Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин, про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на такі обставини. [INFO] помер її рідний дядько [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка є єдиною спадкоємицею вказаного спадкового майна на підставі закону, оскільки спадкоємці попередніх черг відсутні. Її батько [PERSON] , який є рідним братом спадкодавця [PERSON] , помер [INFO] . У встановлений законом строк позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 21 травня 2024 №3054/02-31 їй відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] дядьки [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Позивачка в ході судового розгляду звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просила суд встановити факт родинних відносин, оскільки при ознайомленні з матеріалами спадкової справи їй стало відомо про наявність в ній повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження спадкодавця [PERSON] , [INFO] , його рідного брата [PERSON] та її, [PERSON] . У наданих свідоцтвах про народження, виконаних на російській мові, усі прізвища пишуться однаково « [PERSON] », « [PERSON] ». Розбіжності у написанні прізвищ виникли через неоднаковий переклад з російської мови на українську, та у Повних витягах з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відображаються наступним чином: прізвище померлого дядька вказано як « [PERSON] », батька позивачки (рідного брата спадкодавця) « [PERSON] » і позивачки « [PERSON] ». Позивачка у судове засідання не з`явилася, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у їх відсутність, проти первісного позову та позову зі збільшеними позовними вимогами не заперечує та визнає в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному з`ясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами та дослідивши письмові матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити виходячи з наступного. Так судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання спадкодавця та місцем відкриття спадщини є село Великий Буялик, Березівського району Одеської області, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області від 11.12.2024 року за №332/02-16. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно матеріалів спадкової справи судом встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та спадщину прийняла. Спадкоємиця [PERSON] від прийняття своєї частки у спадщині відмовилася. Інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались. Позивачка є єдиною спадкоємицею вказаного спадкового майна на підставі закону, оскільки спадкоємці попередніх черг відсутні. Її батько [PERSON] , який є рідним братом спадкодавця [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. В ході розгляду справи після ознайомлення з матеріалами спадкової справи позивачкою виявлено розбіжності в документах, що спричинило необхідність звернутись до суду з вимогою про встановлення факту родинних відносин. У наданих позивачкою свідоцтвах про народження, виконаних на російській мові, усі прізвища пишуться однаково « [PERSON] », « [PERSON] ». Розбіжності у написанні прізвищ виникли через неоднаковий переклад з російської мови на українську, та у Повних витягах з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відображаються наступним чином: прізвище померлого дядька вказано як « [PERSON] », батька позивачки (рідного брата спадкодавця) « [PERSON] » і позивачки « [PERSON] ». П. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлює, що відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. З метою отримання у спадщину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та доведення права на спадкування позивачці необхідно встановити, що померлий [INFO] [PERSON] є її рідним дядьком. Суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І тільки у разі наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження. Зазначений факт необхідний позивачу для реалізації його цивільних прав, зокрема права на спадщину. Факт , що має юридичне значення (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Згідно пункту 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Враховуючи зазначене суд вбачає підстави для задоволення вимоги про встановлення факту про який просить позивач. Стосовно позовної вимоги про визнання права власності, то суд констатує наступне. Постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 21 травня 2024 №3054/02-31 позивачці відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Підстава відмови: відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця на спадкове майно. Інформація про вказане нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. На запит нотаріуса надана довідка, видана комунальним підприємством «Іванівське бюро технічної інвентаризації» від 28 лютого 2024 року №55 про те, що згідно паперових носіїв станом на 29.12.2012 рік право власності не зареєстровано. Оскільки спадкодавець [PERSON] за життя право власності не зареєстрував, здійснити на даний час таку реєстрацію неможливо, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, та оформлення будь-яких документів на померлу особу є незаконним. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №':7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. З ст. З Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. З Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, шо діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Порядок та підстави набуття права власності на момент виникнення правовідносин власності регулювалися Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мін юсті 18.07.2002 року за№ 157/6445. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ПК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином відсутність державної реєстрації права власності на ім`я [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що останній не був власником даного нерухомого майна. Відповідно до п.6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 №5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситись не можуть. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Житловий будинок, що входить у склад спадщини, включений у погосподарську книгу с.Великий Буялик Великобуялицької сільської ради Березівського району, Одеської області, що підтверджується випискою з погосподарської книги від 11.12.2024 р., особовий рахунок № [NUMBER] , головою домогосподарства зазначено [PERSON] , будинок збудований у 1968 році, загальна площа 44,7 м.2, житлова площа 20,9 м2. Відповідно до довідки виданою виконкомом Великобуялицької сільської ради Березівського (колишня назва - Іванівського) району Одеської області земельна ділянка площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] , не приватизована, належить до земель житлової та громадської забудови, договір оренди щодо неї не посвідчувався, державний акт не видавався, прав третіх осіб та сервітутів немає, рішення на приватизацію не виносилось. Згідно із ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст.16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового; або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч.2 цієї статті). Таким чином, власник або інша заінтересована особа мають право звернутися до суду за забезпеченням прав власності, пов`язаних з усуненням перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцеві здійснювати в повній мірі та беззаперечно свої права володіння та розпорядження майном. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України у разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. В разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності якого не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 р. №19-32/319 Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна Отже враховуючи ту обставину, що позивачка в нотаріальному порядку не може реалізувати свої спадкові права, судом встановлено законність підстав для її спадкування в судовому порядку , тому суд вважає, що позивачкою свої позовні вимоги доведені в повному обсязі. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, враховуючи ту обставину, що відповідач не заперечував проти позовних вимог, ту обставину, що позивачка прийняла спадщину після смерті дядька у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права, суд доходить висновку, що право позивача на оформлення спадщини підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON] до Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Outcome: approved