Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.02.2025 відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №62-БП-НП-к від 01.09.2020, в якій позивач просить стягнути з відповідача прострочену заборгованість на загальну суму 91887,09 грн, з яких: 85114,99 грн - заборгованість з погашення кредиту за період з 01.01.2022 по 31.12.2024; 6652,26 грн сума боргу за нарахованою, але несплаченою компенсацією витрат кредитора за період з 01.01.2022 по 31.12.2024; 104,73 грн - інфляційні втрати за період з 01.01.2022 по 23.02.22; 15.11 грн три відсотки річних за період з 01.01.2022 по 23.02.2022. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.09.2020 між Харківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір № 62-БП-НП-к щодо надання кредиту на придбання житла відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у бюджеті міста Харкова на надання довгострокових пільгових кредитів на будівництво (придбання) доступного житла для працівників бюджетних установ м. Харкова, затвердженого рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.04.2019 №282. Відповідно до Договору [PERSON] надано кредит в сумі 426161,00 грн на придбання житла, одно кімнатної квартири, загальною площею 35,22 кв. м. Позичальником зобов`язання за кредитним договором № 62-БП-НП-к від 01.09.2020 щодо погашення кредиту не виконані, що призвело до виникнення простроченої заборгованості з погашення кредиту. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача та винесення заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч.8\~ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч.3\~ст. 131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Враховуючи вимоги ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши подані докази, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2020 між Харківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] укладено кредитний договір № 62-БП-НП-к, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 426161,00 грн строком на 15 років для придбання однокімнатної квартири (п. 1.1 та п.1.3. Договору). Відповідно до копії платіжного доручення №1617 від 01.09.2020 кредитні кошти у сумі 426161,00 грн перераховані позивачем на рахунок [PERSON] . Згідно із п.1.3.3 кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту щоквартально, не пізніше останнього дня поточного кварталу, відповідно до розрахунку погашення кредиту, на умовах визначених договором. 09 вересня 2020 року між Харківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] укладено іпотечний договір. Іпотечний договір укладено з метою забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця [PERSON] за кредитним договором № 62-БП-НП-к від 01.09.2020 щодо повернення отриманої суми кредиту в розмірі 426161,00 грн. Окрім того, 09.09.2021 між Харківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до іпотечного договору від 09.09.2020. Зміни до іпотечного договору внесені у зв`язку із реєстрацією права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . З наказу Міністерства розвитку громад та території України Про деякі питання Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» від 10.11.2022 № 207 та Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.01.2025 вбачається, що правонаступником майна, прав та обов`язків Харківського регіонального Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (кредитодавця) є Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», а, відтак, є належним позивачем у цій справі. Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, в тому числі у виді штрафу (ч.2 ст. 549 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Як вбачається з наданих розрахунків, позичальник кредит вчасно не сплачував та у зв`язку з чим по кредитному договору наявна заборгованість: 85114,99 грн - заборгованість з погашення кредиту за період з 01.01.2022 по 31.12.2024; 6652,26 грн сума боргу за нарахованою, але несплаченою компенсацією витрат кредитора за період з 01.01.2022 по 31.12.2024; 104,73 грн - інфляційні втрати за період з 01.01.2022 по 23.02.22; 15.11 грн три відсотки річних за період з 01.01.2022 по 23.02.2022. Відповідно до наданого розрахунку сума боргу за штрафними санкціями розрахована за період до введення воєнного стану, а відтак відсутні підстави для застосування п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Суд зауважує, що зважаючи на вимоги статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували поданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, а тому суд не має підстав піддавати його сумніву. В частині вимог щодо стягнення компенсації витрат кредитора суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. З п.1.6 кредитного договору № 62-БП-НП-к від 01.09.2020 вбачається, що позичальник зобов`язується сплачувати часткову компенсацію витрат кредитора, пов`язаних з управлінням кредитних коштів, у тому числі здійснення заходів з метою повернення кредиту до бюджету. Відповідно до п. 4.2.21 цього кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати часткову компенсацію витрат кредитора, пов`язаних з управлінням кредитними коштами, у томи числі здійснення заходів з метою повернення коштів кредиту до бюджету. Зважаючи на те, що при укладанні договору сторонами досягнуто згоди щодо часткового відшкодування позичальником витрат кредитодавця зі здійснення заходів щодо повернення кредитних коштів до бюджету, суд дійшов висновку, що сума боргу за нарахованою, але несплаченою компенсацією витрат кредитора за період з 01.01.2022 по 31.12.2024 підлягає стягненню з відповідача. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача в повному обсязі. Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved