Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

28.10.2024 до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до військової частини [NUMBER] про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . Виконуючи покладені на нього обов`язки із захисту Батьківщини, 04.04.2023 р. отримав пов`язані із цим травми. За результатами проходження ВЛК від 04.07.2023 визначено, що позивач обмежено придатний до військової служби. Непридатний до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Не зважаючи на обізнаність про стан здоров`я позивача, командир військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] окремий батальйон) майор [PERSON] прийняв рішення у вигляді бойового розпорядження № 5/370 від 30.10.2023 р. щодо заміни особового складу та продовження ведення оборонного бою на визначених позиціях. Вказаний наказ було доведено до позивача 31.10.2023. Позивач вважав, що віддане бойове розпорядження є протиправним та підлягає скасуванню в частині, що стосується його, а тому звернувся із відповідним позовом до адміністративного суду. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 року по справі № 520/33326/23 у задоволенні адміністративного позову [PERSON] відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2024 р. апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, визнано протиправним та скасовано бойове розпорядження Військової частини [NUMBER] № 5/370 від 30.10.2023 року в частині, що стосується [PERSON] . 29 травня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини [NUMBER] на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі № 520/33326/23. Ґрунтуючись на постанові суду апеляційної інстанції та Верховного Суду по справі № 520/33326/23, позивач вирішив звернутись до суду із цим позовом для відшкодування завданої йому моральної шкоди бойовим розпорядженням та його наслідками. Представник позивача вказує, що судова справа № 520/33326/23 викликала душевні страждання для позивача. Позивач був вимушений шукати собі адвоката, збирати докази, в період з 23.11.2023 р. до 29.05.2024 р. постійно думати про цю справу, результат її розгляду, можливі наслідки для себе, цей судовий процес забрав багато сил у позивача. Протиправне бойове розпорядження мало негативні наслідки для позивача, які проявились в тому, що було принижено його честь, гідність та ділову репутацію перед підлеглими, а також порушенні стосунків з побратимами. Позивач відчував, що інші офіцери та посадові особи уникають спілкування з позивачем, авторитет перед підлеглими військовослужбовцями було підірвано. Починаючи з 31.10.2023 до моменту переведення до іншого підрозділу, а саме до 10.06.2024, він відчував себе знеціненим, чув звинувачення та цькування, що він симулює хвороби, ухиляється від військової служби, боягуз, не справжній офіцер, зрадник. Також представник позивача зазначає у позові, що у зв`язку із тим, що [PERSON] не виконав бойове розпорядження, то військова частина [NUMBER] звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, де за цією заявою зареєстровано кримінальне провадження № 62023080100000333 від 31.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. Побратимам позивача було достовірно відомо про те, що відносно нього порушено кримінальне провадження та він притягається до кримінальної відповідальності. Вище командування позивача при будь-якій нагоді згадувало перед військовослужбовцями, в тому числі підлеглими позивача, про те, що позивача притягають до кримінальної відповідальності. Тобто командування маніпулювало процесом притягнення позивача до кримінальної відповідальності на шкоду його честі та гідності, діловій репутації. Факт притягнення до кримінальної відповідальності сприймався іншими військовослужбовцями як такий, що вже вирішений і позивач лише очікує вирок за яким його позбавлять волі. Представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 1\~500 000 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01.11.2024 провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. 14.11.2024 до суду від представника відповідача військової частини [NUMBER] Павлюка О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Так, у відзиві представник відповідача зазначає, що видання командиром військової частини [NUMBER] бойових розпоряджень є основною функцією виконання поставлених завдань та управління ввіреної йому частини. За умови відсутності у розпорядженні (наказі) командира будь-яких негативних висловів щодо своїх підлеглих, воно не може вплинути на їх честь, гідність та ділову репутацію, навіть за умови, що вказане розпорядження в подальшому буде визнано протиправним, оскільки можливість настання негативних наслідків передбачено статтею 1 Закону Украйни «Про оборону», якщо з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Позивач [PERSON] 19.03.2022, прибувши у ЗС України добровольцем під час дії воєнного стану та підписавши в подальшому контракт на проходження військової служби, передбачав, що професійна діяльність військовослужбовця у період бойових дій накладає певний ризик прийняття відносно нього небажаних рішень, які в свою чергу будуть негативно впливати на його емоційний стан. Також представник відповідача вказує, що посилання позивача на те, що у зв`язку із порушенням кримінального провадження Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Мелітополі, командування військової частини [NUMBER] нібито маніпулювало процесом притягнення його до кримінальної відповідальності перед особовим складом, що негативно вплинуло на його репутацію, є необґрунтованим, оскільки відповідно до статті 83 ЦПК України позивач повинен довести у справі ті обставини, на які він посилається; зазначає, що позивач не надав належних доказів. Окрім того представник відповідача у відзиві зазначає, що посилання позивача на ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що командир військової частини [NUMBER] нібито проігнорував стан його здоров`я, видаючи оскаржене бойове розпорядження не може розглядатись як належний довід, оскільки після видання спірного розпорядження позивач поскаржився на стан свого здоров`я та відразу був звільнений від його виконання. Крім того представник відповідача зазначає, що посилання позивача на порушення психологічного стану із наданням довідок психолога військової частини [NUMBER] [PERSON] від 04.11.2023 та 11.10.2024 не є достатнім доказом про причинний зв`язок між бойовим розпорядженням № 5/370, яке було видано 30.10.23 та підставою для звернення до психолога, оскільки позивач вказане розпорядження не виконував, підстави для звернення до психолога не перебувають у причинному зв`язку із виданим розпорядженням та можуть бути викликані будь-яким іншим фактором, у тому числі особистими проблемами позаслужбового характеру. Більше того слід звернути увагу, що [PERSON] є начальник групи контролю бойового стресу військової частини [NUMBER] , у якій позивач ніколи не проходив військову службу та не перебував під наглядом цієї посадової особи, а тому вона могла зазначити психологічний стан [PERSON] лише на момент звернення без встановлення загальних обставин та причин. Можливість бути оглянутим штатним начальником групи контролю бойового стресу військової частини [NUMBER] , де [PERSON] проходив військову службу та має певну історію спостережень, він не використав, що в свою чергу піддає сумніву достовірність наведених ним доводів. Також [PERSON] відповідно до ст. 72, 74 ЦПК не наділена статусом спеціаліста чи експерта, а тому її довідки не мають відповідної кваліфікації. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27.11.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 03.12.2024 до суду від представника відповідача військової частини [NUMBER] Павлюка О.В. надійшла заява про залучення у справу військової частини [NUMBER] в якості третьої особи на стороні відповідача. 04.12.2024 до суду від представника позивача [PERSON] адвоката Шилова В.Ю. надійшла заява про залучення у справу військової частини [NUMBER] у якості співвідповідача. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24.12.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача військової частини [NUMBER] Павлюка О.В. про залучення у справу військової частини [NUMBER] в якості третьої особи відмовлено, задоволено клопотання представника позивача адвоката Шилова В.Ю. про залучення у справу військової частини [NUMBER] у якості співвідповідача, постановлено повернутися до стадії підготовчого провадження у цій справі. 06.01.2025 до суду від представника відповідача військової частини [NUMBER] Кульчицького Р.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводи, викладені представником відповідача у відзиві, аналогічні доводам, що викладені представником відповідача військової частини [NUMBER] Павлюка О.В. у відзиві від 14.11.2024. Також у відзиві представник відповідача зазначає, що, на його думку, спірне розпорядження фактично не призвело до будь-яких наслідків для [PERSON] або порушення його прав, а тому його вимоги є безпідставними. 29.01.2025 до суду надійшло клопотання представника відповідача А7383 Кульчицького Р.В., про зупинення розгляду справи та клопотання представника відповідача А7404 Павлюка О.В. про зупинення розгляду справи у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження за апеляційною скаргою ВЧ [NUMBER] на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 по справі № 520/33326/23 за позовом [PERSON] про визнання протиправним та скасування бойового розпорядження Військової частини [NUMBER] № 5/370 від 30.10.2023 року в частині, що стосується [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду від 04.02.2025 вказані клопотання задоволені, провадження у цій справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі № 520/33326/23 за позовом [PERSON] до Військової частини [NUMBER] про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 18.02.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Шилова В.Ю. про поновлення провадження у справі у зв`язку з закриттям зазначеного вище апеляційного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24.02.2025 вказане клопотання задоволено, поновлено провадження у цій справі, визначено дату проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, просили її задовольнити. В судовому засіданні представники відповідачів заперечували проти задоволення позовної заяви, просили відмовити у задоволенні позовних вимог, надали пояснення, аналогічні поясненням, що викладені ними у відзивах на позовну заяву. Суд, заслухавши думку сторін, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 19.03.2022 № 11 [PERSON] встановлено вважати солдата [PERSON] таким, що з 19 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою головного сержанту другого стрілецького взводу четвертої стрілецької роти військової частини [NUMBER] . Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 04.04.2023 № 94 молодшого лейтенанта [PERSON] 04.04.2023 призначено на посаду командира 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти. Відповідно до копії довідки військово-лікарської комісії військової частини [NUMBER] від 04.07.2023 № 3759 [PERSON] визнаний обмежено придатним до військової служби, непридатний до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Як вбачається з копії довідки визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА № 053351 від 25.10.2023, ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] становить 25%, з яких: 20% - травма, пов`язана з проходженням військової служби; 5% - захворювання, пов`язані з проходженням військової служби. Згідно з копією плану переміщення № 1128/1741 від 01.10.2023, підписаного командиром [NUMBER] окремого батальйону Територіальної оборони, копією плану переміщення № 1656/2564 від 09.10.2023, підписаного командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] , молодшого лейтенанта [PERSON] визначено у якості кандидата, який планується до переміщення на посаду офіцера відділення офіцерів запасу і кадрів [INFO] . Згідно з копією витягу із бойового розпорядження командира [NUMBER] окремого батальйону [NUMBER] окремої бригади Територіальної оборони [PERSON] № 5/370 від 30.10.2023 наказано командиру 1 стрілецької роти до 20 год. 30.10.2023 призначити до складу зведеної групи визначений особовий склад відповідно до списку Додатку 1; командиру механізованої роти до 20 год. 30.10.2023 призначити до складу зведеної групи визначений особовий склад згідно зі списком Додатку 1; силами зведеної групи з 22 год. 30.10.2023 до 24 год. 31.10.2023 забезпечити заміну особового складу зведеної групи [NUMBER] окремого батальйону, висування до позицій здійснити у супроводі двох військовослужбовців зі складу розвідувального взводу, зайняти та стійко обороняти [позицію], не допустити просування противника вглиб займаних позицій, а при спробі його наступальних дій здійснити його вогневе ураження, завдати максимальних втрат та змусити відмовитись від подальших дій, забезпечити скритність перебування на позиціях. Відповідно до копії Додатку 1 до бойового розпорядження командира [NUMBER] окремого батальйону [NUMBER] окремої бригади ТРО № 5/370 дск від 30.10.2023 «Укомплектованість зведеної групи особовим складом» [PERSON] включено до складу зведеної групи. 31.10.2023 бойове розпорядження командира [NUMBER] об [NUMBER] обр ТрО № 5/370 дск від 30.10.2023 «Укомплектованість зведеної групи особовим складом» доведено до відома [PERSON] , який відмовився його виконувати. Відповідно до витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 62023080100000333 від 31.10.2023 [PERSON] 31.10.2023, будучи військовослужбовцем ВЧ [NUMBER] командиром 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, перебуваючи біля населеного пункту Темирівка Пологівського району Запоріжської області, відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира в умовах воєнного стану. Відповідно до копії протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 31.10.2023 [PERSON] затримано 31.10.2023 о 22:30 год. на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України. 01.11.2023 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. 29.01.2024 прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 62023080100000333 від 31.10.2023 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. Відповідно до ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2024 у справі № 332/624/24 вказане кримінальне провадження призначено до судового розгляду, який на цей час не завершено. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання, відповідно до яких він проходив військову службу у складі військової частини [NUMBER] разом зі [PERSON] , [PERSON] був його командиром, до його переведення в іншу частину вони жили разом в одному приміщенні, зазначив, що після видання оскарженого бойового розпорядження та порушення щодо [PERSON] кримінального провадження позивач став понурий та відлюдькуватий, чув, що він звертався до психолога. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з копії постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2024 у справі № 520/33326/23, позовну заяву [PERSON] до військової частини [NUMBER] про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, визнано протиправним та скасоване бойове розпорядження військової частини [NUMBER] № 5/370 від 30.10.2023 в частині, що стосується [PERSON] . Вказана постанова набрала законної сили 08.04.2024. При цьому саме лише встановлення факту визнання протиправним розпорядження не може слугувати достатньою підставою для стягнення моральної шкоди. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, посадової чи службової особою цих органів, які її завдали: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України). Статті\~1173,\~1174\~ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак обов`язковою є наявність інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Так, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Встановлено, що мотивом прийняття оскарженого бойового розпорядження була необхідність захисту Батьківщини в умовах повномасштабного вторгнення, а саме забезпечення опору військам держави-агресора на окремій ділянці фронту (позиції) наявними ресурсами. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17. Крім того Верховний Суд у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 580/1015/21 дійшов висновку, що судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача. Суд вважає за необхідне зауважити, що справа розглядається тільки у межах позовних вимог, якими у цьому випадку є стягнення моральної шкоди з відповідачів, пов`язаної із винесенням незаконного бойового розпорядження та його наслідками. Як зазначає\~сам позивач\~і що\~не спростовується\~відповідачами,\~бойове розпорядження\~№ 5/370\~видане 30.10.2023 було доведено до позивача 31.10.2023. Після доведення змісту вказаного розпорядження до позивача, останній одразу відмовився від його виконання, оскільки вважав його незаконним. Тобто фактичного виконання зазначеного розпорядження з боку позивача та, відповідно і настання наслідку дії такого розпорядження у вигляді заміни особового складу зведеної групи [NUMBER] окремого батальйону, зайняття та оборони визначеної позиції для [PERSON] не відбулося. Відповідно до копії довідки від 04.11.2023, виданої начальником групи контролю бойового стресу військової частини [NUMBER] [PERSON] , психоемоційний стан [PERSON] на момент спілкування - 04.11.2023, тривожний, спостерігається пригніченість, психоемоційне виснаження. Встановлено виражене напруження емоційних та фізіологічних систем організму, психологічну нездатність виконувати завдання за призначенням. При цьому з довідки не вбачається наявності у позивача такої глибини негативних емоцій, які б відповідали рівню моральних страждань, а також відсутні вказівки на чинники, що призвели до вказаного емоційного стану [PERSON] . Водночас суд звертає увагу на те, що станом на 04.11.2023 вже відбулося внесення відомостей щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України до ЄРДР, затримання [PERSON] та оголошення останньому підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Однак зі змісту копії довідки від 04.11.2023 неможливо встановити, що причиною зазначеного [PERSON] психоемоційного стану [PERSON] стало саме видання бойового розпорядження № 5/370 від 30.10.2023, а не участь [PERSON] у вказаних процесуальних діях, пов`язаних із проведенням досудового розслідування. Згідно з копією довідки від 11.10.2024, виданої начальником групи контролю бойового стресу військової частини [NUMBER] [PERSON] , психоемоційний стан [PERSON] має ознаки переживання гострої стресової реакції, що в свою чергу спричиняє психофізичні прояви (психосоматичні прояви), що в свою чергу значно погіршує якість життя та негативно впливає на життєдіяльність та соціальне функціонування [PERSON] як особистості, виникли внаслідок впливу безпідставного обвинувачення, незаконного позбавлення волі та заподіяння шкоди приватним інтересам. Психотравмуючий характер зазначеної ситуації та пов`язані з цим негативні душевні страждання є психологічною передумовою для кваліфікації моральної шкоди військовослужбовцю [PERSON] . З аналізу змісту вказаної довідки вбачається, що [PERSON] відчуває сильні душевні страждання, спричинені останньому внаслідок обвинуваченням та незаконного позбавлення волі, тобто такі душевні страждання спричинені наявністю у [PERSON] статусу обвинуваченого та пов`язаною із таким статусом необхідністю участі у кримінальному судовому процесі. Твердження позивача та подані ним докази вказують на те, що причиною негативних емоцій [PERSON] є не сам факт видачі незаконного бойового розпорядження № 5/370 від 30.10.2023, а процес притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 402 КК України, що являє собою не складову правовідносин [PERSON] як військовослужбовця з військовою частиною [NUMBER] в аспекті виконання бойового розпорядження, а відноситься до правовідносин [PERSON] як учасника кримінального провадження з правоохоронними органами в рамках кримінального провадження щодо встановлення в діянні [PERSON] кримінального правопорушення, за ч. 4 ст. 402 КК України. Однак суд наголошує на тому, що справа розглядається тільки у межах позовних вимог. Доказів настання наслідків у вигляді спричинення моральної шкоди відповідачем військовою частиною [NUMBER] позивачу в результаті видання оскарженого бойового розпорядження та причинно-наслідкового зв`язку такої моральної шкоди саме з вказаним розпорядженням позивачем не надано та матеріали справи не містять. Також суд не може взяти до уваги письмові заяви свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 25.10.2024 з огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Посилання у вказаних заявах свідків на статтю 93 ЦПК України не є релевантними, оскільки ст. 93 ЦПК України регламентує порядок письмового опитування учасників справи як свідків. При цьому до учасників справи відповідно до положень параграфу 1 Глави 4 ЦПК України відносяться сторони позивач та відповідач, а також треті особи. Свідки згідно зі ст. 65 ЦПК України відносяться до учасників судового процесу, проте не є учасниками справи. Так, згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України \~показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. З огляду на те, що суд при розгляді справи досліджує докази безпосередньо, свідки також допитуються судом безпосередньо у судовому засіданні з наданням можливості сторонам поставити свідкові свої питання. Без приведення судом свідка до присяги, попередження про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, безпосереднього допиту свідка у залі суду під час здійснення фіксації судового процесу, суд не може вважати письмові пояснення свідка допустимим доказом. Стосовно тверджень позивача про те, що судова справа, пов`язана з оскарженням бойового розпорядження № 5/370 від 30.10.2023 викликала душевні страждання для позивача, останній був вимушений шукати адвоката, збирати докази, думати про цю справу, результат її розгляду, можливі наслідки її розгляду, суд зазначає, що позивач скористався своїм правом (а не обов`язком) на оскарження рішення військової частини, його позовну заяву було задоволено, вказане розпорядження скасовано. При цьому суд не може погодитись з твердженням, що звичайна судова процедура як така здатна викликати душевні страждання. Сама по собі участь у судовому процесі про визнання дій військової частини протиправними не може вказувати на такий рівень негативного впливу, що сягає рівня страждання або приниження позивача, тобто спричиняють моральну шкоду. Позивач стверджує, що у зв`язку із невиконанням ним бойового розпорядження № 5/370 від 30.10.2023 військова частина [NUMBER] звернулася із заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, внаслідок чого наразі стосовно нього розглядається обвинувальний акт у Заводському районному суді м. Запоріжжя, чим йому також завдано моральної шкоди. Однак суд не може погодитися з доводами позивача про те, що досудовим розслідуванням та розглядом справи щодо встановлення наявності в його діях, пов`язаних із невиконанням вказаного бойового розпорядження, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 402 КК України, йому спричинено моральну шкоду саме з вини військової частини [NUMBER] з огляду на таке. Так, військова частина [NUMBER] повідомила правоохоронні ограни про можливе вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. Згідно з ч. 1 ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Отже питання щодо того, чи вбачаються з заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення ознаки наявності кримінального правопорушення, їх встановлення та проведення досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення відноситься до компетенції органу досудового розслідування. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені\~статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦПК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Отже навіть у гіпотетичному випадку ухвалення судом виправдувального вироку стосовно [PERSON] це не свідчитиме про спричинення моральної шкоди зі сторони військової частини [NUMBER] , оскільки остання лише скористалася своїм правом на повідомлення про можливе вчинення кримінального правопорушення з боку військовослужбовця. При цьому дії, пов`язані з проведенням досудового розслідування та судового провадження, можливі порушеннями з боку органів досудового розслідування під час провадження їх діяльності, підлягатимуть оцінці в окремому судовому провадженні з іншим суб`єктним складом. Також судом не встановлено підстав вважати, що оскаржене бойове розпорядження, його зміст чи форма спрямовані на приниження честі та гідності позивача, чи його ділової репутації. В реаліях повномасштабного вторгнення рф метою видання такого розпорядження вочевидь було забезпечення обороноздатності наявними засобами. Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позивачем не доведено, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою, і що така моральна шкода заподіяна саме внаслідок дій з боку відповідачів, оскільки позивач [PERSON] під впливом визнаного незаконним бойового розпорядження військової частини [NUMBER] № 5/370 від 30.10.2023 в частині, що стосується [PERSON] , фактично не перебував, позаяк відмовився його виконувати, підстав вважати, що його примушували виконувати вказане бойове розпорядження, позивачем не надано та судом не встановлено. Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік) визначив та використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. У справі «Недбала проти Польщі» (2000 рік) Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Так, з урахуванням того, що у період оскарження бойового розпорядження № 5/370 від 30.10.2023 в частині, що стосується [PERSON] , наслідку у вигляді фактичного виконання такого бойового розпорядження не відбулося, то на переконання суду визнання адміністративним судом вказаного розпорядження неправомірним є адекватним та достатнім засобом для згладжування негативних емоцій позивача та справедливої сатисфакції. З урахуванням викладеного суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з\~п.\~2\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові на позивача. Отже витрати позивача на правничу допомогу з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог покладаються на позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог судом відмовлено у повному обсязі, при цьому позивач звільнений від сплати судового збору, такі витрати слід віднести на рахунок держави. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed