Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

24 лютого 2025 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 10 серпня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1032. Вимоги мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10.08.2013 року. Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спору про місце проживання дітей з відповідачем не має. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у сторін різні погляди на сімейне життя та обв`язки. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти смію немає. Фактично сім`я припинила своє існування. З початку 2023 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Подальше спільне життя й збереження сім`ї вважає неможливим. Шлюб носить формальний характер, в зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформлені розлучення. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.02.2025 року позовну заяву було залишено без руху. 12.03.2025 року позивачем виконано вимоги ухвали суду та усунені недоліки заяви. Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.03.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі (а.с.28). 31.03.2025 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] , з якого вбачається, що останній визнає позовні вимоги позивача, і не заперечує проти розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] , [INFO] , та ним, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 10 серпня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1032 (а.с. 30-31). В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.29). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.29-31). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з`ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 10.08.2013 року, який зареєстровано Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1032 (а.с.6). Від спільного подружнього життя у сторін є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , відповідно (а.с.12-13). З матеріалів справи та письмових пояснень сторін вбачається, що причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони шлюбні відносини фактично припинені, сторони спільного господарства не ведуть. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Сторони зазначені обставини у справі не заперечували, фактично їх визнали, тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, такі обставини не підлягають доказуванню. За такої сукупності обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з них. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, яка зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання про стягнення судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved