Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати незаконним переміщення та утримання на території України малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , місце народження: США, батьком якого він є, зобов`язати [PERSON] негайно передати бабусі дитини (матері позивача) [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] , для забезпечення повернення дитини до держави постійного проживання в США. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2014 він проживає в США, 09.09.2021 він одружився з відповідачкою у США в штаті Гаваї на острові Мауі, у шлюбі в них ніколи істотних проблем не виникало, вони мали спільні плани та бюджет, він забезпечував усі фінансові потреби сім`ї, а після народження сина повністю взяв на себе турботу про усі витрати. [PERSON] народився [INFO] у США і до моменту його незаконного переміщення проживав там, набувши автоматично громадянства США. Після початку війни в Україні його дружина різко змінилася, наполягала, що повинна повернутися в Україну і воювати за свою країну. Він знайшов психолога дружині, але вона відмовилася працювати з ним, приїзд матері дружини лише загострив ситуацію, вона просила доньку повернутися в Україну, де вона буде допомагати їй з дитиною. 04.05.2023, коли він був на роботі, дружина телефоном повідомила йому, що вони з дитиною дуже далеко і йому не варто їх шукати. Як тільки він дізнався, що його дружина з сином в Німеччині, одразу ж звернувся туди в суд, проте дізнавшись про це, відповідачка втекла в Україну. Він з народження дитини активно забезпечував всі необхідні умови для комфортного та здорового розвитку сина, проявляв особливу увагу та турботу в кожному аспекті догляду, міняв підгузки, купав, укладав дитину спати, активно підтримував емоційний розвиток дитини, сумлінно виконував свої обов`язки щодо фінансового забезпечення родини, дитина та мама ні в чому не були обділені. Однак відповідачка без його згоди виготовила документи для дитини, вивезла сина за кордон, ізолювавши від спілкування з ним. Коли він дізнався, що син з дружиною знаходяться у ФРН, одразу ж звернувся туди в суд, перше засідання було призначено на 09.07.2024, однак дружина до цього часу встигла вивезти сина в Україну. Згідно відповіді на адвокатський запит 21.06.2023 його сину був виданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон, протягом наступних 11 місяців відповідачка 3 рази перетинала кордон з дитиною, після в`їзду 24.07.2024 з України не виїжджала. Роз`яснювальна бесіда служби у справах дітей з [PERSON] результатів не дала, повертати дитину до її постійного місця проживання дружина не збирається. Батько повністю втратив зв`язок з сином, що спричиняє йому сильні душевні страждання. 26.08.2024 ним було подано заяву до Державного департаменту США за формою згідно Гаазької конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980 про негайне повернення дитини. 19.02.2025 представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати незаконним переміщення та утримання на території України малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , місце народження: США, батьком якого він є, зобов`язати [PERSON] негайно передати малолітнього [PERSON] , [INFO] , наступним особам, які матимуть право забезпечити повернення дитини в США,матері позивача [PERSON] , [INFO] , хрещеному батькові [PERSON] , [INFO] , громадянину Німеччини, або подрузі сім`ї [PERSON] , [INFO] , громадянці США. Згідно поданого відповідачкою відзиву на позов, проти задоволення такого заперечує з наступних підстав. З травня 2023 вона проживає окремо від чоловіка [PERSON] , в суді округу КУК США, департамент округу Ілінойс проходить процес розірвання шлюбу. Син увесь цей час безперервно проживав разом з нею у [ADDRESS] . У сім`ї між нею та чоловіком завжди виникали проблеми, на третьому місяці вагітності вона хотіла піти від чоловіка, оскільки він емоційно знущався з неї, чинив фінансове та психологічне насильство, проявляв ненависть до неї як до українки за національністю, адже він проросійських поглядів та виступає проти України, ненавидить українців. Вона не потребувала допомоги психолога, однак позивач хотів показати їй зворотне і показати її в поганому світлі. Він завжди погрожував їй, що забере в неї сина, згодом повідомив, що нарешті знайшов потрібного психолога (який теж був проросійських поглядів). З перших днів проживання в США її матері з ними позивач намагався налаштувати матір проти неї, повідомляв, що в неї ніби то психологічні проблеми і депресія, що вона не в собі. Її мама є свідком того, як позивач принижував її емоційно, фінансово, а також свідком того, що її життю загрожувала небезпека. Коли її мама заступилася за неї під час агресії зі сторони позивача, його це дуже розлютило, він хотів вдарити її маму, сказав їй покинути його будинок. Мама не змогла терпіти емоційного приниження зі сторони її чоловіка, тому повернулася в Україну. Позивач вважає себе росіянином попри українське громадянство, у них часто виникали конфлікти з приводу того, що вона вважає себе українкою і розмовляє українською мовою, а він проросійських поглядів і ненавидить будь що, що має відношення до української національності. Після повномасштабного вторгнення рф в Україну ці конфлікти з його боку загострилися та через його прихильність до росії вона втратила друзів, оскільки він публічно висловлював свою позицію щодо вторгнення в Україну. Він завжди позитивно говорив про путіна і росію, наголошуючи, що він руський. Позивач ненавидить Україну, каже, що Україна продалася [PERSON] і всіх, хто стояв на майдані, треб розстрілювати, і всіх рідних, які прийшли на похорони, також, щоб навести порядок в Україні, говорить, що Україна воює сама проти себе, що росіян тут немає а [PERSON] це постановка. Ці проросійські погляди він бажає нав`язувати сину, з приводу чого вона уже звернулася в СБУ. Позивач погрожує, що забере в неї сина назавжди, оскільки наймає дорогих адвокатів. Вона ніколи не перешкоджала спілкуванню батька з сином, проте він, через те, що постійно перебуває в США та не бере належної участі у вихованні дитини, може спілкуватися з ним лише в режимі аудіо чи відеодзвінка. Вона повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про сина, займається його вихованням, слідкує за розвитком та здоровям дитини. Батько дитини інколи дзвонить і спілкується з сином, однак в цих розмовах навязує сину проросійські погляди. [PERSON] погрожував їй фізичною розправою, з приводу чого вона зверталася у поліцію, було порушено кримінальну справу, де її визнано потерпілою. Поліція також розслідує справу щодо підроблення документів позивачем для проживання в США. Висновком психологині [PERSON] виявлено у неї підвищену тривожність, симптоми депресії, страх за своє майбутнє і майбутнє її дитини, що може бути результатом пережитих стресів психо-травмуючих впливів щодо неї зі сторони [PERSON] .. Згідно висновку у неї в результаті домашнього насильства зі сторони чоловіка спостерігається значне зниження рівня якості життя (згідно з критеріями ВООЗ), а саме часта втома, фізичний дискомфорт, апатія, депресивні думки. З огляду на викладені факти постійне місце проживання дитини з матірю є логічним і обґрунтованим, це забезпечує стабільність і захист від негативного впливу зі сторони батька. У позивача наявна лише посвідка на тимчасове місце проживання в США, на виготовлення якої були подані підроблені документи, про що було заявлено в правоохоронні органи, відтак позивач не позбавлений можливості приїжджати в Україну чи повернутися сюди на постійній основі. Окрім цього у нього як громадянина України є і обов`язки по захисту Батьківщини, враховуючи ту обставину, що в його рідній Харківській області проходять бойові дії, проте ні син, ні захист Батьківщини не є для нього причинами повернутися. Щодо моральних страждань позивача з приводу розлуки з сином, такі є голослівними, оскільки він має можливість брати участь у вихованні сина, однак не приїжджає до нього. Вона гарантувала йому рівну участь у вихованні дитини, він також спілкується з сином шляхом відеозвязку, який вона забезпечує, він завжди володів інформацією про місце знаходження сина. Між тим жодного разу не виявив бажання відвідати його. Щодо виїзду з США, то про таке вони з позивачем часто говорили, він давав на це згоду, особливо коли в стані алкогольного сп`яніння виганяв її з дому разом з дитиною. Однією з причин виїзду зі США був страх за своє життя та життя сина через дії позивача. Її життю неодноразово погрожували, її принижували емоційно, фінансово протягом років, в неї були підстави вважати такі погрози реальними, відтак вона боялася за своє життя і життя свого сина. Деякий час вони з сином проживали в Німеччині, однак не прижилися там і в червні 2024 повернулися в Україну. На сьогодні її син відвідує Городоцький ЗДО № 4 «Зернятко» у м. Городок, згідно характеристики в садок його приводить мама або бабуся, дитина перебуває в психологічно благополучному, емоційно-комфортному середовищі і відчуває себе захищено, переживань, тривоги, страху або пригніченості за дитиною не спостерігається, існує ризик того, що повернення дитини в країну, яку вона не знає, заподіє дитині серйозної психологічної і фізичної шкоди. Створить для дитини нетерпиму обстановку і переїзд в середовище незнайомих людей, що може призвести до емоційних зрушень, трансформації мотивів дій, порушення рухового та мовного розвитку. Це негативно вплине на стан розвитку дитини і буде становити загрозу психічного стану у даний момент і триватиме протягом життя. Якщо припинити спілкування дитини з матірю як найголовнішою і найпершою близькою людиною це стане дуже глибокою психологічною травмою, яка позначиться на особистісному розвитку зокрема. Відповідно до висновку психологічного дослідження [PERSON] ставлення дитини до матері позитивне, проявляється у безпечній прив`язаності до неї, проживання з мамою дає відчуття більшої безпеки та підтримки, яка є вкрай важливою для комфортного самовідчуття дитини. Різка зміна умов може призвести до дистресу, що є ризиком виникнення симптомокомплексів у дитини. Умови проживання для дитини з боку матері є комфортними та сприяють здоровому розвитку дитини, також рекомендовано вжити заходи для захисту забезпечення безпеки дитини уникати ситуацій та змін, які можуть порушити звичний уклад життя дитини та призвести до стресових станів, продовжувати змістовно організовувати дозвілля дитини, забезпечити послідовне і безпечне виховання [PERSON] , обмеження дитини від участі у конфлікті батьків. Її син має сталі соціальні звязки як за місцем свого проживання, так і в дошкільному навчальному закладі, вона повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини, що є ключовими факторами, які забезпечують емоційний комфорт дитини і його гармонійний розвиток. Різка зміна середовища завдасть серйозної шкоди. [PERSON] ніколи надовго не залишався з сином, оскільки працює водієм-далекобійником і при спільному проживанні в США лише зрідка приїжджав з відряджень, проте навіть коли вони проживали разом він не виявляв проявів самостійного виховання сина. Психологічно син не готовий проживати з батьком, оскільки вона займалася вихованням сина сама як в Америці, так і тут, у неї з сином тісний зв`язок. Позивач погано відносився до сина, в стані алкогольного спяніння виносив його на пів одітого на вулицю, після чого син хворів тощо. Оскільки позивач завдавав шкоди здоровю дитини, працює далекобійником та весь час у відрядженнях, неодноразово висловлювався з погрозами на її адресу, що забере дитину у неї, нав`язує сину проросійські погляди він не здійснює піклування про дитину належним чином, що свідчить про те, що він не здатен забезпечити безпечне середовище та належний догляд за дитиною. Вона є співвласником трикімнатної квартири і після смерті батька вступає у спадщину разом з матір`ю, отже забезпечує сина житлом, має укладений контракт на роботу з [PERSON] , любить свого сина і має змогу забезпечити його усім необхідним. Таким чином проживання сина з нею відповідає його інтересам. Поза тим син спілкується і навчається українською мовою, відтак зміна мовного середовища в такому ранньому віці завдасть йому психічної шкоди, також неможливо оцінити, якої шкоди може завдати відібрання від матері дитини у такому ранньому віці. [PERSON] народжений у шлюбі двох громадян України та має українське громадянство, він виховується в україномовному середовищі та має сталі соціальні звязки в Україні, вона та її родина дотримуються українських традицій і надають пріоритет національним цінностям, натомість батько, навязуючи проросійські ідеї, намагається змінити культурну ідентичність сина, що суперечить його інтересам і створює загрозу його гармонійному розвитку. З урахуванням сталих соціальних зв`язків, мовного середовища та необхідності захисту інтересів дитини, проживання сина з матір`ю в Україні є найбільш оптимальним і відповідає й \~ \~ \~ \~ого фізичному, психологічному та культурному благополуччю. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала та пояснила, що позивач активно брав участь в утриманні та вихованні дитини, в місяць лише 3-5 днів перебував у відрядженні, всі інші дні був вдома і допомагав дружині з дитиною, відвідував разом з ними педіатра, але завжди з дружиною. З вихователями з садочка не спілкувався, бо садок мама вибрала самостійно, він участі у цьому не брав. На сьогодні позивач не ставить питання про відібрання дитини від мами, остання також може з сином приїхати в США, жодних перешкод для цього у неї нема, позивач лише хоче. Щоб дитина повернулася у місце свого постійного проживання. Ніяких погроз зі сторони позивача в адрес відповідача не було, на сьогодні він не визнаний підозрюваним у жодному кримінальному провадженні. Дитина має право проживати у країні свого походження, її незаконно без згоди батька вивезли у країну, в якій триває війна, що ставить під загрозу його життя. Жодного ризику для дитини у випадку його повернення в США немає, оскільки він має громадянство США за народженням. Допитана в якості свідка відповідач в судовому засіданні пояснила, що протягом багатьох років позивач чинив відносно неї домашнє насильство. Принижував її як жінку, як українку, принижував при друзях, постійно був агресивний, емоційно неврівноважений, неодноразово погрожував їй, обзивав непристойними словами. Позивач часто зловживав алкогольними напоями, ставав агресивний, тому вона не могла залишити з ним дитину. Він не має досвіду піклування про малих дітей, дозволяв собі підкидувати дитину у віці трьох місяців, садив її на шию, коли вона ще не вміла сидіти, виносив роздягненою на вулицю в холод, спеціально включав в будинку кондиціонери, щоб ніби то загартовувати дитину, що в результаті негативно відбивалося на здоров`ї сина. Одного разу він залишив її вдома з дитиною, коли вона була сильно хворою і не могла піклуватися про сина. На сьогодні син знаходиться на повному її утриманні, вона приділяє значну увагу розвитку дитини, грає з ним в різні ігри, читає, син відвідує дошкільний навчальний заклад, в якому її мати працює вихователем, має тут сталі соціальні зв`язки, батько лише один раз на Новий рік прислав сину подарунок, інших витрат на утримання дитини не ніс. Коли позивач телефонує до сина, спеціально розмовляє виключно російською мовою, відтак син його не розуміє і тому йому не цікаво спілкуватися з батьком. Жодної активної участі у вихованні сина позивач не брав, він ніколи сам не їздив до лікаря з дитиною, працює він практично весь тиждень, а не лише 3-5 днів в місяць. Крім того, повернення дитини до батька ставить під загрозу здоров`я і життя дитини, позивач неодноразово виганяв її з сином з будинку, на той час дитині не було ще і року. Він фінансово принижував її, називав "бомжем", не давав коштів на життя і витрати, вона не могла через відсутність коштів звернутися до адвоката чи до правоохоронних органів за допомогою. Позивач змушував її говорити російською мовою, хотів змінити її віросповідання, також сина заставляв дивитися лише російськомовні мультфільми, говорити російською мовою, намагався зробити з неї психічно хвору людину, щоб відібрати сина, шукав проросійських психологів, наговорював на неї спільним друзям. Коли вона після важких пологів перебувала у важкому стані він всупереч її волі записав дитину ім`ям [PERSON] . Після повномасштабного вторгнення рф на територію України відношення стало ще гіршим, вона категорично відмовилася говорити російською, а позивач продовжував емоційно знущатися з неї, мстити за проукраїнську позицію, хотів собі і сину оформити російське громадянство, мав намір відмовитися від українського, бо підтримував путіна у вторгненні в Україну, як і його батьки. Вона працює дистанційно в американській компанії, яка працює виключно з українцями, які не проживають у США. Тому у випадку повернення в США вона втратить роботу. Вважає, що її син може повноцінно розвиватися в Україні тут він відвідує садочок, ходить на гуртки з фізкультури, аплікацій, малювання, забезпечений усім необхідним, різка зміна середовища у такому юному віці на середовище людей, яких він не знає, мови яких він не розуміє, дуже негативно позначиться на психоемоційному стані дитини, відтак є неприпустима. Вона ніколи не перешкоджала позивачу спілкуватися з дитиною, з самого початку як вони виїхали з США він знав, де вони знаходяться. Точної адреси в Німеччині вона не давала позивачу, бо боялася за своє життя і життя сина. Місце її реєстрації в Україні позивач знав від початку. Документи для виїзду з США отримала в консульстві, чому їх видали на дівоче прізвище [PERSON] вона не знає, для видачі паспорта подавала усі документи, в тому числі і свідоцтво про шлюб. Подруга підвезла її до аеропорту, звідки вони з сином вилетіли до ФРН. На сьогодні вона не може повернутися в США з сином, оскільки не має права на вїзд в [PERSON] , зеленої карти вона не отримувала, а статус біженки втратила з виїздом з США. Поза тим, політична ситуація в США на сьогодні не стабільна, іммігрантів в країну не впускають, або змушують виїхати. Дійсно в Україні виготовляла сину паспорт для виїзду за кордон, оскільки він був лише вписаний в її закордонний паспорт, а тому йому требу було виготовити свій. Про наявність судового спору в ФРН вона не знала, дізналася вже згодом про такий від позивача. Осіб, які вказує позивач у позові як на таких, що могли б доставити сина в США, син не знає взагалі, мати позивача жодного разу не бачила онука, він її не знає, хресний бачив хлопчика лише раз на хрестинах, [PERSON] не знає ні вона, ні її син, ймовірно це коханка чоловіка. Представник відповідача в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову, оскільки суд при розгляді цієї справи повинен керуватися якнайкращими інтересами дитини. Син сторін у справі на сьогодні перебуває у безпечному, емоційно-стабільному середовищі, у нього міцні соціальні звязки, він відвідує дошкільний навчальний заклад, різноманітні гуртки, Фінансово забезпечений, має лікуючого лікаря. Позивач ніколи самостійно не опікувався дитиною, характер його роботи і на сьогодні не дозволяє виконувати цю функцію, відтак у разі передачі дитини ним буде опікуватися в чужому місці чужа людина та ще й іншомовна, що не може негативно не відбитися на його психічному стані. Справжні мотиви поданого позову помститися колишній дружині, а не повернути собі дитину, оскільки з моменту виїзду дитини в Україні позивач, маючи таку можливість, оскільки є громадянином України, жодного разу не виявив бажання провідати сина, більше того, з дитиною він зумисне спілкується російською мовою, якої син не розуміє. Вважає, що вимоги позивача прямо суперечать якнайкращим інтересам дитини, а повернення матері в США неможливе через її побоювання за своє життя і здоров`я, а також за життя і здоровя своєї дитини. Представник органу опіки та піклування Городоцької міської ради Львівської області подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вирішення спору покладає на розсуд суду. Згідно його письмових пояснень 21.08.2024 працівником служби у справах дітей Городоцької міської ради проведено обстеження житлово-побутових умов проживання матері - [PERSON] , в [ADDRESS] , власником якої був дідусь дитини, який нещодавно помер. За цією адресою проживає бабуся дитини [PERSON] , 1961 р.н., мама [PERSON] , 1988 р.н., та дитина [PERSON] , 2022 р.н.. Для виховання, розвитку та проживання дитини створені усі необхідні умови, у [PERSON] багато книжок та іграшок, зі слів матері за місцем проживання дитина має сімейного лікаря, мама хоче влаштувати сина в садок і виходити на роботу. [PERSON] повідомила, що не чинить перешкод у спілкуванні батька з сином, проте зважаючи на часовий пояс між державами, який різниться, режим дня дитини це все впливає на спілкування сина з батьком. На вихідних син спілкується з батьком, проте зважаючи на вік дитини та мовний барєр (батько спілкується російською мовою, яку дитина не розуміє) син не може довго спілкуватися з батьком засобами звязку. На сьогодні вона сама утримує дитину, батько фінансово їм не допомагає, навіть коли знає, що дитина хворіє. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 22.11.2024 [PERSON] пояснила, що змушена була залишити США, оскільки у [PERSON] проросійські погляди, які він намагався нав`язати їй та сину, з приводу чого вона звернулася в СБУ. Крі цього, зі слів матері, батько чинив домашнє насильство над нею та погрожував фізичною розправою. Не зважаючи на це, вона не заперечує проти спілкування сина з батьком. З пояснень матері батько працює далекобійником, матеріально не утримує сина, у вересні 2024 вона звернулася в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів. Відповідно до довідки № 35 про реєстрацію особи громадянином України від 28.04.2023, виданої Генеральним консульством України в Чикаго, [PERSON] , [INFO] , є громадянином України з 25.02.2022 року. Враховуючи викладене, з метою захисту прав та інтересів малолітнього [PERSON] , який проживає з матірю [PERSON] , яка створила належні умови для проживання, всебічного розвитку сина, оскільки можливості вислухати думку батька дитини щодо даного питання без встановлення і вивчення матеріального стану, житлових і побутових умов, стану його здоровя, місця фактичного його перебування та неможливості зясувати, яким чином [PERSON] виконуватиме батьківські обовязки відносно сина у разі повернення в США, немає, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування в особі Городоцької міської ради Львівської області повністю довіряє суду та у прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] мати відповідача, в судовому засіданні пояснила, що її зять [PERSON] , має дуже важкий характер, на політичні теми з ним вона не спілкувалася, бо боялася спровокувати конфлікт. Він змушував її дочку спілкуватися російською мовою, навіть коли забирав її з аеропорту жалівся на те, що дружина не хоче говорити російською. Він попереджав її, що в дочки післяпологова депресія, однак це не відповідало дійсності, в дочки лише був больовий шок після важких пологів. Її дочка залишила хорошу роботу на вимогу чоловіка, відносини у сім`ї були напружені, він постійно пресував дружину, все його не влаштовувало, мав претензії навіть з приводу того, що дитина плаче, обзивав її дочку, принижував як жінку і як маму, хотів зробити з неї хвору, шукав їй психологів, нав`язуючи думку, що в неї депресія. Їй також намагався нав`язати проросійські погляди, умисно включав російськомовні фільми, мультики для дитини тощо. Одного разу він повіз її в малозабезпечений район, щоб попередити, що тут може опинитися її дочка, якщо не буде послушна. Її донька фінансово повністю залежала від чоловіка, бо пішла з роботи в інтересах сім`ї. Вважає, що позивач не вміє поводитися з дітьми, наражає здоров`я дитини на небезпеку, він спеціально охолоджував дитину, щоб син хворів і матері було ще важче з ним, садив дитину на шию коли та ще не вміла сидіти, спеціально включав кондиціонери, щоб ніби то загартовувати сина, позивач ніколи сам не возив дитину до лікаря, він був в роз`їздах весь тиждень, лише на вихідні повертався додому, тому не уявляє, хто буде займатися дитиною у разі її повернення до батька. На сьогодні дочка з сином проживають разом з нею, в хлопчика є окрема кімната, облаштована усім необхідним, дочка фінансово забезпечує сина, оплачує додаткові заняття. Вважає, що її дочка залишила чоловіка через те, що він залишив її без умов для проживання, постійно принижував, в тому числі і при дитині, вона не мала слова в жодному питанні, він виганяв її з будинку з нецензурною лайкою, ставав агресивний. Колись у них вже були розлади в сім`ї, дочка хотіла поїхати тимчасово проживати в інший штат, але позивач її не впустив. В її присутності позивач відібрав у дружини усі банківські картки, машину, без якої вона в США просто безсила, бо проживали вони віддалено від міста. Її дочка не поїхала з нею в Україну, бо хотіла зберегти сім`ю, надіялася, що все якось вляжеться. Про свій намір виїхати з США дочка їй не сказала, позивач подзвонив її чоловіку і сказав про це. Не знає, чи позивач давав дозвіл на виїзд дитини. З України в ФРН дочка їздила, бо дитині був потрібен реабілітолог. Чула, що позивач спілкується з сином відеозвязком, але при цих розмовах не була присутня. Не уявляє, як можна трирічну дитину відібрати у мами і помістити в геть чуже для нього середовище, бабуся зі сторони батька ніколи не бачила онука, хресний бачив лише один раз, тому ці особи є чужими для онука. Заслухавши думку учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , країна народження Україна, має посвідку на постійне проживання в США з 02.07.2023 до 02.07.2034 (а.с.39). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , дитина народилася в штаті Іллінойс, округ Кук, місто Шаумбург США (а.с.117). [PERSON] , [INFO] , є пацієнтом ТОВ «Охорона здоров`я дітей» в Іст Стронг Стріт, офіс 6 Вілінг, Іллінойс, з 02.03.2022 року, останній прийом був 13.03.2023 (а.с.37). З 01.08.2024 [PERSON] має медичну страхівку (а.с.34). В окружному суді округу Кук перебуває на розгляді справа про розірвання шлюбу між сторонами, справа № 2023D330249 (а.с.118). Згідно довідки № 35 про реєстрацію особи громадянином України від 28.04.2023, виданої Генеральним консульством України в Чикаго, [PERSON] , [INFO] , є громадянином України з 25.02.2022 року (а.с.123). 28.06.2024 [PERSON] подав Державному департаменту США заяву за Гаазькою конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей про викрадення [PERSON] його дружиною [PERSON] [INFO] , в якій вказав поточне місцезнаходження дитини [ADDRESS] , зазначив про існування процесу розірвання шлюбу, вказав, що працює гонщиком, не може приїхати в Україну, щоб забрати дитину на батьківщину, але може надати право своїй матері вивезти дитину в США (а.с.28-32). Згідно довідки ОСББ «Авіатор-28» № 3 від 07.09.2024 [PERSON] проживає та зареєстрована у [ADDRESS] , разом з нею проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с.120). Свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 11.10.2004 підтверджується, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] (а.с.125). Актом обстеження умов проживання відповідачки в [ADDRESS] від 06.09.2024 підтверджується, що стан квартири відмінний, наявні усі комунікації, зроблено ремонт, кімнати умебльовані, меблі у відмінному стані, наявна уся необхідна побутова техніка (а.с.121). Згідно характеристики Городоцького ЗДО № 4 «Зернятко» Городоцької міської ради Львівської області на [PERSON] , [INFO] , дитина відвідує заклад з серпня 2024 року, період адаптації пройшов успішно, дитина демонструє позитивні емоції, відвертість, щирість та доброзичливість, сумлінно виконує доручення, дисциплінований, не конфліктний. Хлопчика в садочок приводять мама і бабуся, остання працює вихователем у цьому закладі, тому дитина із великим задоволенням приходить в садок. У відносинах з рідними відчуває захищеність та емоційну близькість. Дитина перебуває в психологічно благополучному, емоційно-комфортному середовищі і відчуває себе захищено. Переживань, тривог, страху або пригніченості за дитиною не спостерігається. У поведінці дитини немає ознак того, що в неї є складнощі з адаптацією до умов життя та соціально-культурного середовища. Дитина боре розуміє і розмовляє українською мовою. Існує серйозний ризик того, що повернення дитини в країну, яку вона не знає, заподіє дитині серйозної психологічної і фізичної шкоди. Створить для дитини нетерпиму обстановку і переїзд в середовище незнайомих людей, що може призвести до емоційних зрушень, трансформації мотивів дій, порушення рухового та мовного розвитку. Це негативно вплине на стан розвитку дитини і буде становити загрозу психічного стану у даний момент і триватиме протягом життя. Якщо припинити спілкування дитини з матірю як найголовнішою і найпершою близькою людиною це стану дуже глибокою психологічною травмою, яка позначиться на особистісному розвитку зокрема (а.с.131). [PERSON] має підписану декларацію № 0001-06КА-К010 з КНП «Городоцький центр первинної медико-санітарної допомоги» Городоцької міської ради Львівської області з 25.09.2024 на вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (а.с.132). Згідно висновку за результатами психологічного дослідження [PERSON] , [INFO] , наданого психологом [PERSON] 14.10.2024, дитина має високий ступінь ініціативності з матір`ю, довіряє матері і шукає в ній підтримку у важливих для нього моментах, що є ознакою безпечної прив`язаності. Мати забезпечує необхідний рівень фізичної та емоційної підтримки, створила стабільне середовище, яке сприяє формуванню почуття безпеки у дитини. Завдяки цьому [PERSON] демонструє позитивні емоційні та поведінкові реакції, що свідчить про його гармонійний розвиток в умовах, які йому забезпечує мама. Ставлення [PERSON] до матері позитивне, що проявляється у безпечній прив`язаності до неї, проживання з мамою дає відчуття більшої безпеки та підтримки, яка є вкрай важливою для комфортного самовідчуття дитини. Різка зміна умов може призвести до дистресу, що є ризиком виникнення симптомокомплексів у дитини. Особливості психоемоційного стану дитини [PERSON] , [INFO] , на момент проведення психодіагностичного дослідження характеризується доречним емоційним реагуванням у відповідності до різних ситуацій. Умови проживання для дитини [PERSON] , [INFO] , з боку матері [PERSON] є комфортними та сприяють здоровому розвитку дитини. Згідно рекомендацій психологині необхідно вжити заходи для захисту забезпечення безпеки дитини уникати ситуацій та змін, які можуть порушити звичний уклад життя дитини та призвести до стресових стані, продовжувати змістовно організовувати дозвілля дитини, забезпечити послідовне і безпечне виховання [PERSON] , обмежити дитину від участі у конфлікті батьків (а.с.133-136). За висновком психолога [PERSON] від 11.10.2024 у [PERSON] виявлено підвищену тривожність, симптоми депресії, страх за своє майбутнє та майбутнє своєї дитини, що може бути результатом пережитих стресів психо-травмуючих впливів щодо неї зі сторони [PERSON] , 1988 р.н.. Зі слів клієнтки у п. [PERSON] спостерігалася агресивна поведінка по відношенню до неї, вона скаржилася на розлади сну та панічні напади, відсутність апетиту, відчуття втоми, негативне сприйняття себе, труднощі з концентрацією уваги, неможливість розслабитися. Турбували думки та спогади про неодноразові обзивання її дуже принизливими словами з використанням ненормативної лексики та погрози, постійний контроль та обмеження щодо політичних та релігійних переконань (примус розмовляти російською мовою та ін.). Присутній страх перед ймовірним контактуванням з чоловіком та переживання, що забере дитину. У п. Ольги висока мотивація до унормування емоційного стану та захисту себе від можливих подальших випадків домашнього насильства. Психіатричних розладів не виявлено, виявлена помірна депресія та високий рівень тривоги. У п. [PERSON] в результаті домашнього насильства зі сторони свого чоловіка спостерігається значне зниження рівня якості життя, а саме часта втома, фізичний дискомфорт, апатія, депресивні думки (а.с.137). 14.10.2024 у ЄРДР за № 12024142440000141 внесено відомості за фактом погрози фізичною розправою [PERSON] . [PERSON] , попередня правова кваліфікація ч.1 ст.129 КК України (а.с.138). Такод СД ВнП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12024142440000140 від 14.10.2024 за фактом підробки документів на право проживання в США [PERSON] (а.с.140). Позивач [PERSON] звернувся в окружний суд округу Кук, відділ з питань сімейних відносин, з заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , під час розгляду якої також заявив клопотання про повернення дитини до рідного штату Іллінойс та про визнання неправомірним переміщення та утримання неповнолітньої дитини відповідно до статей 3 та 15 Гаазької конвенції. 29.10.2024 вказаний суд наказав [PERSON] доставити неповнолітню дитину сторін особисто 12.11.2024 до будівлі суду з метою розподілу батьківського часу, відповідачка повинна з`явитися особисто з дитиною або відправити дитину до позивача в США і прийняти участь у слуханні через Zoom. Суд за клопотанням представника позивача визнає недопустимими доказами у справі відеозаписи телефонних розмов, надані відповідачем у справі, через неможливість ідентифікації осіб, між якими такі розмови відбулися. Натомість надані позивачем відеозаписи, на яких він проводить час з дитиною, є належними і допустимими, підтверджують факт проведення позивачем часу з дитиною, однак, на думку суду, є недостатніми для висновку про певний тісний психоемоційний зв`язок батька з дитиною, оскільки не дозволяють перевірити ні часу, який батько витрачав на спілкування з сином, ні якості такого спілкування. Відповідно до ст.9\~Конституції України та ст.19\~Закону України\~«Про міжнародні\~договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно статті 15\~Закону України\~«Про міжнародні\~договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Так, Україна приєдналася до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (далі Конвенція 1980 року) Законом України від 11.01.2006 №3303-IV. Конвенція 1980 року набула чинності для України з 1 вересня 2006 року. Згідно з частиною 1 статті 3 Конвенції переміщення або утримування дитини вважаються незаконними, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримання ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. За змістом частини 2 статті 3 Конвенції права піклування, про які йде мова в частині першій цієї норми, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Підставою виникнення правового зв`язку між дитиною і заявником повинні визначатися відповідно до законодавства держави, в якій дитина постійно проживала. Право піклування в контексті Конвенції охоплює не лише визначення батьками місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за межі держави, в якій вона проживає. Крім того, важливим є те, що права піклування до переміщення дитини реально здійснювались особою, яка звернулась із заявою про повернення дитини на підставі Конвенції. Згідно частин 1, 2 та 3\~ст.150 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 та ч.2\~ст.155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Тобто, за змістом статей 150,155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини. Згідно із преамбулою Конвенції держави, що її підписали, твердо переконані в тому, що перш за все інтереси дітей є найважливішим у справі турботи про них, а їх повернення повинно здійснюватись неодмінно з метою надання дітям захисту в міжнародному масштабі від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування. Статті 3, 12, 13, 20 Конвенції містять вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного проживання. Зокрема, якщо у ході розгляду справи суд виявить, що: 1. заявник фактично не здійснював права піклування на момент переміщення або утримування (п. «а» ч.1 ст.13); 2. заявник дав згоду на переміщення або утримання, або згодом дав мовчазну згоду на переміщення або утримання (п. «а» ч.1 ст.13); 3. існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку (п. «в» ч.1 ст.13); 4. дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку (ч.2 ст.13); 5. повернення не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод (ст.20); 6. з моменту переміщення пройшло більше року і дитина прижилася у новому середовищі (ч 2 ст.12); 7. чи є країна, з якої дитину вивезено, країною її постійного проживання за законами цієї країни (ст.3). Під згодою на переміщення необхідно розуміти погодження піклувальника (письмове або усне, за наявності доказів) на переїзд дитини до іншої країни на постійне або тимчасове проживання. Про мовчазну згоду можуть свідчити відсутність заперечення піклувальника проти переміщення або утримання дитини в іншій країні протягом усього часу до звернення із заявою про повернення дитини. За наявності згоди піклувальника на переміщення дитини утримання може бути незаконним лише за умови порушення строків повернення дитини або при знаходженні дитини в іншій країні без визначених строків, за наявності вимоги піклувальника про повернення дитини, зробленої до звернення із заявою про повернення, та з часу відмови особи, яка утримує дитину, повернути дитину в країну постійного проживання без поважних причин. Отже, розглядаючи заяви про повернення дитини до країни постійного проживання, суди відповідно до положень ст.3, ч.1 ст.12 Конвенції насамперед повинні встановити, чи було переміщення або утримання дитини неправомірним до часу звернення піклувальника із заявою. Відповідно до ч.1 ст.13 Конвенція покладає обов`язок доведення обставин, які можуть бути винятковими підставами для неповернення дитини, саме на особу, яка вчинила вивезення дитини та/або її утримує. У цьому разі зазначене формулювання відображає загальне правове правило: той, хто стверджує про наявність певного факту, повинен його довести. При вирішенні судами справ щодо повернення дитини до країни постійного проживання батьки не позбавлені права вирішувати спір шляхом визначення місця проживання дитини. Разом із тим стаття 21 Конвенції також передбачає можливість подання заяви про доступ до дитини, що має на меті визначення порядку спілкування заявника з дитиною. Відповідно до пунктів 1 та 2 ст.12 Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено ст.3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини. Судовий і адміністративний орган, навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після сплину річного терміну, про який йдеться в попередньому пункті, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі. Незважаючи на положення попередньої статті, судовий або адміністративний орган запитуваної держави\~не зобов`язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо\~особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що: a) особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримування, або дали згоду на переміщення або утримування, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримування; або b)\~існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку. Судовий або адміністративний орган може також відмовити в розпорядженні про повернення дитини, якщо виявить, що дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку (частини перша та друга статті 13 Конвенції 1980 року). У поверненні дитини відповідно до положень статті 12 може бути відмовлено, якщо воно не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основоположних свобод (стаття 20 Конвенції 1980 року). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.\~Найкращі інтереси\~дитини є\~предметом їх\~основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (частина перша статті 18, частина перша статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII). В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,\~першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини\~(частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (частина перша статті 9 Конвенції про права дитини). Поняття найкращих інтересів дитини слід оцінювати у світлі виключень, передбачених Конвенцією 1980 року, які стосуються плину часу (стаття 12), умов застосування Конвенції 1980 року (частина перша статті 13), а також дотримання фундаментальних принципів запитуваної держави стосовно захисту прав людини й основоположних свобод (стаття 20). Це завдання постає насамперед перед національними органами запитуваної держави, які, зокрема, мають перевагу прямого контакту із зацікавленими сторонами. Виконуючи своє завдання відповідно до статті 8 Конвенції 1950 року, національні суди користуються свободою розсуду, яка залишається предметом європейського контролю, в рамках якого Європейський суд з прав людини розглядає відповідно до Конвенції 1950 року рішення, які ті органи ухвалили, користуючись цією свободою. Стаття 8 Конвенції 1950 року покладає на державні органи конкретний процесуальний обов`язок щодо цього: розглядаючи запит про повернення дитини, суди повинні розглянути не лише вірогідні твердження про «серйозний ризик» для дитини у разі її повернення, але й ухвалити рішення із наведенням конкретних підстав у світлі обставин справи. Як відмова у прийнятті до уваги заперечень щодо повернення, які можуть підпадати під дію статей 12, 13 і 20 Конвенції\~1980 року, так і недостатнє наведення підстав в рішенні про відхилення таких заперечень суперечитимуть вимогам статті 8 Конвенції\~1950 року, а також намірам і меті останньої. Необхідне належне вивчення таких тверджень, яке має підтримуватися наведенням національними судами підстав, що не є автоматичними чи стереотипними, а досить деталізованими у світлі виключень, викладених у Конвенції\~1980 року, яку треба тлумачити вузько (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 26 листопада 2013 року у справі «Х проти Латвії», заява № 27853/09 (пункти 101, 107); від 28 січня 2021 року у справі «Сатановська та Роджерс проти України», заява № 12354/19 (пункт 31)). З матеріалів справи, зокрема і позовної заяви, вбачається, що [PERSON] разом із сином виїхала з США в травні 2023, однак позивач розпочав процедуру повернення дитини лише влітку 2024, тобто після спливу річного терміну з моменту вивезення дитини, про що свідчить його звернення до Державного департаменту США із заявою за Гаазькою конвенцією. При цьому сам заявник вказав можливе місцезнаходження матері і дитини [ADDRESS] (а.с.28-31). Доказів того, що позивач вживав будь-яких інших заходів для негайного повернення дитини в країну походження, зокрема і звернень в суд в ФРН, про що він зазначав у позові, ним не надано. Вказаний факт ставить під сумнів відсутність згоди позивача на зміну постійного місця проживання дитини, яка у цьому випадку цілком може трактуватися як мовчазна в розумінні вимог Конвенції. При цьому суд бажає зауважити, що [PERSON] є громадянином України, з часу вивезення дитини він жодного разу не приїхав на Батьківщину, щоб побачитися з дитиною, при цьому знав про його місце знаходження, оскільки сам вказав про таке в заяві про викрадення дитини. Також у позові він зазначає, що не може приїхати в Україну, при цьому не зазначає жодних обставин, які б перешкоджали йому у цьому, просить передати дитину його матері, з якою [PERSON] взагалі не знайомий, для доставки дитини в США. Вказане доводить голослівність тверджень позивача про те, що розрив з дитиною спричиняє йому душевні страждання. Крім цього, на думку суду, існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку. Цей ризик доводиться як поясненнями відповідачки, так і поясненнями свідка, письмовими доказами у справі зокрема характеристикою Городоцького ЗДО № 4 «Зернятко» Городоцької міської ради Львівської області на [PERSON] , висновком за результатами психологічного дослідження [PERSON] , [INFO] , наданого психологом [PERSON] , які одностайно ствердили про наявність високого ризику дистресу у дитини у разі різкої зміни умов, можливості спричинення непоправної психоемоційної травми у разі розриву звязку дитини з матір`ю і поміщення його в середовище, незвичне для нього. \~\~\~Дитина є у віці, коли потребує тісного емоційного контакту з матір`ю, що є запорукою її гармонійного розвитку. Можлива розлука дитини з матір`ю та зміна місця проживання з України на США буде для неї стресовою, фруструючою ситуацією, яка негативно вплине на її як психологічний, так і на фізичний розвиток. Отже, існують реальні ризики того, що повернення дитини до США негативно вплине на дитину, спричинить їй психічну шкоду та не сприятиме забезпеченню якнайкращих її інтересів. При цьому суд звертає увагу на те, що фактично дитина проживала в США лише до 1.5 року, увесь цей час хлопчик проводив з матір`ю, що батьком фактично визнається у позовній заяві, після виїзду з США дитина протягом 1.5 року постійно знаходилася і надалі знаходиться з матір`ю, з серпня 2024 відвідує дошкільний навчальний заклад, у який іде з радістю, оскільки там працює його бабуся [PERSON] , має тут комфортні умови для проживання, забезпечений усім необхідним для розвитку і навчання, забезпечений медичним наглядом, психологічною підтримкою, тобто дитина уже прижилася в новому середовищі. На думку суду, проживання в іншомовній країні з батьком, який постійно перебуватиме у відрядженнях, оскільки працює далекобійником, без матері, негативно позначиться на психоемоційному стані дитини, зважаючи і на його вік (3 роки). Суд переконаний, що повернення трьохрічної дитини батькові, з яким дитина не бачилася більше 1.5 року, який в силу своєї роботи та незначного віку дитини мало часу проводив з нею, між якими, крім цього, існує мовний барєр, створить їй нестерпну обстановку з огляду на потреби забезпечення його найвищих інтересів, що полягають, серед іншого, в необхідності забезпечити дитині такі умови розвитку, за яких дитина зможе у майбутньому самостійно реалізувати право на самоідентифікацію мовну, етнічну, за кровним спорідненням тощо. При цьому суд вважає маніпулятивними твердження представника позивача в тій частині, що вони не порушують питання про відібрання дитини в матері і остання може супроводжувати сина самостійно в США, оскільки [PERSON] на сьогодні не має права на проживання в США. Про що позивачу достеменно відомо. За твердженням відповідачки вона була змушена втекти разом із сином з США до України в тому числі через те, що їхньому життю і здоров`ю загрожувала реальна небезпека з боку її чоловіка-позивача, який через проросійські настрої вчиняв відносно неї психологічне та фінансове насильство, обзивав її нецензурними словами, виганяв разом із сином з дому в холодну пору року, емоційно знущався з неї, свідком чого була її матір, яка підтвердила вказані обставини в суді під присягою. На підтвердження вказаних обставин відповідачка надала також копію Витягу з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження за фактом погрози зі сторони позивача, а також висновок психолога [PERSON] від 11.10.2024 про те, що у [PERSON] виявлено підвищену тривожність, симптоми депресії, страх за своє майбутнє та майбутнє своєї дитини, що може бути результатом пережитих стресів психо-травмуючих впливів щодо неї зі сторони [PERSON] , 1988 р.н.. На думку суду відповідачка\~довела наявність підстав для відмови у поверненні дитини до США у зв`язку з тим, що позивач своєю поведінкою дав мовчазну згоду на утримання дитини, існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння психічної шкоди та створить для дитини нетерпиму обстановку (п. «в» ч.1 ст.13) і з моменту переміщення пройшло більше року і дитина прижилася у новому середовищі (ч 2 ст.12). Суд визнає,\~що така відмова\~є втручанням\~у гарантоване\~статтею 8\~Конвенції 1950\~року право\~позивача на\~повагу до\~сімейного життя,\~але з\~огляду на\~встановлені судами\~обставини та\~досліджені докази\~немає жодних\~підстав виснувати\~про порушення\~цього права\~у\~світлі\~пункту 2\~статті 8\~Конвенції 1950\~року: \~\~Пункт 2 статті 8 Конвенції 1950 року допускає можливість втручання у право на повагу до сімейного життя, зокрема, для захисту здоров`я та для захисту прав і свобод інших осіб. У справах щодо повернення дитини до місця її постійного проживання першочергову увагу слід приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини також закладений і в Конвенції 1980 року, яка допускає можливість неповернення дитини до місця її постійного проживання, якщо там існує серйозний ризик завдання дитині фізичної або психічної шкоди, створення нестерпної обстановки (пункт «b» частини першої статті 13 Конвенції 1980 року). Тому захист здоров`я дитини та якнайкраще забезпечення її інтересів є легітимними цілями для відмови у задоволенні відповідного позову. З огляду на наведені чинники відмова у задоволенні позову [PERSON] є пропорційною цілям захисту здоров`я, прав і свобод дитини та не є надмірним тягарем для позивача, який мав право як громадянин України безперешкодно приїжджати і відвідувати дитину за місцем її постійного проживання. Зважуючи конкуруючі приватні інтереси, суд надає перевагу інтересам дитини. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що утримання дитини на території України є незаконним, при цьому наявні обставини, які дають підстави для відмови у поверненні дитини до держави її постійного місця проживання згідно ст. 3, 12, 13, 20 Конвенції, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed