Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~В червні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом до Ірпінської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Іванова Вікторія Вікторівна, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить суд визнати за нею право власності на 8/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , як спадкоємцем за заповітом [PERSON] . Позивач в обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла її матір [PERSON] після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 16/100 часток житлового будинку [ADDRESS] ,загальною площею 141,5 кв.м., житловою площею 60,9 кв.м.13 жовтня 2020 року її мати склала заповіт, яким все своє майно рухоме та нерухоме , де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі, все те, що на день її смерті буде їй належати та на що вона за законом буде мати право заповіла позивачці та [PERSON] по частці кожному. 15 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Івановою В.В. заведена спадкова справа № 23/2021 до майна [PERSON] . У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно та відсутності державної реєстрації права власності на 16/100 часток житлового будинку [ADDRESS] в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 листопада 2023 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Івановою В.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. \~ \~ \~ \~У відзиві наданому відповідачем 13 серпня 2024 року відповідач посилається на те, що міською радою не вчинялись у відношенні позивача жодних дій, не приймалось рішень, що підтверджується самою позовною заявою, де відсутні позовні вимоги до відповідача, міська рада вважає, що є неналежним відповідачем по справі № 367/5782/24, а тому не має відповідати за позовом. Просить розглянути справу за відсутності представника міської ради та не покладати судові витрати на міську раду. \~ \~ \~ \~Представник позивача надала в судове засідання не прибула, надала суду письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Третя особа - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Іванова В.В. в судове засідання не прибула, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, через відсутність будь якого її, як нотаріуса, інтересу з питань, що будуть розглядатися судом. \~ \~ \~ \~Третя особа - [PERSON] , в судове засідання не з`явився, його представник надала суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.\~2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з копії свідоцтва про смерть серії [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Харкові ( а.с.15). Згідно з копії рішення Ірпінського міського народного суду Київської області від 04 серпня 1986 року у справі № 2-675/86 визнано право власності на будинок [ADDRESS] в частках: за [PERSON] на 16/100 часток за [PERSON] на 84/100 часток з надвірними побудовами. Визначено порядок користування будинком в спосіб: [PERSON] користується кімнатою 16,3 кв.м., а [PERSON] усіма іншими приміщеннями в будинку з надвірними побудовами (а.с.20-21). Таким чином судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] спадкодавцеві належало на праві приватної власності нерухоме майно. \~ \~ \~ \~13 жовтня 2020 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок її смерті зробила таке розпорядження: все її майно рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі, все те, що на день її смерті буде їй належати та на що вона за законом буде мати право заповіла [PERSON] , [INFO] у розмірі частки та [PERSON] , [INFO] у розмірі частки (а.с.10,11). Позивач [PERSON] зверталась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Іванової В.В. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 листопада 2023 року № 306/02-31 приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Іванової В.В. вбачається, що спадкоємці не надали нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, а тому нотаріусом відмовлення у вчиненні нотаріальної дії ( а.с.7-8). На виконання ухвали суду від 18 листопада 2024 приватний нотаріус Іванова В.В. надав до суду копію спадкової справи № 23/2021 заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . \~ \~ \~ \~Як вбачається з копії спадкової справи, після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись: [PERSON] та [PERSON] ( а.с.140,143). \~ \~ \~ \~ [PERSON] , [INFO] є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копіями довідок про укладення шлюбу ( а.с.156-158). \~ \~ \~ \~Згідно інформації відділу ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 18.10.2021 року за № 08.3-11/2863 [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 28.04.1999 року та була знята з реєстрації місця проживання по причині смерті [INFO] (а.с.163). \~ \~ \~ \~Із інформації про об`єкт нерухомого майна наданої Комунальним підприємством Київської обласної ради « Київське обласне бюро технічної інвентаризації» від 05.01.2021 року за № 1021101 вбачається, що станом на 31.12.2012 року на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності за: [PERSON] -16/100, на підставі рішення народного суду від 04.08.1986; [PERSON] -84/100, на підставі рішення народного суду від 04.08.1986 ( а.с. 169). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦПК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1241 ЦК України, право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно зі ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. за № 7 роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 у разі звернення спадкоємця з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину для завершення спадкування щодо спадщини, яка була відкрита на окремих територіях України до початку їх тимчасової окупації, введення воєнного стану та щодо якої спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі, але не була закінчена, внаслідок знищення спадкової справи або відсутності доступу до місця її зберігання у зв`язку з тимчасовою окупацією чи веденням бойових дій, приватний нотаріус (державна нотаріальна контора), до якого (якої) звернувся спадкоємець, має перевірити факти, передбачені законом, та витребувати необхідні документи. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У постанові від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18 (провадження № 61-20505св19) Верховний Суд вказав, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину. У випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц. Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно з п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п. 4.16 глави 10 Порядку № 296/5). Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про нотаріат», неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для його оформлення у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа №23/2021 на підставі заяв [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом. Окрім цього судом встановлено, що 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Івановою В.В. складено заповіт на ім`я [PERSON] , в якому остання заповіла все своє майно по частці [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований у спадковому реєстру за №66566835. Під час судового розгляду осіб, які незалежно від заповіту мають право на обов`язкову частку у спадщині судом не встановлено. Відомості про прийняття спадщини іншими спадкоємцями матеріали справи не містять. Водночас, [PERSON] оформити свої спадкові права не може через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, у зв`язку з чим нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно, що належало померлій [PERSON] . На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивач позбавлений права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, а саме на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] . Тому належним способом захисту його права є визнання права власності за позивачем на таке майно. Виходячи з вимог справедливості та розумності таке право підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач зі свого боку вжив усіх необхідних та передбачених законом заходів для реалізації своїх спадкових прав, інші способи захисту виявились неможливими, тому позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: approved