Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] , в особі представника адвоката Пелеха Володимира Володимировича, заінтересована особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернулися до суду з заявою про встановлення юридичного факту, в якій просили встановити юридичний факт, що громадянка Китайської Народної Республіки [PERSON] та громадянин Федеративної Республіки [PERSON] є відповідно матір`ю та батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з цією заявою про встановлення юридичного факту, заявники посилаються на те, що [INFO] у подружжя громадянки Китайської Народної Республіки [PERSON] та громадянина Федеративної Республіки [PERSON] народилася донька [PERSON] в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства, яка має генетичну спорідненість із заявниками. [PERSON] громадянка України, яка надавала послуги сурогатного материнства та народила дитину, надала свою письмову згоду, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. від 04 грудня 2024 року, на те, щоб батьками народженої нею у м. Києві дитини жіночої статі, яка народилася в результаті застосування репродуктивних технологій методом сурогатного материнства було записано подружжя [PERSON] та [PERSON] , які є батьками новонародженої дитини. Заявники отримали відповідне свідоцтво про народження дитини, у якому вони записані батьками дитини. Заявники посилаються на те, що звернення із цією заявою до суду обумовлене спеціальним для Федеративної Республіки Німеччина порядком реєстрації батьківства щодо дітей, народжених шляхом сурогатного материнства за кордоном. Так, Верховний федеральний суд Федеративної Республіки Німеччина у справі ХІІ ZB 320/17 від 20 березня 2019 року, предметом розгляду у якій було питання запису матір`ю в Німеччині саме особи, яка була записана такою у свідоцтві про народження в Україні відповідно до українського права, зробив такий висновок: «Запис в українському реєстрі про народження, а також видане на його підставі свідоцтво про народження, не є рішенням, яке може бути визнаним в розумінні частини 1 параграфу 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності». Відповідно до частини першої параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону Федеративної Республіки Німеччина «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності» за винятком рішень у справах про шлюб, рішення, прийняті за кордоном визнаються без особливого провадження. Таким чином, відповідно до законодавства Федеративної Республіки Німеччина, для оформлення батьківських прав заявників щодо їх дитини з урахуванням забезпечення як найкращих інтересів дитини, необхідно рішення компетентного суду України, яке б встановлювало юридичний факт батьківства заявників щодо їх дитини. Рішення суду України про встановлення юридичного факту батьківства заявників щодо їх дитини є єдиним документом, який необхідний для оформлення батьківських прав на території Федеративної Республіки Німеччина, тому, у розумінні пункту 2 частини першої статті 318 Цивільного процесуального кодексу України, встановлення цього факту іншими засобами є неможливим з огляду на вищевказані джерела права. Наявність такого рішення забезпечуватиме права заявників та дитини, зокрема матеріального забезпечення та піклування, а також права на повагу до сімейного життя, передбаченого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому, заява подана з метою охорони прав подружжя та дитини на повагу до приватного та сімейного життя, а також, з метою створення умов для здійснення подружжям особистих немайнових прав щодо дитини в країні їх громадянства та постійного проживання. Суд ухвалою від 26 березня 2025 року заяву [PERSON] та [PERSON] прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив до розгляду на 16 квітня 2025 року. Представник заявників, адвокат Пелех В.В. просив слухати справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа подала до суду лист про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив таке. За змістом частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами частини першої статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За змістом статті 496 Цивільного процесуального кодексу України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Між громадянкою Китайської Народної Республіки [PERSON] , [INFO] та громадянином Федеративної Республіки [PERSON] , [INFO] , 05 липня 2013 року укладений шлюб, актовий запис № Е 89/2024 (свідоцтво про шлюб, справжність перекладу та вірність копії засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. 09 грудня 2024 року). Копія паспорту громадянина Федеративної Республіки [PERSON] , [INFO] , справжність перекладу та вірність копії засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. 09 грудня 2024 року. Копія паспорту громадянки Китайської Народної Республіки [PERSON] , [INFO] , справжність перекладу та вірність копії засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. 09 грудня 2024 року. У заявників в Україні [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , видане 11 грудня 2024 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1398. Як вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON] , її батьками записані [PERSON] Чі громадянин Федеративної Республіки Німеччина та [PERSON] громадянка Китайської Народної Республіки. Дитина народилася у Комунальному некомерційному підприємстві «Київській міський пологовий будинок № 6» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що було складений медичний висновок про народження від 27 листопада 2025 року № А88Т-Е7НМ-ВК23-5МХХ. Дитина народилась в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, методом сурогатного материнства, а сурогатною матір`ю дитини стала [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою ТОВ «ВІОТЕХСОМ про генетичну спорідненість батьків (матері та батька) з плодом від 09 грудня 2024 року № 1912/1-24/2 та довідкою про результати дослідження ДНК на встановлення біологічного батьківства від 03 грудня 2024 року № 2089. [PERSON] , громадянка України, яка надавала послуги сурогатного материнства та народила дитину, надала свою письмову згоду, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. 04 грудня 2024 року, на те, щоб батьками народженої нею у м. Києві дитини жіночої статі (медичний висновок про народження № А88Т-Е7НМ-ВК23-5МХХ, виданий 27 листопада 2024 року КНП «Київській міський пологовий будинок № 6» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яка народилася в результаті застосування репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та має генетичну спорідненість зі своїм генетичним батьком громадянином Федеративної Республіки [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , було записано подружжя: громадянин Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] та громадянка Китайської Народної Республіки [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , які є батьками новонародженої дитини. Відповідно до заяви [PERSON] , засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. 07 червня 2024 року, остання вказала, що в зареєстрованому шлюбі як в Україні, так і за її межами, не перебуває та не проживає ні з ким однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Як вбачається з копії Повного витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 11 грудня 2024 року № 00048398477 вказано, що 11 грудня 2024 року реєстратор Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстрував актовий запис № 1398 про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] у місті Київ, Україна; відомості про батька: громадянин Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] , [INFO] ; відомості про матір: громадянка Китайської Народної Республіки [PERSON] , [INFO] . Підстава запису відомостей про батька: актовий запис про шлюб від 10 липня 2024 року № Е 89/2024, складений відділом реєстрації актів цивільного стану міста Кенігс-Вустерхаузен, Федеративна Республіка Німеччина, на підставі шлюбу зареєстрованого 05 липня 2013 року Посольством Китайської Народної Республіки у місті Берліні. Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 65 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження. Згідно з частиною другою, третьою статті 123 Сімейного Кодексу України, у разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини. У разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям (чоловіком та жінкою) в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Відповідно до пункту 11 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою, а також довідка про генетичну спорідненість батьків /матері чи батька/ з плодом. При цьому в графі «Для відміток» актового запису про народження робиться один з таких записів: «Матір`ю дитини, яка ідентифікована електронною системою охорони здоров`я за даними заяви про згоду на запис подружжя батьками дитини, є громадянка (прізвище, власне ім`я, по батькові)» або «Матір`ю дитини згідно з медичним свідоцтвом про народження є громадянка (прізвище, власне ім`я, по батькові)», а також зазначаються найменування закладу (установи), що видав(ла) довідку, дата її видачі та номер, дані нотаріуса (прізвище та ініціали, нотаріальний округ чи державна нотаріальна контора), дата та за яким реєстровим номером засвідчено справжність підпису жінки на заяві про її згоду на запис подружжя батьками дитини. Як вбачається з копії Повного витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 11 грудня 2024 року № 00048398477 в графі «Відомості про відмітки зроблені в актовому записі» зроблено відповідні записи, а саме: «Прізвище та власне ім`я дитини записано за письмовою згодою батьків. По батькові дитини не зазначено згідно національних традицій батьків. Матір`ю дитини, яка ідентифікована електронною системою охорони здоров`я медичний висновок А88Т-Е7НМ-ВК23-5МХХ від 27 листопада 2024 року виданий КНП виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київський міський пологовий будинок № 6», є громадянка України [PERSON] , яка дала згоду на запис громадянина Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] та громадянки Китайської Народної Республіки [PERSON] батьками дитини. Справжність підпису на заяві громадянки [PERSON] засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. 04 грудня 2024 року, зареєстровано в реєстрі за № 5071. Довідка про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) із плодом видана Медичним центром Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІОТЕХСОМ», місто Київ, 09 грудня 2024 року за № 0912/1-24/2. Відомості граф 7 та 9 актового запису не заповнені у зв`язку з відсутністю даних у медичному висновку про народження дитини. По батькові батьків та місце проживання матері дитини документами не підтверджені. Місце проживання батька дитини зазначено згідно паспорта та його нотаріально засвідченого перекладу на українську мову. Реєстрація народження проведена за участі перекладача [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Залішицьким РС УДМС України в Тернопільській області 05 березня 2015 року. Диплом магістра [NUMBER] від 31 травня 2022 року, виданий Київським національним університетом імені Тараса Шевченка (освітня програма германська філологія і переклад німецької мови та англійської мови). Відповідно до статей 2, 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави - учасниці поважають та забезпечують всі права, передбачені цією Конституцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Верховний федеральний суд Федеративної Республіки Німеччина у справі XII ZВ 320/17 від 20 березня 2019 року, предметом розгляду у якій було питання запису матір`ю в Німеччині саме особи, яка була записана такою у свідоцтві про народження в Україні відповідно до українського права, зробив такий висновок: «Запис в українському реєстрі про народження, а також видане на його підставі свідоцтво про народження, не є рішенням, яке може бути визнаним в розумінні частини першої параграфу 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності». Відповідно до частини першої параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону ФРН «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності», за винятком рішень у справах про шлюб, рішення, прийняті за кордоном визнаються без особливого провадження. У рішеннях у справі «Меннессон проти Франції» та у справі «Лабассе проти Франції», Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак, Суд також визначив, що заборона сурогатного материнства не може впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті Суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого статтею восьмою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно із статтею 7 Конвенції «Про права дитини», дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. З урахуванням висновку, викладеного у рішенні Верховного федерального суду Федеративної Республіки Німеччина XII ZВ 320/17 від 20 березня 2019 року, таке порушення прав може бути усунуто шляхом встановлення факту родинних відносин в суді України. Дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що є достатньо підстав вважати, що громадянин Федеративної Республіки [PERSON] та громадянка Китайської Народної Республіки [PERSON] , є відповідно батьком та матір`ю [PERSON] , яка народилася [INFO] . За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви в повному обсязі. Судові витрати зі сплати судового збору у справі покладаються на заявників.

Outcome: approved