Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

27 лютого 2025 року [PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на будинковолодіння [ADDRESS] (загальна площа 40,0 кв.м, житлова площа 16,7 кв.м) та земельну ділянку площею 0,3070 га за тією ж адресою, кадастровий номер 7123780500:01:002:0510, згідно державного акту серії ЯБ №127439 від 29 січня 2007 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в м. Черкаси помер батько позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на будинковолодіння [ADDRESS] (загальна площа 40,0 кв.м, житлова площа 16,7 кв.м) та земельну ділянку площею 0,3070 га за тією ж адресою, кадастровий номер 7123780500:01:002:0510, згідно державного акту серії ЯБ №127439 від 29 січня 2007 року. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач, оскільки був зареєстрований та проживав разом з спадкодавцем на час смерті за однією адресою. На даний час позивач нотаріально оформити спадщину не може, оскільки не у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Нотаріусом рекомендовано звернутись до суду з приводу визнання права власності на спадкове майно, оскільки відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Оскільки не надано нотаріусу правовстановлюючих документів, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. За вказаних обставин, позивач вказує на неможливість оформити спадщину після смерті спадкодавця у встановленому законом позасудовому порядку, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 03 березня 2025 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву та, за клопотанням позивача, витребувано з нотаріальної контори інформацію про осіб, які прийняли або відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відзив на позовну заяву, як у встановлений судом строк, як і у подальшому, відповідачем до суду не подано. 10 квітня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Балаклеївської сільської ради у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи провести за наявними у справі документами без участі представника сільської ради. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію сторін, яка викладена в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області 08 вересня 2008 року, [PERSON] , помер [INFO] в м. Черкаси, про що 08 вересня 2008 року в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №2375 (а.с.6). Як вбачається з виписки з погосподарської книги №25 на 2021-2025 роки Балаклеївської сільської ради, яка складена виконавчим комітетом Балаклеївською сільською радою 26 лютого 2025 року за №192/02-21, номер об`єкта погосподарського обліку 2168-03. Адреса будинковолодіння: [ADDRESS] . Прізвище, ім`я, по батькові голови будинковолодіння [PERSON] . Житловий будинок згідно технічного паспорта складено 28 січня 2025 року: рік побудови 1955, загальна площа 40,0 кв.м., житлова площа 16,7 кв.м., кількість житлових кімнат 2 (а.с.8). Відповідно до положень ЦК УРСР 1963 року, Вказівок по порядку ведення погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року №11/5, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР 31 жовтня 1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки сільської ради, в т.ч. і виписки із погосподарських книг. Відповідно до ч. 4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03 серпня 2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, яке не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов`язкову реєстрацію будинків у містах і селищах міського типу. У період чинності цієї інструкції до 13 грудня 1995 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася у сільській місцевості. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №427439 від 29 січня 2007 року, [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , на підставі рішення сесії Балаклеївської сільської ради від 27 лютого 2006 року №8-27/ІV, є власником земельної ділянки площею 0,3070 га у межах згідно з планом, кадастровий номер 7123780500:01:002:0510. Земельна ділянка розташована по [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010779200018 (а.с.9).\~ Відповідно до технічного паспорта, який виготовлений Комунальним проектно-виробничим підприємством «Архітектурно-планувальне бюро» 09 січня 2025 року на будинковолодіння [ADDRESS] , остання складається з: житлового будинку з прибудовою під літ. «А-1, а», загальна площа 40.0 кв.м., житлова площа 16.7 кв.м.; літньої кухні під літ. «Б»; сараю під літ. «В»; криниці під літ. «К»; погребу під літ. «п/д»; вбиральні під літ. «У»; огорожі під №1,2 (а.с.10-12). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за життя [PERSON] , який помер [INFO] , був власником будинковолодіння [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,3070 га, кадастровий номер 7123780500:01:002:0510, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особа, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Балаклеївським сільським ЗАГС Смілянського району Черкаської області 26 жовтня 1961 року, [PERSON] є батьком позивача [PERSON] (а.с.4). Враховуючи, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , який помер [INFO] , він є спадкоємцем першої черги. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року (чинний, станом на 30 вересня 2000 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст.541 ЦК УРСР 1963 року (чинний, станом на 30 вересня 2000 року), заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Відповідно до ч.4 ст.1 Закону України «Про нотаріат» (чинний, станом на 30 вересня 2000 року), у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 38 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів. Згідно п.1 ч.2 ст.37 Закону України «Про нотаріат» (чинний, станом на 30 вересня 2000 року), у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії - посвідчують заповіти. Відповідно до п.1 ч.1 ст.38 Закону України «Про нотаріат» (чинний, станом на 30 вересня 2000 року), консульські установи України вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують угоди (договори, заповіти, доручення та ін.), крім договорів про відчуження та заставу жилих будинків, квартир, дач, садових будинків, гаражів, земельних ділянок, іншого нерухомого майна, що знаходиться в Україні. 30 вересня 2000 року [PERSON] складено заповіт, який посвідчений секретарем Балаклеївської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №83 (а.с.7). Як вбачається з вищевказаного заповіту, [PERSON] , на випадок своєї смерті зробив таке заповідальне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому, і на що він за законом матиме право, заповів синові [PERSON] . Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з листа Смілянської державної нотаріальної контори №346/01-16 від 12 березня 2025 року, після смерті [INFO] [PERSON] до Смілянської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа в Смілянській державній нотаріальній конторі не заводилася (а.с.28). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80370335 від 07 березня 2025 року, інформація за пошуковими параметрами [PERSON] , у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.29). Таким чином, у визначений ст.1270 ЦК України строк, позивач [PERSON] , а також інші спадкоємці, з заявами про прийняття спадщини або відмову від її прийняття після смерті [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися. Разом з тим, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, ст. 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області 06 травня 1997 року на ім`я позивача [PERSON] , останній з 03 серпня 1994 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.2-3). Згідно довідки №Ш-10219-2/05, складеної Департаментом «Цент надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради, відповідно до наявної в департаменті інформації, станом на 08 вересня 2008 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані такі особи, зокрема [PERSON] , [INFO] , з 01 листопада 2006 року до 03 жовтня 2008 року, та [PERSON] (а.с.5). Отже, у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [INFO] свого батька [PERSON] , до складу якої входить, зокрема вищевказані будинковолодіння та земельна ділянка. Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п.4.16 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ч.3 ст.46 Закону України «Про нотаріат», неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Листом №215/01-16 від 28 жовтня 2025 року Смілянська державна нотаріальна контора, з приводу звернення по оформленню спадкових прав після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , роз`яснила позивачу [PERSON] , що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкодавців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч.2 ст.1270, ст.1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус виготовляє з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Одночасно повідомлено, що нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, якщо не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. У разі неможливості виконання наведених умов, [PERSON] роз`яснено право на звернення до суду для вирішення зазначеного питання (а.с.19). Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності,\~ якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.\~\~ Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, приймаючи до уваги, що у позивача [PERSON] відсутні оригінали правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вищевказані спадкове нерухоме майно, та враховуючи, що позивач, який є сином спадкодавця, яким за життя складено заповіт, за відомостями з якого, він заповів все своє майно позивачу, прийняв спадщину, оскільки фактично був зареєстрований та проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем, суд вважає. що позивач позбавлений об`єктивної можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєструвати право власності на спадкове майно у позасудовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач з вимогами щодо розподілу судових витрат не зверталася, суд вважає за недоцільне на даний час вирішувати питання щодо їх стягнення з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved