Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

1. 21 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди. Заявлений позов обґрунтовано тим, що 31.10.2018 між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач за 494\~120,01 грн. придбав квартиру [ADDRESS] . Після придбання квартири позивач зробив у ній капітальний ремонт вартістю 182\~113,00 грн. Між тим, уселитися у квартиру позивач не зміг, оскільки дізнався про те, що у ній вже мешкає [PERSON] , яка зареєстрована там від 1978 року та приватизувала її. У зв`язку із вказаними обставинами розслідується кримінальне провадження. Після цього [PERSON] від спілкування з позивачем ухилився. [INFO] [PERSON] померла. Спадщину після її смерті прийняла [PERSON] . Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням неодноразових уточнень) про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 31.10.2018, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів з [PERSON] коштів, переданих за вказаним договором у сумі 773\~076,62 грн (з урахуванням інфляційних втрат), відшкодування витрат, пов`язаних з нотаріальними послугами у подвійному розмірі загальною сумою 23 348,19 грн (з урахуванням інфляційних втрат), відшкодування витрат, пов`язаних з послугами рієлтора у подвійному розмірі в сумі 105 738,71 грн (з урахуванням інфляційних втрат), відшкодування витрат з поліпшенням квартири у подвійному розмірі в сумі 569 850,65 грн (з урахуванням інфляційних втрат), відшкодування моральної шкоди в сумі 78\~277,62 грн (з урахуванням інфляційних втрат), стягнення з [PERSON] коштів, сплачених за поліпшення квартири в сумі 284 925,32 грн (з урахуванням інфляційних втрат), відшкодування судових витрат (т. 1 а.с.а.с. 2 9, 149, т. 2 а.с.а.с. 1 9, т. 3 а.с.а.с. 79 88, т. 4 а.с.а.с. 148 151, 174 184). 2. 12 червня 2019 року суд за заявою позивача за первісним позовом постановив ухвалу, якою заборонив органам державної\~реєстрації прав\~на нерухоме\~майно,\~державним реєстраторам\~прав на\~нерухоме майно,\~у тому\~числі особам,\~які виконують\~функції державного\~реєстратора прав,\~вчиняти будь-які\~дії щодо\~внесення змін\~(вчинення\~реєстраційних дій)\~до Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~щодо спірної\~квартири(т. 1 а.с. 69). 3. 24 червня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Васильєва Я.О., [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним договору дарування, скасування запису про державну реєстрацію права, витребування майна з чужого незаконного володіння. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що спірна квартира була приватизована нею 16.03.1994. Від травня 2013 року по травень 2019 року позивачка періодично була відсутня у зв`язку з тим, що відвідувала дочку у Сполучених Штатах Америки. У грудні 2017 року сусіди повідомили позивачку про те, що у квартирі мешкають незнайомі люди, які вважають її своєю власністю. Згодом позивачка дізналася про те, що 15.06.2010 вона за нотаріально посвідченим договором начебто подарувала квартиру [PERSON] . Насправді про існування вказаного договору позивачка ніколи не знала. 13.10.2017 [PERSON] , розуміючи протиправність своїх дій, продав спірну квартиру [PERSON] , яка у свою чергу 18.12.2017 продала її [PERSON] 31.10.2018 останній уклав договір купівлі-продажу з [PERSON] . Викладене стало причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування від 15.06.2010, скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] , витребування з незаконного володіння [PERSON] спірної квартири (т. 1 а.с.а.с. 76 80). 4. 23 вересня 2019 року суд своєю ухвалою прийняв позов [PERSON] до спільного розгляду з позовом [PERSON] . 5. 8 січня 2020 року і 27.07.2024 (після отримання уточненого позову [PERSON] ) [PERSON] подала до суду відзив на первісний позов, у якому, серед іншого, зазначила, що [PERSON] незаконно просить суд відшкодувати йому витрати з поліпшення майна і за рахунок продавця ( [PERSON] ), і за її рахунок. При цьому, [PERSON] як власниця квартира не давала своєї згоди на проведення ремонту, отже така вимога є безпідставною. Крім того, [PERSON] протиправно розпорядився майном [PERSON] , яке знаходилось у її квартирі, і воно було остаточно втрачене (т. 2 а.с.а.с. 242 244, т. 4 а.с.а.с. 196 199). 6. 14 лютого 2020 року [PERSON] подав до суду відзив на первісний позов, у якому, серед іншого, зазначив, що [PERSON] не доводить суду належними та допустимими доказами той факт, що його було введено в оману при укладенні договору купівлі-продажу. По суті весь його позов побудовано на припущеннях. Крім того, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем (визнання договору недійсним, застосування реституції), є неналежним, оскільки його задоволення порушить права [PERSON] як добросовісного набувача квартири (т. 3 а.с.а.с. 169 175). 7. 20 лютого 2020 року суд своєю ухвалою призначив у справі комплексну судову експертизу, на вирішення якої поставив такі питання (т. 3 а.с.а.с. 188, 189): -чи містять матеріали справи первинні документи, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджують факти придбання та використання матеріалів (іншого майна) для здійснення капітального ремонту спірної квартири?; -які види (з визначенням об`єму) будівельних робіт згідно з первинними документами були виконані при капітальному ремонті спірної квартири?; -якою є вартість фактично виконаних робіт з капітального ремонту спірної квартири згідно з первинними документами?; -чи відповідають виконані роботи з капітального ремонту спірної квартири документації, що міститься у матеріалах справи (чи виконані відповідні роботи, чи використані відповідні матеріали з визначенням обсягу)?; -чи можливо дійти висновку про те, що будівельні матеріали та інші речі, придбання яких підтверджується матеріалами справи, могли бути використані для ремонту іншої нерухомості? 7. [INFO] [PERSON] померла (т. 4 а.с.а.с. 89 93). 8. Ухвалою суду від 18.04.2024 до участі у справі в якості співвідповідачки за первісним позовом було допущено спадкоємицю (дочку) [PERSON] [PERSON] (т. 4 а.с.а.с. 112, 136). 9. 5 червня 2024 року суд своєю ухвалою замінив позивачку за зустрічним позовом її спадкоємицею [PERSON] (т. 4 а.с. 141-звор.). 10. 13 липня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Васильєва Я.О., [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування моральної шкоди. Заявлені вимоги додатково обґрунтовано тим, що позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , проте їй було відмовлено. Позивачка просить визнати недійсним договір дарування від 15.06.2010, визнати за нею право власності на спірну квартиру у порядку спадкування за законом, витребувати її з незаконного володіння [PERSON] , зобов`язавши його звільнити квартиру від його особистих речей, стягнути з [PERSON] та [PERSON] компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 1\~000\~000,00 грн, а також відшкодувати судові витрати (т. 4 а.с.а.с. 205 213, 240). 11. 1 жовтня 2024 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (т. 5 а.с. 32). 12. У судовому засіданні представник [PERSON] підтримав первісний позов в останній редакції, заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог, пояснивши, що 31.10.2018 між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач за 494\~120,01 грн. придбав квартиру [ADDRESS] . Після придбання квартири позивач зробив у ній капітальний ремонт вартістю 182\~113,00 грн. Між тим, уселитися у квартиру позивач не зміг, оскільки дізнався про те, що у ній вже мешкає [PERSON] , яка зареєстрована там від 1978 року та приватизувала її. У зв`язку із вказаними обставинами розслідується кримінальне провадження. Після цього [PERSON] від спілкування з позивачем ухилився. 13. Представниця [PERSON] у суді підтримала зустрічний позов в останній редакції, заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог, пояснивши, що спірна квартира була приватизована її матір`ю 16.03.1994. Від травня 2013 року по травень 2019 року матір позивачки періодично була відсутня у зв`язку з тим, що відвідувала позивачку у Сполучених Штатах Америки. У грудні 2017 року сусіди повідомили [PERSON] про те, що у квартирі мешкають незнайомі люди, які вважають її своєю власністю. Згодом остання дізналася про те, що 15.06.2010 вона за нотаріально посвідченим договором начебто подарувала квартиру [PERSON] . Насправді про існування вказаного договору вона ніколи не знала. 13.10.2017 [PERSON] , розуміючи протиправність своїх дій, продав спірну квартиру [PERSON] , яка у свою чергу 18.12.2017 продала її [PERSON] 31.10.2018 останній уклав договір купівлі-продажу з [PERSON] . Після смерті матері позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте їй було відмовлено. 14. Представник [PERSON] у суді проти задоволення заявлених у справі позовів заперечував, пояснивши, що [PERSON] не довів суду належними та допустимими доказами той факт, що його було введено в оману при укладенні договору купівлі-продажу. По суті весь його позов побудовано на припущеннях. Крім того, спосіб захисту порушеного права, обраний [PERSON] (визнання договору недійсним, застосування реституції), є неналежним, оскільки його задоволення порушить права [PERSON] як добросовісного набувача квартири. 15. [PERSON] , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Васильєва Я.О. до суду не з`явилися, звернувшись із заявами про розгляд справи за їх відсутності (т. 1 а.с.а.с. 205, 206, т. 4 а.с.а.с. 40, 41, 52). 16. [PERSON] , [PERSON] , представник КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області, [PERSON] до суду також неодноразово не з`являлися, були повідомлені належним чином. 17. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позови підлягають частковому задоволенню з таких підстав. 18. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 14.03.1994, виданого Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів, належала квартира [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрована у квартирі від 25.05.1978 (т. 1 а.с.а.с. 21, 81, 89, 90). 19. 12 вересня 2017 року державним реєстратором КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] . Згідно з внесеним записом право власності виникло на підставі договору дарування від 15.06.2010, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. (номер у реєстрі 556) (т. 1 а.с. 137). 20. 13 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким остання придбала у [PERSON] спірну квартиру. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. (номер у реєстрі 2318) (т. 1 а.с. 136-звор.). 21. 18 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким останній придбав у [PERSON] спірну квартиру. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. (номер у реєстрі 2740) (т. 1 а.с. 136-звор., т. 2 а.с.а.с. 215 218). 22. 31 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким останній за 494\~120,01 грн придбав у [PERSON] спірну квартиру. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Васильєвою Я.О. (номер у реєстрі 861). При цьому продавцем нотаріусу була надана довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26.10.2018, згідно з якою у квартирі не була зареєстрована жодна особа (т. 1 а.с.а.с. 10 15, 136). 23. 14 квітня 2023 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» на виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2020 було складено висновок експертів №6784/11304 за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та економічної експертизи, згідно з якою (т. 4 а.с.а.с. 4 32): - у наданих на дослідження матеріалах справи знаходяться первинні документи, згідно з якими загальна вартість придбаних товарів становить 54\~386,48 грн; - вартість фактично виконаних робіт з капітального ремонту спірної квартири згідно з первинними документами становить 181\~375,00 грн; - виконані роботи з капітального ремонту спірної квартири відповідають документації, що міститься у матеріалах справи. 24. [INFO] [PERSON] померла (т. 4 а.с.а.с. 89 93). 25. 17 лютого 2024 року дочка [PERSON] [PERSON] , звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері за законом (т. 4 а.с. 114-звор.). 26. 26 червня 2024 року постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Гаврюшенко В.П. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері (т. 4 а.с. 215). 27. Розв`язуючи заявлений у справі зустрічний позов, суд виходить з такого. 27.1. Відповідно до частини 1 статті 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. 27.2. За своєю юридичною природою договір дарування є одностороннім (здебільшого) безоплатним правочином, для якого за загальним правилом властива наявність волі на його укладення власника майна, що відчужується. 27.3. Згідно з частиною 2 статті 719 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. 27.4. За правилами, встановленими частиною 1 статті 219 ЦК у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є\~ нікчемним. 27.5. Крім того, частиною 1 статті 220 ЦК визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є\~ нікчемним. 27.6. За приписами абзацу першого частини 2 статті 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. 27.7. Судом встановлено, що договір дарування від 15.06.2010, за яким [PERSON] начебто подарувала спірну квартиру [PERSON] нотаріально посвідчений не був, про що свідчить лист Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 27.05.2019 №510/01-21, згідно з яким 15.06.2010 за реєстровим №556 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. була вчинена інші нотаріальна дія і відносно іншої особи, а сам договір був сфальшований (т. 1 а.с. 135). 27.8. Факт фальшування договору додатково підтверджується висновком експерта від 20.09.2019 №3/1.1/700, складеним Дніпропетровським НДЕКЦ МВС у кримінальному провадженні №12019040030001117 (т. 1 а.с.а.с. 224 228). 27.9. Викладене свідчить про нікчемність договору дарування від 15.06.2010, у розумінні частини 1 статті 219, частини 1 статті 220 ЦК. 27.10. Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. 27.11. Таким чином, аналізуючи встановлені факти та висновок про нікчемність договору дарування від 15.06.2010, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги про визнання його недійсним. 27.12. Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 27.13. За правилами, встановленими статтею 41 Конституції України, статтею 321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 27.14. Статтею 328 ЦК визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 27.15. За приписами статті 330 ЦК якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК майно не може бути витребуване у нього. 27.16. Відповідно до статті 387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 27.17. Згідно з частиною 4 статті 388 ЦК якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. 27.18. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин. 27.19. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. 27.20. Віндикаційний позов це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: фізично (має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо); юридично (має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.07.2020 у справі №752/13695/18, провадження №61-6415св19). 27.21. Також відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц, провадження №14-93цс20). 27.22. Згідно з правовими висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Також не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. 27.23. За правилами, встановленими статтями 1216 1218 ЦК, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).\~Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.\~До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 27.24. Статтею 1220 ЦК\~визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.\~Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). 27.25. За приписами статті 1223 ЦК\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.\~У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу.\~Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 27.26. Отже, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина 2 статті 1299 ЦК). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно ще до його державної реєстрації, має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього (відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23.01.2013 у справі №6-164цс12, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №754/11747/18). 27.27. Судом встановлено, що [PERSON] як рідна дочка померлої [PERSON] відповідно до статті 1261 ЦК є спадкоємицею за законом першої черги і у встановлені строк та порядку прийняла спадщину, подавши згідно зі статтями 1269, 1270 ЦК до спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини за законом після померлого матері. 27.28. З матеріалів нотаріальної справи також вбачається, що інші особи із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] не звертались. Наявність інших спадкоємців за законом та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині з матеріалів спадкової справи не вбачається і під час розгляду справи не встановлено. 27.29. Відповідно до пункту 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №461/12525/15-ц (провадження №14-190цс20), розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/6211/14-ц, провадження №14-235цс18), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо. 27.30. Верховний Суд у постанові від 30.08.2023 у справі №712/9803/20 дійшов висновку про те, що право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. 27.31. Ураховуючи викладене, оскільки спірна квартира вибула з володіння її власниці [PERSON] , за її життя поза волею останньої, а також ураховуючи, що позивачці як єдиній спадкоємиці за законом було відмовлено у нотаріальному оформленні права власності на спадкове майно, суд вважає, що визнання за нею права власності на спадкову квартиру та витребування її з незаконного володіння [PERSON] є легітимним та пропорційним заходом, а також належним, ефективним та достатнім способом захисту порушеного права. 27.32. З огляду на це зустрічні позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на спадкову квартиру та витребування її з чужого незаконного володіння (із зобов`язанням [PERSON] звільнити її від особистий речей) підлягають задоволенню. 27.33. Розв`язуючи позовну вимогу про відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд виходить з такого. 27.34. Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі \- ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 27.35. За правилами, встановленими частиною 1 статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 27.36. Частинами 1 4 статті 12 ЦПК визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 27.37. За приписами частин 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 27.38. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено. 27.39. При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципами змагальності та диспозитивності. 27.40. Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Такий принцип, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку несе процесуально негативні наслідки у вигляді настання ризиків, визначених процесуальним законом (закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повна або часткова відмова у позові тощо). 27.41. Принцип диспозитивності, натомість, має дещо інший юридичний зміст, згідно з яким суд зобов`язаний розглянути справу винятково в межах заявлених позивачем вимог. При цьому позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 27.42. Принцип диспозитивності при розгляді справи та ухваленні у ній рішення процесуально обмежує суд доводами сторони та доказами, наданими на підтвердження таких доводів. При цьому межі самостійно визначених позивачем доводів суд порушувати не має права. 27.43. Судом встановлено, що позивачка за зустрічним позовом, висунувши вимогу про відшкодування їй [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди, не зазначила, у якому саме порядку вона просить захистити її право (у солідарному або у конкретно визначених частинах). 27.44. Суд при цьому,

Outcome: partial