Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування недостовірної інформації. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги збільшив, збільшені підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що [INFO] в мережі Інтернет в розділі „Новини" на веб-сайті „censor.net" за посиланням https://censor.net/ua/news/3419448/skandalnyyi_ekskerivnyk_departamentu_zakupivel_minoborony_hmelnytskyyi_vyyishov_iz_sizo_jurnalist_nikolov була оприлюднена публікація під назвою „ [INFO] ". Також [INFO] " за посиланням [INFO] була оприлюднена публікація під назвою „ [INFO] ". Автором вказаної статті зазначено [PERSON] . Зміст даних публікацій позивач не оскаржує. Разом з тим під заголовками обох публікацій розміщені фотографії, на яких зображений позивач [PERSON] , який ніколи не мав жодного відношення до департаменту держзакупівель Міністерства оборони України та його колишнього очільника [PERSON] . Відповідно до звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження веб-сторінки у мережі інтернет від 5.06.2024 року №179/2024-ЗВ вказану публікацію дійсно було оприлюднено 3.06.2024 року на веб-сайті „censor.net", кількість переглядів на фіксації становив 1 702 перегляди. Таким чином, вказана інформація розміщена у відкритому доступі та є доступною для перегляду необмеженому колу осіб. Згідно довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 26.05.2023 року №104/2023-Д власником/головним редактором веб-сайту „censor.net" є [PERSON] . Основним приводом для звернення до суду є обставина, що автор публікації та власник/головний редактор веб-сайту оприлюднили інформацію явно негативного, кримінального змісту, до якої штучно намагаються „прив`язати" [PERSON] , чим принижують його честь, гідність та ділову репутацію. За таких обставин судові необхідно визнати таку інформацію у поширених публікаціях 19.05.2023 року та 3.06.2024 року як недостовірною, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача та зобов`язати відповідачів спростувати дану недостовірну інформацію. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що згідно діючого законодавства будь-яка фізична чи юридична особа має право звернутись до суду з позовом про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування недостовірної інформації, де відповідачами є автор висловлювання та особи, які поширили інформацію або власник веб-сайту. Втім [PERSON] не є ні автором, ні особою, яка поширила інформацію, ні власником веб-сайту, де розміщено оскаржувану фотографію. Відповідно до інформації, яка міститься за посиланням [INFO] та яке є сервісом по реєстрації та пошуку власника доменного імені встановлено, що [PERSON] не рахується реєстратором доменного імені censor.net, а реєстрантом є фірма GoDaddy.com, LLC. Відповідно до довідки Центру компетенції адресного простору мережі інтернет власником censor.net рахується [PERSON] . Крім того, за змістом вказана публікація є переказом інформації, яку [PERSON] поширив у своєму Фейсбук акаунті, про говорять і конструкції побудованих речень: про це повідомляє у Фейсбуці журналіст [PERSON] ; [PERSON] посилається на джерела; Ніколов припускає. За таких обставин [PERSON] не є автором статті і фотографії. Крім того, на акаунті в Фейсбук [PERSON] немає жодних фотографій позивача, тобто відповідач [PERSON] не порушував і не міг порушити права позивача. Також позивач обрав невірний спосіб захисту, оскільки фотографія позивача не може бути предметом спростування, а є відтворенням зображення, яке може розповсюджуватись тільки за згодою цієї особи. Тому в задоволенні позову в частині вимог, що стосуються [PERSON] просить відмовити в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про захист честі, гідності і ділової репутації у спосіб, передбачений п.п.4, 9; ч.2, ст.16 ЦК України. В мережі інтернет 19.05.2023 року була оприлюднена публікація під назвою „Скандальний екскерівник департаменту закупівель Міноборони Хмельницький вийшов із СІЗО - журналіст Ніколов". Зміст публікації позивач не оскаржує. Разом з тим, під заголовком цієї публікації розміщена фотограція, на якій зображений [PERSON] , який ніколи не мав жодного відношення до департаменту державних закупівель Міністерства оборони України та його колишнього очільника [PERSON] . Таким чином, позивач пов`язує порушення свого особистого немайнового права на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації виключно з поширенням його фотографії в статті під заголовком „Скандальний екскерівник департаменту закупівель Міноборони Хмельницький вийшов із СІЗО", опублікованій на сайті „censor.net". При цьому зміст зазначеної статті позивачем не оспорюється. Згідно діючого законодавства при розгляді справ даної категорії судам необхідно мати на увазі, що юридичним складом правопорушення є сукупність обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширення інформації стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому за відсутності хоча б однієї з обставин підстави для задоволення позову відсутні. В межах спірних правовідносин відсутня така складова юридичного складу правопорушення як „поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності". Так в оприлюдненій статті під назвою „Скандальний екскерівник департаменту закупівель Міноборони Хмельницький вийшов із СІЗО - журналіст Ніколов" відсутні будь-які згадки про [PERSON] , а фото, на якому був зображений позивач, не несе ніякого інформаційного навантаження та не супроводжується будь-якими відомостями, що стосуються особисто [PERSON] . Тобто, зазначена фотографія була поширена без позначення конкретних осіб та не супроводжувалась жодною інформацією про позивача. Сам факт поширення фото особи не може прирівнюватись до поширення недостовірної інформації або такої, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, якщо таке фото не супроводжується ніякою інформацією чи коментарями, які стосуються особи, чиє фото було поширено,та не несе жодного смислового навантаження. Також і Верховний Суд вказує, що саме по собі поширення фото особи без жодної інформаційної прив`язки його до такої особи виключає наявність у діях особи, що поширила фото, елемент „поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача" юридичного складу правопорушення. Крім того, на дату розгляду даної справи на веб-сторінці, де розміщена стаття, відсутні будь-які фото позивача. За таких обставин в діях авторів відсутній будь-який елемент поширення інформації у будь-який спосіб. Також, оскільки позивач не оскаржує зміст даної статті, тому відсутній і третій елемент юридичного складу правопорушення - „поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності". Крім того, логічний є висновок, що у відсутність фото позивача, відсутній і останній елемент юридичного складу правопорушення - „поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право". Крім того, [PERSON] не є належним відповідачем по даній справі, оскільки згідно діючого законодавства по даному предмету спора належними відповідачами є автор публікації і власник веб-сайту, а він такими не являється. Тому в задоволенні позову, що стосується вимог до [PERSON] просять відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явився, про розгляд справи був неодноразово повідомлений судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1-2, ст.10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.97 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. За змістом ч.1, ст.3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Положеннями ст.28 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності, яка кореспондується. Як наголошує ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Вказані положення також закріплені в статті 297 ЦК України. Згідно ч.1, ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Тобто право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Як рекомендує п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. За змістом Постанови Верховного Суду від 10.07.2018 року у справі №910/15148/17 за відсутності хоча б однієї з наведених обставин, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Аналогічна позиція міститься і у Постановах Верховного Суду від 5.12.2019 року у справі №910/14928/18; від 16.10.2019 року у справі №910/13289/18, від 3.09.2019 року у справі №920/593/18. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] в мережі Інтернет в розділі „Новини" на веб-сайті „censor.net" за посиланням https://censor.net/ua/news/3419448/skandalnyyi_ekskerivnyk_departamentu_zakupivel_minoborony_hmelnytskyyi_vyyishov_iz_sizo_jurnalist_nikolov була оприлюднена публікація під назвою „Cкандальний екскерівник департаменту закупівель Міноборони Хмельницький вийшов із СІЗО - журналіст Ніколов" (т.1, а.с.10-11). Зміст публікації: „Колишній керівник закупівельного департаменту Міноборони Богдан Хмельницький, який підписував контракт на закупівлю яєць по 17 грн. за штуку, вийшов із СІЗО, де перебував під заставою в 40 млн. грн. Про це повідомляє у фейсбуці [PERSON] , інформує Цензор.НЕТ. [PERSON] посилається на джерела серед слухачів лекції, яку він читав для посадовців Апарату Головкомандувача ЗСУ, Генштабу і органів військового управління." Також [INFO] в мережі Інтернет в розділі „Новини" на веб-сайті „censor.net" за посиланням https://biz.censor.net/news/3492728/sud_pomyakshyv_zapobijnyyi_zahid_dlya_eksposadovtsya_minoborony_Hmelnytskogo була оприлюднена публікація під назвою „Закупівля неякісних бронежилетів для ЗСУ: Суд знову пом`якшив запобіжний захід для ексдиректора департаменту Міноборони Хмельницького". Зміст публікації:„Вищий антикорупційний суд (ВАКС) змінив запобіжний захід для колишнього директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів [PERSON] з цілодобового домашнього арешту на нічний. Таке рішення у справі про закупівлю неякісних бронежилетів слідчий суддя ВАКС Ярослав Шкодін ухвалив 29 травня, повідомляє „Слово і діло". Автором вказаної статті зазначено [PERSON] (т.1, а.с.207-208). Згідно ст.1 Закону України „Про інформацію" під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Зміст даних публікацій позивач не оскаржує. Вказані обставини не заперечувались учасниками справи, визнані ними, тому вони не підлягають доказуванню в розумінні ч.1, ст.82 ЦПК України. Разом з тим під заголовками обох публікацій розміщені фотографії, на яких зображений позивач [PERSON] (т.1, а.с.10; 207). За змістом звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження веб-сторінки у мережі інтернет від 26.05.2023 року №110/2023-ЗВ вказану публікацію було оприлюднено 19.05.2023 року на веб-сайті „censor.net", кількість переглядів на фіксації становив 18 816 переглядів (т.1, а.с.7-10). Відповідно до звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження веб-сторінки у мережі інтернет від 5.06.2024 року №179/2024-ЗВ вказану публікацію дійсно було оприлюднено 3.06.2024 року на веб-сайті „censor.net", кількість переглядів на фіксації становив 1 702 перегляди (т.1, а.с.203-206). Згідно ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як зазначає ст.1 Закону України „Про авторське право та суміжні права" власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Як вбачається зі змісту довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 26.05.2023 року за №104/2023-Д реєстратором доменного імені „censor.net" є компанія Go Daddy.com,LLC (США). Цензор.НЕТ - український новинний суспільно-політичний інтернет-портал із популярним форумом, був заснований журналістом [PERSON] у 2004 році. На даний час [PERSON] є головним редактором інтернет-порталу Цензор.НЕТ (т.1, а.с.21-28). На виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 24.04.2024 року про надання інформації щодо власника доменного імені „censor.net" в службі WHOIS (т.2, а.с.9) Офіс міжнародної судової допомоги Судової колегії у цивільних справах Міністерства юстиції США відповіло відмовою на підставі Першої поправки, оскільки у США існує „поважна традиція анонімності у підтримці політичних ініціатив". (справа „МакІнтайр проти Виборчої комісії Огайо", 514 том U.S. (Збірник судових рішень Верховного Суду США) 334; 343 (1995)). Ця традиція включає право на анонімність висловлювання в інтернеті (т.2, а.с.36-37). Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є авторами публікацій від 19.05.2023 року та від 3.06.2023 року, а також не є власниками (співвласниками) інтернет-порталу Цензор.НЕТ, тому не несуть будь-якої відповідальності за інформацію у зазначених публікаціях, при цьому позивач її не оскаржує. Згідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи" відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як зазначено в п.п.5, п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. За змістом ч.1-2, ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Як наголошує ч.1; 3, ст.308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Фотографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб. Підстави даної позовної заяви полягають в тому, що позивач [PERSON] , не оспорюючи зміст та інформаційний текст вказаних публікацій, вважає, що оскільки під заголовками обох публікацій розміщені саме його фотографії, при цьому він ніколи не мав жодного відношення до департаменту держзакупівель Міністерства оборони України та його колишнього очільника Богдана Хмельницького, якому змінили запобіжний захід і звільнили з-під варти у кримінальному провадженні, тому наявність його фотографії разом з обома публікаціями принижують його честь, гідність і ділову репутацію, є недостовірною інформацією, яка підлягає спростуванню відповідачами. Як зазначено у Постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі №757/9275/14-ц судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у телепередачі «Воскресное «Время», Информационно-аналитическая программа» в ефірі телеканалу «Первый канал» (ОАО» Первый канал», ЗАО «Первый канал. Всемирная сеть») та на сайті http://www.ltv.ru/ [INFO] поширено відеосюжет кореспондента ВАТ «Первый канал» [PERSON]. Сайт http://www.ltv.ru/ належить на праві власності ВАТ «Первый канал», відповідно до даних протоколу Whois. Тривалість відеосюжету становила 28 секунд - [INFO], а із зображенням позивача [PERSON] в студії телепрограми «[INFO]» 3 секунди - [INFO], та супроводжувалась словами «…на Майдане и вокруг него взрывоопасной…». У відеосюжеті відсутні згадки про [PERSON], телепрограми «[INFO]» або ж телеканалу «ТАК-ТV», на якому працює позивач. Поява кадру, на якому присутній позивач, не супроводжується будь-якою інформацією, що стосується його особисто чи його телепередачі, та не несе інформаційного навантаження. Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. З огляду на зазначені положення закону, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, встановивши, що позивач не довів, що поширена інформація у відеосюжеті стосується його особисто та порушує його особисті немайнові права, факт поширення цієї інформації на території України, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог". Таким чином, Верховний Суд здійснив висновок, що сам факт поширення фото особи не може прирівнюватись до поширення недостовірної інформації або такої, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, якщо таке фото не супроводжується ніякою інформацією чи коментарями, які стосуються особи, чиє фото було поширено, та не несе жодного смислового навантаження, і також саме по собі поширення фото особи без жодної інформаційної прив`язки його до такої особи виключає наявність у діях особи, що поширила фото, елемент „поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача" юридичного складу правопорушення. За вказаних обставин суд не вправі визнати інформацію недостовірною у вказаних публікаціях, текст яких і не оскаржує позивач, погоджуючись повністю з їх змістом, за наявності саме фотографії позивача, щодо якого відсутні будь-які коментарі, згадки та інформація в тексті публікацій, тобто в даних статтях відсутній елемент поширення недостовірної інформації щодо певної фізичної особи, в даному випадку позивача [PERSON] . Частина 2, ст.16 ЦК України містить в собі способи захисту цивільних прав та інтересів особи: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Описані вище підстави позову є невірним обранням способу захисту цивільних прав позивача [PERSON] , так як наявна його фотографія в тексті публікацій без інформаційної прив`язки до змісту статті або безпосередньо без коментарів на адресу позивача не є способом захисту про визнання недостовірної інформації та її спростування. При цьому [PERSON] не висуває вимоги регламентовані ст.308 ЦК України. Тому невірно обраний спосіб захисту є підставою для відмови у задоволенні позову. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки позивач обрав не вірний спосіб захисту своїх цивільних прав, пред`явив позов про визнання недостовірною інформації у публікаціях, зміст яких не спростовував, та її спростування, а порушене право обгрунтував наявністю свого фото біля публікацій без прив`язки до тексту статей, відсутність юридичних складів правопорушення, а саме: поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, тому не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачів судових витрат.

Outcome: dismissed