Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 101057612 від 05 жовтня 2020 року в розмірі 64 500 грн, а також судових витрат, які складаються з судового збору у сумі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. Позивач зазначає, що 05.10.2020 між відповідачем та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про надання споживчого кредиту. Цей договір оформлено в електронній формі шляхом заповнення відповідачем анкети-заявки на офіційному вебсайті кредитодавця і підтвердження згоди на його умови за допомогою одноразового SMS-коду. Такий порядок укладення договору, на думку позивача, повністю відповідає вимогам частини другої статті 639 та статті 207 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», а також правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, згідно з якою електронна форма договору є тотожною письмовій. Відповідно до умов кредитного договору, відповідачу було надано 15 000 грн, які мали бути повернуті із належними відсотками у визначені договором строки. Оскільки відповідач не вносила передбачених договором платежів, утворилася заборгованість загальним розміром 64 500 грн, що складається з 15 000 грн заборгованості за тілом кредиту та 49 500 грн нарахованих відсотків. При цьому позивач наголошує, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів виконало у повному обсязі. 15.01.2021 ТОВ «Мілоан» на підставі договору відступлення права вимоги № 01Т передало права вимоги за цим кредитним договором ТОВ «Діджи Фінанс». У подальшому, 24.01.2022, ТОВ «Діджи Фінанс» і ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» уклали договір факторингу № 1/15, згідно з яким право вимоги на суму 64 500 грн перейшло до позивача. При цьому позивач надав витяги з додатків до згаданих договорів, де підтверджено перехід права вимоги саме у заявленому обсязі: 15 000 грн основного боргу та 49 500 грн відсотків. Позивач повідомив відповідача про зміну кредитора, надіславши відповідне письмове повідомлення за адресою, зазначеною в договорі. Окрім того, позивач вжив заходів досудового врегулювання спору, направивши досудову вимогу про сплату заборгованості, що підтверджується відповідними доказами. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 64 500 грн 00 коп., а також судові витрати, що складаються з 2 422 грн 40 коп. судового збору та 6 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач [PERSON] відзиву\~на позовну\~заяву не\~подала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явився. У поданій позовній заяві представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника позивача відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, оскільки позивач реалізував належним чином надані йому процесуальні права та обов`язки. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17 березня 2025 року позовну заяву ТОВ «ФК «Пінг-Понг» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. З урахуванням ціни позову, справа визначена малозначною та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 та частини шостої статті 19 ЦПК України. Провадження відкрито без виклику сторін, а судове засідання призначено на 10 квітня 2025 року. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Однак жодного відзиву, письмових пояснень або клопотань від нього до суду не надходило. Відомостей про зміну адреси місця проживання відповідач не надав. Належне повідомлення відповідача про розгляд справи здійснено через офіційне оприлюднення відповідного оголошення на вебпорталі Судової влади України за адресою: https://court.gov.ua/sud0211//, що відповідає вимогам частини дев`ятої статті 128 ЦПК України. Отже, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, що дає підстави для розгляду справи за його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. IV. Підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; відповідач не подав відзиву на позов; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Враховуючи, що всі зазначені вище умови виконані, а також з урахуванням заяви позивача про розгляд справи без його участі та з можливістю ухвалення заочного рішення, суд визнав за необхідне здійснити заочний розгляд справи відповідно до положень статей 280281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою усіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. V. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 05.10.2020 між ТОВ "Мілоан" (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладений Договір про споживчий кредит № 101057612 (індивідуальна частина), за умовами якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк 30 днів з 05.10.2020 (п.1.3. Договору) надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 15\~000 грн (п.1.2. Договору), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4 Договору термін (до 04.11.2020) та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с.17-20). Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування (п. 1.5.2 Договору), а також стандартну (базову) процентну ставка за користування кредитом, яка становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.п.1.6 Договору). Особливості нарахування процентів визначені у п.2.2.3 Договору. Згідно пункту п.2.2.3 Договору, якщо після настання дати встановленої п. 1.4 Договору позичальник продовжуватиме користуватися кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватися протягом 60 днів. Договір про споживчий кредит укладено з відповідачем у електронній формі відповідно та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджено анкетою-заявою на кредит № 101057612\~ від 05.10.2020 (а.с. 10). В анкеті-заяві\~на отримання\~кредиту №\~101057612\~ від 05.10.2020 [PERSON] , зазначивши свої ідентифікаційні дані, звернулася до ТОВ «Мілоан» із проханням надати їй кредит на таких умовах: сума кредиту 15 000,00 грн; строк кредиту 30 днів з 05.10.2020; дата повернення 04.11.2020; сума повернення 19 500,00 грн. Складові частини загальної вартості кредиту: комісія 0,00 грн; проценти за користування 4 500,00 грн (1,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування). Відповідно до платіжного доручення № 24421448 від 05.10.2020, ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок № [NUMBER] , зазначений відповідачем у договорі, кошти в розмірі 15 000 грн (а.с. 38). Згідно з відомостями про нарахування процентів, нарахування за кредитним договором № 101057612 від 05.10.2020 здійснювалося: за період з 06.10.2020 по 04.11.2020 включно в розмірі 150 грн за кожен день (відповідно до п. 1.5.2 Договору); за період з 05.11.2020 по 03.01.2021 включно в розмірі 750 грн за кожен день (відповідно до п.п. 1.6, 2.2.3 Договору) (а.с. 11). 15.01.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення права вимоги № 01Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло належні першому товариству права грошової вимоги за кредитними договорами, зазначеними в Реєстрі боржників (а.с. 12 14). Відповідно до пункту 8 договору відступлення, перехід права вимоги підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників, підписаним обома сторонами (а.с. 16). Згідно з витягом з реєстру боржників від 26.02.2025, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 101057612 від 05.10.2020 до відповідача [PERSON] на загальну суму 64 500 грн (а.с. 15). 24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг»\~ було укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» прийняло належні першому товариству права грошової вимоги за кредитними договорами, зазначеними в Реєстрі боржників (а.с. 21 22). Згідно з витягом з реєстру боржників від 26.02.2025, ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» набуло право вимоги за кредитним договором № 101057612 від 05.10.2020 до відповідача [PERSON] на загальну суму 64 500 грн 00 коп. (а.с. 23). Станом на\~момент розгляду\~справи відповідач\~не надав\~суду доказів\~сплати вказаної\~суми заборгованості,\~а також\~не надав\~доказів належного\~виконання зобов`язань\~за кредитним\~договором перед\~первісним кредитором. VІ. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Укладення електронного договору про споживчий кредит. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена законом прямо, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник повернути кредит і сплатити проценти. Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі статтею 652 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, будь-який вид договору, що укладається відповідно до положень Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Такий договір прирівнюється до письмового (статті 205, 207 ЦК України), за умови, що містить усі істотні умови для відповідного виду договору. У разі відсутності таких умов договір може бути визнаний неукладеним або недійсним у зв`язку з недотриманням письмової форми. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Метою підписання договору є ідентифікація особи, яка його укладає, підтвердження її згоди з умовами договору, а також забезпечення цілісності електронних даних. У цьому контексті електронний підпис у вигляді одноразового ідентифікатора це алфавітно-цифрова послідовність, яка додається до інших електронних даних особою, що акцептує пропозицію (оферту), і надсилається іншій стороні договору. Такий ідентифікатор може надаватися у вигляді пароля, SMS-коду або іншими засобами, що дозволяють ідентифікувати користувача. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» (за умови використання засобів ЕЦП усіма сторонами договору); електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора, визначеного цим Законом; аналога власноручного підпису (факсиміле), за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки таких підписів. Не кожна електронна угода вимагає створення окремого електронного документа. Електронний договір може бути укладений у спрощеній формі або шляхом заповнення відповідної форми в електронній системі, якщо у ній чітко описано юридичні наслідки такої дії. При оформленні заявки, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому вказується особа, яка здійснила дію, з використанням відповідної інформаційної системи (наприклад, сайту кредитора). Суд встановив, що 05.10.2020 відповідач у власному особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «МІЛОАН» добровільно та усвідомлено подав заявку на отримання кредиту №?101057612. Ця електронна заявка зберігається в особистому кабінеті відповідача на сайті кредитодавця. Після подання заявки ТОВ «МІЛОАН» надіслало відповідачу одноразовий цифровий код (ідентифікатор) через SMS. Введення відповідачем цього одноразового пароля слугувало підтвердженням акцепту згоди на укладення Договору про споживчий кредит №?101057612 від 05.10.2020 в електронній формі. Отже, між відповідачем та первісним кредитором було укладено електронний кредитний договір на умовах, відображених у файлах особистого кабінету (текст договору та Правила кредитування). Відповідно до законодавства України, оформлення споживчого кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в письмовій (традиційній) формі власноручним підписом. З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням договору відповідач отримав проєкт кредитного договору з усіма додатками в електронному вигляді та ознайомився з його умовами і Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН», розміщеними на сайті кредитодавця. Це відповідає вимогам ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими кредитодавець завчасно надає споживачу повну інформацію для прийняття ним обґрунтованого рішення (зокрема, безоплатно надається паспорт споживчого кредиту у визначеній законом формі). Отже, відповідач мав можливість повно і належно ознайомитися з умовами кредитування до моменту укладення договору, що підтверджує усвідомленість його волевиявлення. Згідно з умовами самого Кредитного договору, він містить усі істотні умови і укладений у спосіб та формі, що відповідають вимогам закону. Договором прямо передбачено, що визнання недійсними, нікчемними чи неукладеними окремих його частин або додатків (включно з Правилами) не тягне недійсності чи неукладеності всього договору в цілому. Отже, електронний договір є юридично чинним і обов`язковим для сторін. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором (кодом) по суті є різновидом удосконаленого електронного підпису. Він полягає у використанні алфавітно-цифрового коду, надісланого підписантові через засоби зв`язку (SMS, електронну пошту тощо), для підтвердження волі укласти договір. Такий спосіб автентифікації широко застосовується, зокрема, у сфері мікрокредитування. Дійсність укладення договорів за допомогою ЕПОІ неодноразово підтверджувалася в судовій практиці. Так, у постанові Верховного Суду у справі №?524/5556/19 від 12.01.2021 зроблено висновок, що підписання договору одноразовим паролем-ідентифікатором є належним способом волевиявлення: договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний згідно зі ст. 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічну правову позицію щодо можливості укладення цивільно-правових договорів в електронній формі висловлено у постанові ВС від 16.12.2020 у справі №?561/77/19, де зазначено, що якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому такої форми (ч. 2 ст. 639 ЦК України), а будь-який договір, укладений на підставі ЦК або ГК України, може мати електронну форму і вважається укладеним у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). В силу приписів ст. 204 ЦК України існує презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, доки судом не встановлено іншого. В даному випадку відсутні будь-які дані про оспорення чи нікчемність кредитного договору, тому презумпція його чинності не спростована. Отже, всі права та обов`язки сторін за договором підлягають захисту і виконанню на загальних підставах?. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» було належним чином укладено договір про споживчий кредит №?101057612 від 05.10.2020 на умовах, визначених сторонами в електронній формі. На підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять платіжне доручення, за яким відповідачу були перераховані кредитні кошти (сума 15?000 грн на вказаний ним банківський рахунок). Переказ коштів здійснювався через сертифіковані платіжні системи з дотриманням вимог безпеки (стандарт PCI DSS), що гарантує належне зарахування суми на рахунок позичальника. Відповідач отримав обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язаний повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки. Відступлення права вимоги (заміна кредитора). Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено\~статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статтею 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України\~визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої\~статті 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша\~статті 519 ЦК України). Тлумачення статті\~516, частини другої статті\~517 ЦК України\~свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним\~(Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15). Позивач на\~підтвердження набуття права вимоги за договором надано: копію договору відступлення прав вимоги № 01Т від 15.01.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», копію договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» та копії витягів з реєстрів боржників до вказаних Договорів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів того, що договір відступлення прав вимоги № 01Т від 15.01.2021, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» та договір факторингу № 1/15 від 24.01.2022, укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг», визнані недійсними суду не надано, а тому суд вважає, що позивачем надано докази, які підтверджують ту обставину, що ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» набуло статус нового кредитора за договором про споживчий кредит № 101057612 від 05.10.2020 до відповідача. Розрахунок заборгованості та доказування її розміру. Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені\~законом\~(розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та\~договірні\~(розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої\~статті 264 ЦПК України). Позивачем доведено факт укладання договору № 101057612 від 05.10.2020 між\~ТОВ «Мілоан»\~та [PERSON] ,\~відповідно до\~якого між\~сторонами погоджено\~те,\~що кредит\~надається відповідачу\~загальним строком\~на 30\~днів з\~05.10.2020\~(дата\~надання кредиту)\~по 04.11.2020\~(дата\~повернення кредиту). Згідно з умовами договору (п. 2.2.3), якщо після настання 04.11.2020\~(дата\~повернення кредиту) позичальник продовжуватиме користуватися кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватися протягом 60 днів до 03.01.2021. Як видно з наданих позивачем відомостей щоденні нарахування процентів за кредитним договором № 101057612 від 05.10.2020 здійснювались виключно в межах строку дії договору (за період з 06.10.2020 по 04.11.2020 включно згідно п. 1.5.2 договору в сумі 150 грн за кожен день; за період з 05.11.2020 по 03.01.2021 включно згідно п.п. 1.6, 2.2.3 договору в сумі 750 грн за кожен день). Наведений позивачем розрахунок заборгованості по відсоткам за кредитним договором № 101057612 від 05.10.2020 в сумі 64 500 грн відповідає умовам договору. Отже, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за кредитним договором № 101057612 від 05.10.2020 у межах погодженого сторонами строку кредитування. З огляду на викладене та з урахуванням невиконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 101057612 від 05.10.2020, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» про\~стягнення заборгованості\~в розмірі\~64\~500\~грн 00\~коп.,\~що складається\~з 15\~000\~грн 00\~коп.\~(сума\~заборгованості за\~основною сумою\~боргу)\~та 49\~500\~грн 00\~коп.\~(сума\~заборгованості за\~відсотками)\~підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем подано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу (а.с. 31-36, 40). З огляду на предмет спору з урахуванням ціни позову, перелік наданих послуг ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг»,\~відсутність заперечень\~відповідача щодо\~неспівмірності заявлених\~витрат на\~правничу допомогу,\~враховуючи принципи\~справедливості та\~верховенства права,\~суд вважає,\~що стягнення\~з відповідача\~витрат на\~правничу допомогу\~в сумі\~6\~000\~грн відповідатиме\~критерію реальності\~наданих адвокатських\~послуг,\~розумності їхнього\~розміру,\~конкретним обставинам\~справи,\~з урахуванням\~її складності. Щодо судового збору. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 10.03.2025. (а.с. 8). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд в даному\~випадку дійшов\~до висновку\~про задоволення\~позову,\~а тому\~враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved