Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

позивач ТОВ «СВЕА Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № Z06.00205.005014989 від 13.03.2019 року у розмірі 113124,46 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 березня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено договір кредиту та страхування № Z06.00205.005014989 відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 78300,00 грн., строком на 48 місяців, розмір процентної ставки 12,0% річних. Відповідач взяті на себе зобов`язання порушила. 25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СВЕА Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого ТОВ «СВЕА Фінанс» набуло право вимоги до відповідача. Станом на 22.01.2025 року заборгованість відповідача складає 113124,46 грн. Просить позов задовольнити. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 28.01.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд Залізничного районного суду м. Львова. 18.02.2025 року матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості отримано Залізничним районним судом м. Львова. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.02.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення /викликом/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подала відзив на позовну заяву, у якому заперечила проти позовних вимог та вказала, що позивач не є належним позивачем у справі, оскільки не є стороною договору кредиту, сам договір кредиту укладений з порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування», а також просила суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, ухвалив проводити розгляд справи у відсутності сторін, позивач у позовній заяві просив проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, відповідач подала суду відзив на позов, причини повторної неявки суд не повідомила. Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.2 ст.77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною 2 статті 11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із вимог ст.\~1048\~ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки від суми займу щомісячно до дня повернення позики, при відсутності іншої домовленості. У відповідності до ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Згідно із ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, 13.03.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z06.00205.005014989 та договір добровільного страхування життя на випадок смерті в результаті нещасного випадку, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 78300,00 грн. включаючи витрати на страховий платіж , а позичальник зобов`язується одержати кредит та повернути його разом із процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Строк кредиту 48 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок № [NUMBER] позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк». Тип процентної ставки - змінювана. Відповідно до п. 1.11. Договору за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку щодо суми платежу, зарахування платежу в погашення заборгованості тощо, опрацювання запитів позичальника, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Пунктом 2.1. Договору визначено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внесках включно до 13дня/числа кожного місяця.. /а.с.13-16, 17-18, 19/ Також відповідач [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, у якому вказано умови кредитування, зокрема, строк, процентну ставку, порядок повернення кредиту /а.с.21-25/. 12.04.2019 року АТ «Ідея Банк» та [PERSON] підписали додаткову угоду № Z06.00205.005014989/1 до Кредитного договору №Z06.00205.005014989 від 13.03.2019 р., у якій у новій редакції викладено п. 1.3 та 1.4 /щодо процентної ставки/ та п. 6 /Графік платежів/ Кредитного договору /а.с.37-38/. Відповідно до доданої до матеріалів справи довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Z06.00205.005014989 від 13.03.2019 року розмір боргу відповідача у загальному розмірі становить 113124,46 грн., з яких: заборгованість за основним боргом: 54182,98 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 14823,84 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 44117, 64 грн. /а.с.43/ Відповідно до ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого до ТОВ «Росвен Інвест Україна» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №Z06.00205.005014989 від 13.03.2019 року, що підтверджується, зокрема, витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 25.07.2023 р. №01.02-31/23 /а.с.51-60, 65, 73/. У подальшому ТОВ «Росвен Інвест Україна» перейменовано на ТОВ «СВЕА Фінанс» /а.с.75/. Таким чином, судом встановлено, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №Z06.00205.005014989 від 13.03.2019 року по якому утворилась заборгованість унаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів /Постанова Верховного Суду від 03.04.2019 року, справа №910/9828/17/. Таким чином, суд не приймає до уваги покликання відповідача на те, що позивач не є належним позивачем у справі, оскільки не є стороною договору кредиту. Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Водночас, суд приймає до уваги доводи позивача про те, що договір кредиту укладений з порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) та постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) зазначивши, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Отже, положення укладених між сторонами кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України,\~недійсним є\~правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. Правова позиція про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01 квітня 2020 р. у справі №583/3343/19 ( провадження №61-22778св 19), а у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19. Згідно постанови Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі (а) за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи (б) за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи (в) за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що нарахування заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 44117, 64 грн. не відповідає вимогам законодавства. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, за кредитним договором №Z06.00205.005014989 від 13.03.2019 року слід стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 69006,82 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом 54182,98 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 14823,84 грн. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд виходить з такого. Згідно зі ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Кредитний договір між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено 13.03.2019 року, строк кредитування 48 місяців. Із даним позов позивач звернувся до суду у січні 2025, а тому позивач не пропустив строк звернення до із позовом. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст.\~264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідно з ч. 3 ст.\~264\~ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. В правовому висновку, викладеному Верховним судом України у постанові № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, зазначено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1\~ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.\~ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договору, погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов`язань. Згідно з поданою випискою по кредитному договору №Z06.00205.005014989 від 13.03.2019 р., [PERSON] вносились платежі на погашення кредиту до 2020 року, що вказує на те, що відповідач частково виконувала зобов`язання за кредитним договором, визнавала наявність зобов`язань, та, таким чином, переривала строк позовної давності. Відповідно до ч 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, із відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «СВЕА Фінанс» підлягає стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1477,68 грн.

Outcome: partial