.12.2020 між ПрАТ «СК «АРКС» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) оферта №76401а0цв, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Ford B-max, д.н.з. [NUMBER] . 26.08.2021 о 19 год. 00 хв. в м. Києві, на площі Валерія Марченка, 140 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford B-max, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено застрахований автомобіль Ford B-max. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення п.п.2.3 б), 13.1 Правил дорожнього руху України водієм автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Зазначені обставини та вина відповідача підтверджуються постановою Подільського районного суду міста Києва від 01.11.2021 по справі №758/13142/21, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення. Постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили. У відповідності до ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. 26.08.2021 [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку. 07.09.2021 [PERSON] подав заяву про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №АРХ2901309 від 10.09.2021 та умов договору страхування №76401а0цв від 02.12.2020 розмір страхового відшкодування склав 25 923,48 грн. Вказана сума була сплачена позивачем на рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №817245 від 13.09.2021. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується ; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на момент дорожньо-транспортної пригоди, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1994 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Таким чином, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків, завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. 26.05.2022 представником ПрАТ «СК «АРКС» на адресу відповідача було надіслано претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу. Однак відповіді на таку претензію відповідачем надано не було. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на вищевикладене, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що стороною відповідача не надано доказів на спростування встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із наявних матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1054240 від 30.04.2024. Враховуючи, що позовні вимоги було задоволено в повному обсязі, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved