Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] , в особі представника-адвоката Стариченка М.П. звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила про те, що вона проживала разом з відповідачем, як сім`я без офіційної реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет і вели спільне господарство. Від фактичних шлюбних відносин, у 2023 році у сторін народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що із відповідачем припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Діти за взаємною домовленістю батьків, проживають разом з нею та перебувають на виключно на її утриманні. Зазначає, що вона не працює оскільки здійснює догляд за дітьми до 3 років, крім соціальної допомоги інших прибутків не має. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей та на її утримання не надає. При цьому на утриманні відповідача відсутні інші діти та особи похилого віку, які б обмежували його фінансові можливості. \~\~\~З огляду на викладене, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття та коштів на її утримання у розмірі частини із всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дітьми трьох річного віку. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. 04.02.2025 з метою забезпечення можливості участі відповідача у судовому засіданні та його належного повідомлення про судові засідання та про розгляд зазначеної цивільної справи, ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, на підставі Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» витребувано у Міністерства соціальної політики України відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (в розумінні Постанови КМУ № 646 від 22.09.2016) щодо [PERSON] , [INFO] , останнє відоме зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді Директора Департаменту цифрового розвитку та інформаційних технологій від 12.02.2025, [PERSON] перебуває на обліку внутрішньо переміщених особі та проживає за адресою: [ADDRESS] з 26.12.2022 року. Позивач у судове засідання не з`явилась, разом з тим, від її представника - адвоката Стариченка М.П. в матеріалах справи міститься заява, відповідно до якої останній просив розгляд справи проводити за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, шляхом надіслання судової повістки за адресою проживання, як внутрішньо переміщена особа, а також на підставі ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.247,\~280,\~281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого повторно 12.09.2024 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 12.09.2024. Відповідно до довідок № 2304-5002993046 та № 2304-5002993056 від 11.10.2024, №2304-7500877393 від 21.05.2024 судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] зареєстровані разом за адресою: [ADDRESS] , та проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Позивач у позовній заяві зазначила, що вони із відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини і проживають окремо, діти проживають разом з нею, вона не працює оскільки здійснює догляд за дітьми до трьох років, а тому потребує матеріальної допомоги. Як вказує позивач, відповідач [PERSON] інших осіб на утримані не має, отримує дохід, та є працездатною особою, проте у добровільному порядку допомогу на утримання дітей та на її утримання не надає. У ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Частиною 1 статті 8\~Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом\~ст. 141 СК України\~батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно роз`яснень у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3\~„Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. \~ Згідно\~ст. 180\~\~СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. \~\~Відповідно до частин першої, другої, третьої\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За приписами\~ст.183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. Сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Положеннями ч. 1\~ст. 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ч.ч. 2, 4, 6\~ст. 84 СК України). Згідно з\~Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. З аналізу наведених норм права вбачається, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). За встановлених обставин справи, що на час звернення позивачки до суду з даним позовом, діти не досягли трьохрічного віку та проживають з позивачкою, знаходиться на її утриманні, у позивачки доходи відсутні, тому суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати кошти на її утримання до досягнення дітьми трирічного віку, а отже остання наділена правом звернення до суду з вимогами про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дітьми трирічного віку. При цьому, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження відсутності у нього можливості сплачувати аліменти на утримання матері дитини, що виходячи з приписів ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, є його процесуальним обов`язком, адже кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги, що позивачка здійснює догляд за дітьми та немає можливості працевлаштуватися, а відповідач фізично здоровий, має можливість отримувати дохід, суд дійшов висновку, що у позивачки є право на утримання від батька дитини, оскільки відповідач може надавати таку допомогу. Згідно із\~ст. 191 СК України, аліменти стягуються з дня подачі позову до суду. Враховуючи те, що відповідачем відзиву на позов не надано, як і не надано жодного доказу на спростування обставин, викладених у позові [PERSON] , суд встановив, що малолітні діти сторін у справі проживають разом з матір`ю, позивач здійснює догляд за дитиною до трьох років та потребує матеріальної допомоги на її утримання, а відповідач є працездатним та має можливість надавати допомогу на утримання дітей та її утримання. З огляду на зазначене, враховуючи позицію відповідача, який вказаний розмір аліментів не оспорював, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у такому розмірі за своїм матеріальним станом суду не надав, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню в обраний позивачем спосіб - шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 29.01.2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Також, на підставі\~ст. 84 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 29.01.2025, і до досягнення дітьми трьох річного віку, тобто до [INFO] . У відповідності до\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. позивачем надано: договір про надання правничої допомоги від 28.01.2025 року, додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги б/н від 28.01.2025 року, акт виконаних робіт від 29.01.2025, а також квитанцію до прибуткового касового ордера № 498 від 29.01.2025 про сплату гонорару в сумі 5000,00 грн. Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: approved