Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що [INFO] померла його бабуся, [PERSON] , яка була зареєстрована та постійно проживала у [ADDRESS] . За час життя, [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . 22.12.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (далі ХМНО) Назаренко О.О. за заявою [PERSON] про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу № 30/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса ХМНО Назаренко О.О. [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у порядку ст. 1276 ЦК України, у зв`язку з неможливістю приватним нотаріусом встановити обсяг спадкового майна, оскільки не визначена частка спадкодавця у спільному майні. Власником вищевказаної квартири була [PERSON] , яка перебувала у шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . Враховуючи, що [PERSON] та її чоловік [PERSON] померли, що свідчить про неможливість визначення їх часток у вказаній квартирі, [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті бабусі [PERSON] просив визнати за ним право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 20.05.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справа призначена до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 02.09.2024 року закрито підготовче судове засідання у справі. Справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст.\~191\~ЦПК\~України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.\~223\~ЦПК\~України зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Під час розгляду справи судом було встановлено, що [INFO] помела бабуся позивача [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2021 року (а.с. 15). За час життя, [PERSON] [INFO] , склала заповіт, який був посвідчений 13.08.2003 року приватним нотаріусом ХМНО Бєсєдою Т.Д. та за яким, [PERSON] , 07.06.1935 року на випадок своєї смерті заповіла квартиру [ADDRESS] , доньці [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого Палацом новонароджених 25.10.1989 року, судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с. 10). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28.03.2012 року вбачається, що 28.03.2012 року, шлюб між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] було розірвано Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 58. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на дівоче « [PERSON] ». [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.11.2021 року (а.с. 16). Згідно\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). З матеріалів справи судом було встановлено, що після смерті [PERSON] позивач 22.12.2021 року звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Назаренко О.О. із заявою про прийняття спадщини у порядку ст. 1276 ЦК України. На підставі вищевказаної заяви, приватним нотаріусом було заведено спадкову справу за № 30/2021. Постановою приватного нотаріуса ХМНО Назаренко О.О. від 29.12.2023 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у порядку ст. 1276 ЦК України після його померлої бабусі [PERSON] , спадкоємицею якої на вказану вище квартиру на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Т.Д. 13.08.2003 року за реєстровим № 2-2553, була її дочка [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Харків після відкриття спадщини і не встигла її прийняти за вказаним вище заповітом, на невизначену частку квартири [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить законові, а також подані не всі відомості та документи, необхідні для вчинення такої нотаріальної дії (а.с. 63-66). Під час розгляду справи судом було встановлено, що бабуся позивача [PERSON] перебувала у зареєстрованому 09.05.1957 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області шлюбі з [PERSON] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.06.1990 року вбачається, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до\~ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1\~ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом було встановлено, що [PERSON] , 07.05.1935 року після смерті чоловіка [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] , вказане підтверджується копією довідки від 27.01.1994 року виданої Житлово-будівельним кооперативом «Таймир-280» за № 8 та реєстраційним посвідченням, згідно якого вбачається, що [PERSON] , володіла вказаною квартирою та була членом кооперативу. Вказана квартира була зареєстрована та записана в реєстрову книгу за реєстровим № 309/58171 від 06.04.1994 року Харківським міським бюро технічної інвентаризації згідно реєстраційного посвідчення, виданого Харківським міським бюро технічної інвентаризації (а.с. 19). З копії матеріалів спадкової справи № 30/2021 заведеної після смерті [PERSON] , 1935 року народження, померлої [INFO] вбачається, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлої бабусі [PERSON] . Відповідно до ч. 1\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог\~ст. 68 Закону України «Про нотаріат»\~при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Згідно роз`яснень п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та\~Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved