Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що рішення Підберезівської сільської ради №4/4 від 23 березня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність відповідно до декрету кабінету Міністрів України від 26.12.1993р. №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок»», яким земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель у розмірі 0,25 га передано у приватну власність, видане [PERSON] (в рішенні невірно сказано « [PERSON] »). Мотивує свою заяву тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . При оформлені спадкового майна після померлого чоловіка їй стало відомо про наявність розбіжностей у написані по-батькові останнього в рішенні Підберезівської сільської ради №4/4 від 23 березня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність відповідно до декрету кабінету Міністрів України від 26.12.1993р. №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок»» та свідоцтві про смерть чоловіка, а саме, в рішенні останнього зазначено як « [PERSON] », хоча правильно- « [PERSON] ». Можливості виправити дану помилку у позасудовому порядку не має, отримати нове рішення неможливо. З врахуванням наведеного, просить суд встановити факт, що рішення Підберезівської сільської ради №4/4 від 23 березня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність відповідно до декрету кабінету Міністрів України від 26.12.1993р. №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок»», яке видане на ім`я «[PERSON] »,\~належить [PERSON] . Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 12 березня 2025 року дану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявниця в судове засідання не з`явилася, однак скерувала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, заяву підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи, Горохівської міської ради Луцького району Волинської області, в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність. Не заперечував щодо задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до [INFO] . Необхідність встановлення факту, що має юридичне значення у цій справі пов`язана із метою оформлення прав на спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON] . Вказаний факт, що має юридичне значення, може бути встановлений судом в порядку окремого провадження. Судом встановлено, що [INFO] в місті Горохів, Горохівського району Волинської області помер [PERSON] (у віці 66 років). Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Підберезівської сільської ради Горохівського району Волинської області 25 вересня 2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №12 (а.с.10). Із дослідженої копії паспорта громадянина України, виданого Горохівським РВ УМВС України у Волинській області 20 липня 1996 року, судом встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] в селі Підбереззя, Горохівського району Волинської області, проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-5). [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб із [PERSON] , [INFO] , яка після укладення шлюбу змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Дані обставини стверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.9). Як вбачається з копії рішення Підберезівської сільської ради №4/4 від 23 березня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність відповідно до Декрету кабінету Міністрів України від 26.12.1993р. №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок»», даним рішенням передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства у розмірі 0,25 га., що знаходиться на території села Підбереззя, [PERSON] (а.с.7-8). Із довідки Підберезівського старостинського округу № 395 від 30.04.2025 р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно проживав по [ADDRESS] і користувався земельною ділянкою у розмірі 0.25 га, що розташована на території с. Підбереззя. Громадянин [PERSON] на території с. Підбереззя не був зареєстрований та не проживав. Отже, як встановлено судом, у рішенні Підберезівської сільської ради №4/4 від 23 березня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність відповідно до декрету кабінету Міністрів України від 26.12.1993р. №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок»» та свідоцтві про смерть спадкодавця є відмінність у зазначенні по-батькові останнього - « [PERSON] » та « [PERSON] », що позбавляє заявницю можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши усі надані суду докази окремо та у їх сукупності, суд дійшов висновку про факт належності спадкодавцю правовстановлюючого документа, а саме той факт, що рішення Підберезівської сільської ради №4/4 від 23 березня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1993р. №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок»», яким передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства у розмірі 0,25 га, що знаходиться на території села Підбереззя, Луцького району, Волинської області, видане [PERSON] , який помер [INFO] , знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому вимога про встановлення даного факту є підставною і підлягає задоволенню. У межах судового розгляду суду було надано достатньо доказів для встановлення факту, що має юридичне значення та для встановлення якого було подано відповідну заяву. Доказів на спростування наведених вище та встановлених в ході судового розгляду справи обставин суду не надано. Заінтересована особа не заперечила щодо задоволення даної заяви. Заявниця не має іншої можливості, як в судовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документу. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, відсутність спору про право, суд вважає за можливе заяву задовольнити повністю. Згідно ч.7 ст. 294 ЦПК України судові витрати у справах окремого провадження не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Відтак, судові витрати слід залишити за заявницею [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved