Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Представник заявника [PERSON] - адвоката Букрєєва В.А. звернувся до суду із заявою (поданою через підсистему Електронний суд), у якій просить встановити факт смерті чоловіка заявниці [PERSON] , який помер [INFO] в м. Маріуполь Донецької області. Необхідність встановлення даного факту в судовому порядку обґрунтована тим, що у [PERSON] відсутні документи для проведення державним органом України реєстрації смерті померлої особи 21 квітня 2025 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі. Також, ухвалою суду зобов`язано заявника надати суду для огляду оригінали свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , свідоцтва про смерть [PERSON] № [NUMBER] . Учасники справи повідомлялися належним чином про розгляд справи. Від представника заявника-адвоката Букрєєва В.А. надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких представник вказує, що надані суду копії документів в електронному виді, було зроблено скановані копії особисто адвокатом на підставі отриманих оригіналів документів. Відносно долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть від 10.01.2024 [NUMBER] , представник заявника зазначив, що спочатку даний документ було відскановано одним файлом разом з довідкою про причину смерті від 09.01.2024 року і свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 21.01.2010 року в форматі PDF. В подальшому, під час формування додатків вищезазначені документи було скопійовано окремо один від одного в форматі Word і збережено кожний окремо в форматі PDF для долучення до заяви, в зв`язку з чим і виникла технічна помилка у вигляді часткового копіювання цього документу. В судове засідання заявник та її представник не з`явились, про розгляд справи повідомлений належним чином, до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони заявника, вимоги підтримують в повному обсязі. Представник Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі по тексту - Закон) у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до ч.1 ст. 18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно з положеннями ст.ст. 1, 5, 18 Закону тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 9 Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий вищевказаними органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Згідно з ч.2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 року, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. В обґрунтування звернення до суду представником заявника - адвокатом Букрєєвим В.А. зазначено про те, що метою звернення [PERSON] до суду із заявою про встановлення факту смерті є необхідність державної реєстрації смерті [PERSON] органами державної влади України. Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) 16.04.2025 року було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті з підстав надання незасвідченої копії свідоцтва про смерть [NUMBER] від 10.01.2024, виданого на підставі актового запису № 13 від 10.01.2024. Варто звернути увагу на те, що заява подана через підсистему Електронний суд. З обліково-статистичної картки по справі № 754/5980/25 вбачається, що копія свідоцтва про смерть від 10.01.2024 [NUMBER] , була відсканована одним файлом разом з довідкою про причину смерті від 09.01.2024 і свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 21.01.2010 в форматі PDF. Водночас, представником заявника разом з заявою подано окремі скановані файли, а саме свідоцтво про смерть та свідоцтво про укладення шлюбу, які візуально мають вигляд «шаблонів»/ «бланків». Зокрема варто зауважити, що свідоцтво про смерть має пусті незаповнені поля, ретельно дослідивши які, виникають підстави вважати, що текст нанесений попередньо було затерто, оскільки візуально місцями видно залишки нижніх частини тексту. При цьому на вказаному документі містяться лише слова або їх частини, а саме: «свидетельство», «Республики», «азовського районного управления юстиции министерства», а також підпис уповноваженої особи, котра видала документ. Аналогічно подано наступним документом свідоцтво про шлюб, з якого вбачається, що поля «відомості про нареченого», а саме дата його народження та місце народження, частково ім`я нареченої та її дата та місце народження відсутні, що викликають ймовірність про штучність вказаного доказу. Суд звертає особливу увагу на те, що представником заявника продубльовано подані документи, а відтак в матеріалах справи також наявні свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] та свідоцтво про смерть [NUMBER] з наявним текстовим нанесенням. Проте, місцями текст має різний колір, та візуально подекуди виділяються частини слів іншого вигляду, зокрема зі свідоцтва про шлюб вбачається, що поля із зазначенням ПІБ нареченого та нареченої виділено темним текстом, аніж інші відомості, в порівнянні з попереднім свідоцтвом, де дані було зазначено лише місцями, а в графі ПІБ нареченого та нареченої взагалі текст був відстуній. Аналогічні розбіжності також візуально відстежуються на копії паспорта заявниці, а саме в написанні її прізвища, що ставить під сумнів належність поданих копій документів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.04.2025 року відкрито провадження у справі, а також зазначено про необхідність заявнику надати суду для огляду оригінали свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , свідоцтва про смерть [PERSON] № [NUMBER] . Всупереч вказаному, заявником та її представником - адвокатом Букрєєвим В.А. суду не надано оригінали зазначених документів для дослідження їх в судовому засіданні, з метою встановлення відповідності наданих копії оригіналам. З вказаних вище причин, суд, не маючи чи можливості дослідити оригінали документів на предмет їх дійсності, та звірити подані до матеріалів справи їх копії, не може прийняти до уваги надані стороною заявника докази. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, виходячи з вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, у зв`язку з наявними підставами ставити під сумнів надані стороною заявника докази на предмет їх належності до оригіналів документів, ненадання стороною заявника суду оригіналів документів для належного дослідження, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed