Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивачка) звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначив, що згідно з свідоцтвом про смерть матір Позивачки [PERSON] померла у м. Буча Бучанського району Київської області. За заповітом [PERSON] заповіла Позивачці усе належне їй на день смерті майно. Після смерті матері Позивачки відкрилася спадщина, що складається з квартири за адресою [ADDRESS] . 12.11.2024 року Позивачка звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Драчевської Юлії Юріївни про прийняття спадщини після смерті її матері, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки Позивачка пропустила строк на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Позивачка вважала, що якщо є заповіт, то спадщину можна переоформляти в будь-який час. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.12.2024 року, по справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.02.2025 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. 11.03.2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло пояснення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Драчевської Юлії Юріївни, яка зазначила, що 12.11.2024 року вона надала Позивачці письмове роз`яснення про те, що у зв`язку із тим, що Позивачка пропустила шестимісячний термін для подачі заяви про прийняття спадщини, а тому їй рекомендовано звернутися до суду. Позивачка у судове засідання не прибула, повідомлялася судом належним чином. Відповідач у судове засідання своїх представників не направив, повідомлялися судом належним чином. Третя особа у судове засідання не прибула, у своїх поясненнях просила суд розглядати справу без її участі. Суд, розглянувши матеріали справи, дійшов висновку щодо наступних обставин. Позивачка звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва для визначення додаткового строку на прийняття спадщини [PERSON] (своєї матері), що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] . Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у м. Буча Бучанського району Київської області. Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузмичем В.М. [PERSON] заповіла усе своє майно Позивачці. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з об`єкта нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Позивачкою пропущено строк для прийняття спадщини у зв`язку із тим, що вона вважала, що за наявності заповіту спадщину можна переоформляти у будь-який час. Позаяк цього, посилалася на те, що після смерті матері до дня звернення до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини (12.11.2024 року) Позивачка давала концерти, за наслідками яких здійснювалась закупівля ліків, аналізатор спектру, транспортні засоби та ін., що було передано до лав ЗСУ. Враховуючи вказані причини, Позивачка вважає, що строк, передбачений ст. 1270 ЦК України було пропущено з поважних причин. Згідно зі ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивної і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи надані докази по справі, суд враховує, що позивачем не доведено в передбаченому законом порядку поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини та існування об`єктивних, непереборних обставин та труднощів необхідних для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, суд враховує, що для подання заяви про прийняття спадщини необов`язково їхати до нотаріальної контори, оскільки діюче законодавство не позбавляє права спадкоємця направити таку заяву за допомогою засобів поштового зв`язку. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed