Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 122494,80 грн заборгованості за кредитом, а також витрат по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у сумі 7200,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14.09.2021 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачем було укладено договір про встановлення кредитного ліміту № 26202000501429. Відповідно до умов договору банком було надано відповідачеві кошти на умовах кредиту. 11.04.2024 було укладено договір факторингу № 11/04/24 відповідно до якого АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступило на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ»\~ права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 26202000501429. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 122494,80 грн,\~з яких\~64945,48\~грн заборгованості\~за тілом\~кредиту,\~57549,32\~грн заборгованості\~за відсотками. Ухвалою суду від 02.04.2025 було відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 17.04.2025 постановлено справу слухати заочно. Представник позивача просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (п.3 ч. 8 ст 128 ЦПК України), заяв про розгляд справи у його відсутності суду не надавав. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За вимогами ЦПК України суди повинні враховувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у пункті 141 Постанови від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнила свій висновок зроблений у іншій справі таким, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом»(стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, розглядаючи даний спір суду належить встановити: -чи укладено кредитний договір між сторонами та на яких умовах; -чи наданий кредит позивачем відповідачу; -чи виконував свої зобов`язання за кредитним договором відповідач щодо повернення отриманих коштів та процентів, нарахованих згідно цього договору; -чи дотримано позивачем порядку нарахування відсотків за користування кредитом, визначеного укладеним між сторонами кредитним договором, чи правильно обрахована заборгованість за тілом кредиту; Щодо факту укладення кредитного договору та договірних умов Судом встановлено, що 14.09.2021 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачем було укладено договір про встановлення кредитного ліміту №26202000501429. Пунктом 1.2.1 договору передбачено максимальний розмір кредитного ліміту 1000000,00 грн. Строк кредитування 12 місяців із дати встановлення кредитного ліміту. (п. 1.2.2). Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість у розмірі 48% річних, на прострочену заборгованість 56% річних (п. 1.2.3) Договір підписано відповідачем. Відповідно до виписки із особового рахунку відповідача, він користувався кредитними коштами, а станом на 27.09.2023 за ним рахується заборгованість у сумі 64945,48 грн. З урахуванням\~викладеного,\~суд дійшов\~висновку,\~що банком виконано зобов`язання за кредитним договором, та доведено цей факт належними та допустимими доказами. Щодо того, чи виконував свої зобов`язання за кредитним договором відповідач щодо повернення отриманих коштів та процентів, нарахованих згідно цього договору Відповідно до ч.1 ст 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про факти погашення позики. За таких умов суд вважає факт повного невиконання зобов`язань відповідача за кредитним договором повністю доведеним. 11.04.2024 було укладено договір факторингу № 11/04/24 відповідно до якого АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступило на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ»\~ права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 26202000501429. Щодо розрахунку суми заборгованості по вказаним договором позики, то суд зазначає таке. Враховуючи те, що вказаний кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору надання грошових коштів у позику. Тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості у розмірі 64945,48 грн. підлягає задоволенню. Разом з тим, з урахуванням висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів, оскільки представником позивача не надано суду доказів, що строк дії договору продовжено, суд розраховує їх: - за період кредитування з 14.09.2021 по 14.09.2022, виходячи з розрахунку 56% річних, що відповідно до розрахунку ціни позову на кінцеву дату кредитування, обумовлену договором, становить 7780,23 грн. - за період з 15.09.2022 3% річних не стягуються, у відповідності до приписів п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Отже, позов слід задовольнити частково, стягнути із відповідача: заборгованість у сумі 72725,71 грн, з яких: 64945,48\~грн заборгованості з основного боргу, 7780,23 грн заборгованості за відсотками. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути із відповідача 122494,80 грн. Водночас судом вирішено стягнути 72725,71 грн, що становить 59,3 %. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: (2422,40 грн х 59,3 %) = 1436,48 грн.; витрати на правову допомогу: 7200,00 грн х 59,3 % = 4269,6 грн.

Outcome: partial