Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності, поділ спільного майна подружжя, визнання договорів удаваними, в якому просила: 1) визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя автомобілі марки TOYOTA CAMRY, VOLKSWAGEN TRANSPORTER, ГАЗ 3307, трактор колісний марки МТЗ-920, земельні ділянки із кадастровими номерами 0720584000:00:001:1078, 0720584000:00:001:1074, 0720584000:00:001:1064, 0720584000:00:001:1065, 0720584000:00:001:1079, 0720584000:00:001:1080, 0720584000:00:001:1117, 0720584000:00:001:1116, 0720584004:04:001:0024, 0720584000:00:001:0024, 0720584000:00:001:0025, житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 357815307205), квартиру (реєстраційний номер 20007230), об`єкт незавершеного будівництва в [ADDRESS] , майнові права на знаки для товарів та послуг № 204033 та № 190372, майнові права на сорт рослин (садженні рослин; холодок лікарський (спаржа садова) та здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частини вказаного майна; 2)\~визнати удаваними\~договори дарування\~ [PERSON] \~нежитлових приміщень (реєстраційні\~номери об`єктів\~нерухомого майна\~30465046227,\~934741807205\~),\~земельних ділянок\~із кадастровими\~номерами 4622710200:01:023:0052,\~4624885700:19:001:0009,\~4624885700:19:011:0013,\~4624885700:19:001:0008,\~0720510401:01:001:0366,\~0720584000:00:001:0128,\~0720584000:00:001:0004,\~0720584000:00:001:1029,\~0720584000:00:001:1101,\~0720584000:00:001:0994,\~0720584000:00:001:0148\~ізастосувати щодо них правові наслідки договорів купівлі-продажу та визнати зазначені об`єкти спільною сумісною власністю, здійснити їх поділ шляхом визнання права власності за [PERSON] на 1/2 частину кожного із зазначених об`єктів; 3) визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартиру (реєстраційний номер 20773481), приміщення магазину промислових та продовольчих товарів (реєстраційний номер 24914032), земельну ділянку в [ADDRESS] , нежитлове приміщення в [ADDRESS] , земельну ділянку в [ADDRESS] та автомобіль марки Land Rover - Range Rover Evoque. В обґрунтування\~своїх позовних\~ вимог\~покликається на\~те,\~що воназ [PERSON] перебуває у шлюбі з 25 квітня 1999 року. За час шлюбу, у них народилися [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), з якими проживаю в [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду від 06.04.2021 року по справі № 466/108/21 було задоволено позовні вимоги [PERSON] до неї про розірвання шлюбу, яке постановою апеляційної інстанції від 17.06.2022 залишено без змін. Зазначає, що об`єктами спільної сумісної власності з відповідачем, виходячи із змісту ст. 60, 61 СК України, виступають: TOYOTA CAMRY, VOLKSWAGEN TRANSPORTER, ГАЗ 3307, трактор колісний марки МТЗ-920, земельні ділянки із кадастровими номерами 0720584000:00:001:1078, 0720584000:00:001:1074, 0720584000:00:001:1064, 0720584000:00:001:1065, 0720584000:00:001:1079, 0720584000:00:001:1080, 0720584000:00:001:1117, 0720584000:00:001:1116, 0720584004:04:001:0024, 0720584000:00:001:0024, 0720584000:00:001:0025, 0720510400:01:001:0041, житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 357815307205), квартира (реєстраційний номер 20007230), об`єкт незавершеного будівництва в [ADDRESS] , майнові права на знаки для товарів та послуг № 204033 та № 190372, майнові права на сорт рослин (садженні рослин; холодок лікарський (спаржа садова). Вказує, що жодних домовленостей з відповідачем чи шлюбного договору не існує. Звертає увагу, що на її утриманні перебувають двоє спільних з відповідачем дітей. Вказує,\~що \~відповідачем було\~укладено договори\~дарування йому\~майна в\~період шлюбу\~з метою\~приховання купівлі\~такого майна.\~Зокрема таким\~є нежитлові\~приміщення (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 30465046227, 934741807205 ), земельні ділянки із кадастровими номерами 4622710200:01:023:0052, 4624885700:19:001:0009, 4624885700:19:011:0013, 4624885700:19:001:0008, 0720510401:01:001:0366, 0720584000:00:001:0128, 0720584000:00:001:0004, 0720584000:00:001:1029, 0720584000:00:001:1101, 0720584000:00:001:0994, 0720584000:00:001:0148. Зазначає, що відповідач в період укладення договорів дарування був місцевим депутатом і на нього поширювали свою дію положення ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції», які не дозволяли укладати такого роду договори дарування. Просить врахувати, що починаючи з 20 серпня 2004 року по 09.03.2005 року та згодом з 22 серпня 2014 року і по даний час вона здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємця і за рахунок здійснення підприємницької діяльності нею було здійснено реконструкцію об`єкта нерухомого майна за адресою [ADDRESS] . Зазначене приміщення знаходиться на земельній ділянці за цією ж адресою, що належить їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 05.02.2008 року, і одержана нею в особисту приватну власність. Окрім того її особистою приватною власністю є вкартира [ADDRESS] яка придбана за її особисті приватні кошти які їй надав батько про що свідчить написана ним власноручно розписка. Також звертає увагу на те, що нею набуто за особисті кошти в особисту приватну власність приміщення магазину промислових та продовольчих товарів (реєстраційний номер: 24924032), земельну ділянку в [ADDRESS] ; нежитлове приміщення в [ADDRESS] , що одержане нею на підставі договору дарування, земельну ділянку в [ADDRESS] та автомобіль марки Land Rover - Range Rover Evoque який придбала у Відповідача. З даною позовною заявою позивачка звернулася до Володимир-Волинського міського суду Волинської області 02.11.2021. Крім цього позивачка подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на спірне майно та Володимир-Волинським міським судом Волинської області від 25.11.2021 (справа № 154/4117/24, провадження 2/154/1041/21) таку задоволено. Постановою Львівського апеляційного суду від 05.06.2023 дану справу передано на розгляд Жовківського районного суду Львівської області. 19.06.2023 справа надійшла в Жовківський районний суд Львівської області та цього ж дня згідно протоколу розподілк передана для розгляду судді Ясиновському Р.Б. 23.06.2023 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 01.08.2023. 04.09.2023 до суду звернувся відповідач [PERSON] із зустрічною позовною заявою про поділ майна подружжя яку протокольною ухвалою від 16.11.2023 прийнято до спільного розгляду із первинним позовом. Відповідач [PERSON] в зустрічній позовній заяві просив: 1) визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя квартира [ADDRESS] , нежитлове приміщення під магазин та кафе на 20 місць в [ADDRESS] , житловий будинок [ADDRESS] , приміщення магазину промислових та продовольчих товарів в [ADDRESS] , земельні ділянки за кадастровими номерами 072584004:04:001:0024, 0720510400:01:001:0394, земельну ділянку площею 0,0987 га в м. Устилуг, транспортні засоби ТОYOTA CAMRY 1998, TOYOTA CAMRY 2001, LAND ROVER EVOQUE 2012, ГАЗ 3307, трактор колісний марки МТЗ-920, VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2002, ТОВ «Нікольтекс», земельні ділянки за кадастровими номерами 0720584000:01:001:1078, 0720584000:01:001:1074, 0720584000:01:001:1064, 0720584000:01:001:1065, 0720584000:01:001:1079, 0720584000:01:001:1080, 0720584000:01:001:1117, 0720584000:01:001:1116, 0720584000:00:001:0024, 0720584000:00:001:0025, 0720510400:01:001:0041 та здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частини вказаного майна; 2) визнати його особистою приватною власністю об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться в [ADDRESS] , майнові права на знаки для товарів та послуг № 204033, №190372 та сорт рослин (садженці рослин, холодок лікарський (спаржа садова). Зустрічні позовні вимоги обґрунтовував тим, що квартира [ADDRESS] , нежитлове приміщення під магазин та кафе на 20 місць в [ADDRESS] , житловий будинок [ADDRESS] , приміщення магазину промислових та продовольчих товарів в [ADDRESS] , земельні ділянки за кадастровими номерами 072584004:04:001:0024, 0720510400:01:001:0394, земельну ділянку площею 0,0987 га в м. Устилуг, транспортні засоби ТОYOTA CAMRY 1998, TOYOTA CAMRY 2001, LAND ROVER EVOQUE 2012, ГАЗ 3307, трактор колісний марки МТЗ-920, VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2002, ТОВ «Нікольтекс», земельні ділянки за кадастровими номерами 0720584000:01:001:1078, 0720584000:01:001:1074, 0720584000:01:001:1064, 0720584000:01:001:1065, 0720584000:01:001:1079, 0720584000:01:001:1080, 0720584000:01:001:1117, 0720584000:01:001:1116, 0720584000:00:001:0024, 0720584000:00:001:0025, 0720510400:01:001:0041 є спільним майном подружжя. Все інше майно яке вказується позивачкою у первісному позові як об`єкти спільної сумісної власності, таким не є, не набувалися за спільні кошти подружжя, окремі об`єкти незавершеного будівництва взагалі будувалися іншими особами, а позовні вимоги [PERSON] про визнання удаваними договорів дарування та визнання за нею особистою приватною власністю майна згідно наведеного нею переліку не містять жодного правового обгрунтування та не грунтуються на вимогах закону. Ухвалою від 18.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. В судовому засідані позивачка [PERSON] та її представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення, аналогічні, викладеним у позові. Проти зустрічного позову заперечують. Представник Відповідача за первиним позовом підтримала зустрічні позовні вимоги в повному обсязі з підстав наведених в зустрічній позовній заяві, проти позову [PERSON] заперечила. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити частково з наступних підстав. Згідно із ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Судом встановлено, що з 25.04.1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківським районним судом м. Львова 06.04.2021 яке набрало законної сили 17.06.2022. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] було укладено Договори дарування йому майна в період перебування в шлюбі із [PERSON] з метою приховання купівлі такого майна, а саме нежитлового приміщення, об`єкта житлової нерухомості: бару загальною площею 394 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 30465046227, адреса: [ADDRESS] ; земельної ділянки із кадастровим номером 4622710200:01:023:0052 площею 0.0841 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки із кадастровим номером 4624885700:19:001:0009 площею 0.25 га для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки із кадастровим номером 4624885700:19:011:0013 площею 0.2338 га для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння, випасання худоби, що знаходиться за адресою: Львівська область, Сокальський район, с. Угринів; земельної ділянки із кадастровим номером 4624885700:19:001:0008 площею 0.1305 га для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння, випасання худоби, що знаходиться за адресою: Львівська область, Сокальський район, с. Угринів; нежитлового приміщення, об`єкту житлової нерухомості: загальною площею 774.5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 934741807205, адреса: [ADDRESS] ); земельної ділянки із кадастровим номером 0720510401:01:001:0366 площею 1.2626 га для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка із кадастровим номером 0720584000:00:001:0128 площею 1 га; земельної ділянки із кадастровим номером 0720584000:00:001:0004 площею 1.3124 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Волинська область Володимир-Волинський район, Микитичівська сільска рада; земельної ділянки із кадастровим номером 0720584000:00:001:1029 площею 1.92 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Волинська область, Володимир-Волинський район, Микитичівська сільска рада; земельної ділянки із кадастровим номером 0720584000:00:001:1101 площею 1.89 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Волинська область, Володимир-Волинський район, Митичівська сільска рада; земельної ділянки із кадастровим номером 0720584000:00:001:0994 площею 1.9 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Волинська область, Володимир-Волинський район, Микитичівська сільська рада; земельної ділянки із кадастровим номером 0720584000:00:001:0148 площею 2 га. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Також, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України, має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені ст. 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Судом встановлено, що не оспорюється сторонами, що відповідач [PERSON] в період укладення договорів дарування був місцевим депутатом і на нього поширювали свою дію положення ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції». З приводу придбання вказаного майна ні відповідач [PERSON] , ні його представник не надали суду жодних пояснень та обгрунтувань. На переконання суду, за відсутності належних обґрунтувань відповідача [PERSON] (як обдаровуваного спірним майном) щодо дійсного наміру укладення саме договорів дарування слід дійти висновку, що вищевказані об`єкти, які одержані на підставі договорів дарування, насправді за правовою природою є договорами купівлі-продажу, а тому за вказаним майном необхідно визначити правовий режим спільної сумісної власності. Щодо іншого майна. п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошується, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60. 69 Сімейного кодексу України, ч. З ст. 368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено судом, домовленостей між сторонами чи шлюбних договорів не існує. Згідно з правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 654/5243/14-ц. та у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі 6-843цс17, в сімейних правовідносинах при поділі спільного майна подружжя передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі Позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а Відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію). Що стосується незавершеного будівництва в Дубляни по [ADDRESS] то судом з пояснень сторін встановлено, що фактично усі роботи з будівництва - завершено, здійснено підключення до інженерних мереж. Зі слів позивачки, відповідачем не вчинено відповідних дій в установленому законодавством порядку щодо подачі декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться об`єкт незавершеного будівництва, повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а також документи, які підтверджують підключення об`єкта до електричних мереж, підключення до газорозподільної системи, підключення до мережі водопостачання та водовідведення знаходяться у Відповідача, що не заперечувалось в судовому засіданні. У Постанові\~від 07\~вересня 2016\~року у\~справі №\~6-47цс16\~Верховний Суд\~України дійшов\~висновку,\~що новостворене\~нерухоме майно\~набуває юридичного\~статусу житлового\~будинку після\~прийняття його\~до експлуатації\~і з\~моменту державної\~реєстрації права\~власності на\~нього.\~Однак до\~цього,\~не будучи\~житловим будинком\~у відповідності\~до юридичного\~статусу,\~об`єкт незавершеного\~будівництва є\~сукупністю будівельних\~матеріалів,\~тобто речей\~як предметів\~матеріального світу,\~щодо яких\~можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз ст. 60, 63, 69 СК України та ст. 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволив Верховному Суду України дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, будівництво його закінчено і такий фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням. Як встановлено в судовому засіданні, що не заперечується відповідачем, після розірвання шлюбу, Позивачка з дітьми проживає у даному об`єкті незавершеного будівництва, а у Відповідача наявне інше місце проживання. Щодо майнових прав на знаки для товарів і послуг, то відповідно до ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. До об`єктів права інтелектуальної власності згідно ст. 420 Цивільного кодексу України у тому числі належать комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення. Згідно ст. ст. 424, 427 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності є право на використання об`єкта права інтелектуальної власності: виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання: інші майнові права електуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі. Умови тередання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону. Відповідно до ст. 492 Цивільного кодексу України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів. Суб`єктами права інтелектуальної власності на торговельну марку є фізичні та юридичні особи. Право інтелектуальної власності на певну торговельну марку може належати одночасно кільком фізичним та (або) юридичним особам (ст. 493 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 494 Цивільного кодексу України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Статтею 495 Цивільного кодексу України встановлено, що майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання: 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 497 Цивільного кодексу України чинність майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку може бути припинено достроково за ініціативою особи, якій вони належать, якщо це не суперечить умовам договору, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 499 Цивільного кодексу України права інтелектуальної власності на торговельну марку відповідно до визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. Відповідно до Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», який регулює відносини, що виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг в Україні. Знак - це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб. Зареєстрований знак - знак, на який видано свідоцтво України на знак для товарів і послуг. Право на одержання свідоцтва має заявник, заявка якого має більш ранню дату подання до Установи або, якщо заявлено пріоритет, більш ранню дату пріоритету, за умови, що вказана заявка не вважається відкликаною, не відкликана або за нею Установою не прийнято рішення про відмову в реєстрації знаку, можливості оскарження якого вичерпані. Згідно ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» права, що випливають із свідоцтва, діють від дані подання заявки. Строк дії свідоцтва продовжується за умови сплати відповідного збору. Свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом. Взаємовідносини при використанні знаку, свідоцтво на який належить кільком особам, визначаються угодою між ними. У разі відсутності такої угоди кожний власник свідоцтва може використовувати знак на свій розсуд, але жоден з них не має права давати дозвіл (видавати ліцензію) на використання знаку та передавати право власності на знак іншій особі без згоди решти власників свідоцтва. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року. Щодо транспортних засобів, необхідно звернути увагу, що у постанові Верховного Суду щодо позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частку автомобіля від 29 січня 2020 року у справі № 359/11696/14-ц вказано, що право вибору способу захисту належить особі, чиї права порушено та залежить від її намірів: отримати спірний об`єкт у володіння і користування чи отримати грошову компенсацію за частку у цьому об`єкті. Обидва способи захисту є належними та ефективними. Крім того, у постанові Верховного Суду щодо поділу спільного майна подружжя автомобіля від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 зазначено, що автомобіль є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними. Таким чином судом встановлено, що стверджується матеріалами справи, що за час спільного сумісного життя у шлюбі сторонами було набуто\~(придбано) спільне майно, а саме: транспортні засоби\~TOYOTA\~CAMRY,\~1998\~року випуску,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ;\~VOLKSWAGEN\~TRANSPORTER,\~2002\~року випуску,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ;\~ГАЗ 3307,\~2003\~року випуску,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ;\~трактор колісний\~марки МТЗ-920,\~2011\~року випуску\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] , TOYOTA CAMRY, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , LAND ROVER EVOQUE, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ;\~земельні ділянки\~із кадастровими\~номерами 0720584000:00:001:1078,\~0720584000:00:001:1074,\~0720584000:00:001:1064,\~0720584000:00:001:1065,\~0720584000:00:001:1079,\~0720584000:00:001:1080,\~0720584000:00:001:0024,\~0720584000:00:001:0025,\~0720584000:00:001:1117,\~0720584000:00:001:1116,\~0720584004:04:001:0024 4622710200:01:023:0052,\~4624885700:19:001:0009,\~4624885700:19:011:0013,\~4624885700:19:001:0008,\~0720510401:01:001:0366,\~0720584000:00:001:0128,\~0720584000:00:001:0004,\~0720584000:00:001:1029,\~0720584000:00:001:1101,\~0720584000:00:001:0994,\~0720584000:00:001:0148, 0720510400:01:001:0041, 0720510400:01:001:0394; житловий будинок в [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; об`єкт незавершеного будівництва в [ADDRESS] ; майнові права на знаки для товарів та послуг № 204033 та № 190372; майнові права на сорт рослин (садженні рослин; холодок лікарський (спаржа садова); нежитлове приміщення,\~об`єкта\~житлової нерухомості\~-\~бару загальною\~площею 394\~кв.м.\~в [ADDRESS] ;\~нежитлове приміщення\~об`єкту\~житлової нерухомості\~загальною площею\~774.5\~кв.м.\~в [ADDRESS] ;\~квартиру [ADDRESS] ; приміщення магазину промислових та продовольчих товарів (А-1) в [ADDRESS] ; земельну ділянка площею 0,0987 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області. Щодонежитлового приміщення загальною площею 332,1 кв.м. яке реконструйоване під магазин та кафе на 20 місць, загальною площею 434.8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] то на переконання суду таке є особистою приватною власністю позивачки [PERSON] , як майно що одержане нею на підставі договору дарування. Щодо розписки [PERSON] про подаровані ним своїй дочці [PERSON] коштів в сумі 50 000 доларів США з метою фінансової підтримки та використання нею цих коштів як особистих приватних у її підприємницькій діяльності, то на думку суду таку слід визнати недопустимим, неналежним, недостатнім та недостовірним доказом виходячи з наступного. Статею 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ж до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. А на підставі ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ж ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, дана справа перебуває у провадженні судових органів з 02.11.2021. З моменту надходження даної справи до суду учасники в ній не змінювалася, не відбувалися і заміни представників сторін по справі. В переліку додатків до позовної заяви позивачка [PERSON] за порядковим № 60 значиться найменування додатку «копія розписки батька [PERSON] .. Такий документ на А4 форматі присутній у матеріалах справи (а.с. 202 том 1), і примірник такого ж документу направлений відповідачу [PERSON] . Жодних інших письмових матеріалів із такою назвою у справі немає. Позивачка [PERSON] , подавши до суду згадану позовну заяву та у відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України та перелічивши письмові матеріали надала усі докази, якими обгрунтовує свої позовні вимоги. З огляду на це сторона позивача [PERSON] подаючи до суду нові докази, зловживає процесуальними правами називаючи таке зловживання формальним дотриманням вимог процесуального закону, добросовісною поведінкою та добросовісною помилкою. При цьому, сторона позивача покликалася на взаємосуперечливі висновки, оскільки спочатку стверджувала, що жоден із судів провадженнях якого перебувала ця справа, не складав документів, якими б підтверджувалася відсутність такого додатка до позовної заяви, однак в подальшому покликалася на те, що судом ніби-то не було виявлено копії розписки батька [PERSON] , тому повторно така скеровується, однак на стадії судового розгляду під час дослідження доказів. Належність росписки [PERSON] ставиться під сумнів стороною відповідача [PERSON] та заперечуються написання такої саме [PERSON] у зв`язку із чим стороною відповідача [PERSON] заявлялося клопотання про призначення у\~справі комплексної\~(почеркознавчої,\~технічної)\~судової експертизи\~(посмертної).\~В задоволені\~такого клопотання\~судом було\~відмовлено,\~зокрема з\~підстав відсутності почеркового матеріалу, в якому відображені ознаки почерку [PERSON] у тому обсязі, який необхідний для проведення відповідної експертизи, а також в судовому засіданні судом з`ясовано, що позивачка [PERSON] не надасть відповідного дозволу експертам на часткове пошкодженням розписки, а тим паче повне її знищення, що робить неможливим проведення відповідної експертизи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~69, ч. 1 ст.\~71 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом. За правилами ч. 3\~ст. 368 Цивільного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 2\~ст. 372 Цивільного кодексу країни, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Такі ж положення закріплено і в\~ст. 70 Сімейного кодексу України, оскільки у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України у п. 23\~постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно роз`яснень, викладених в п. 30 зазначеної постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.\~63, ч. 1 ст.\~65 СК України. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог\~статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга\~статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої\~статті 71 СК України\~речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.06.2016 року у справі №6-1752цс15. Обов`язок довести, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №654/5243/14-ц. Оскільки презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя сторонами не спростовано, матеріали справи не містять жодних доказів того, що спірне майно придбане за особисті кошти, а не за спільні кошти подружжя, суд приходить до висновку, що таке майно, як придбане під час перебування у зареєстрованому шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] і що позовні вимоги як первинного так і зустрічного позову підлягають до часткового задоволення на підстві доводів наведених вище.

Outcome: dismissed