Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Сагайдак В. В., звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР» (далі - ТОВ «ФК «АВАНСАР»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Варивода Д. В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що про існування виконавчого провадження № [NUMBER] позивач дізнався 14 лютого 2024 року. 21 жовтня 2014 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладено договір про надання та використання платіжної картки, шляхом підписання заяви (оферти) № 200129708. 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. видано виконавчий напис № 77636, яким запропоновано стягнути з позивача невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФК «АВАНСАР» в розмірі 123 259,99 грн. Позивач зазначає, що відповідно до вищезгаданого виконавчого документа, публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу № 1905 від 19 травня 2016 року відступило права вимоги за кредитним договором № 200129708 товариству з обмеженою відповідальністю «ПЛЕЯДА», яке в свою чергу на підставі договору факторингу № 1 від 20 травня 2016 року відступило права вимоги за даним кредитним договором товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФАГОТ», яке згодом згідно договору факторингу № 27/05/2020-4 від 27 травня 2020 року відступило права вимоги ТОВ «ФК «АВАНСАР». Згідно виконавчого документа № 77636 від 01 червня 2021 року, заборгованість позивача за період з 10 травня 2016 року по 28 травня 2021 року становить 123 259,99 грн, з яких: 33 102,69 грн - заборгованість за тілом кредиту; 88 407,30 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 900 грн - заборгованість за пенею. Також на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати. 03 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого напису № 77636 від 01 червня 2021 року та заяви ТОВ «ФК «АВАНСАР» про відкриття виконавчого провадження. Крім того, приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д. В. винесено постанови, а саме: про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника; про стягнення з боржника основної винагороди; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження. Позивач зазначає, що він не підписував жодного кредитного договору, а лише заяву-оферту на укладення договору про надання та використання платіжної карти № 200129708, проте, у спірному виконавчому написі вказано, що заборгованість [PERSON] виникла на підставі кредитного договору № 200129708, що не відповідає змісту наданої копії договору. Окрім того, при вчиненні виконавчого напису № 77636 від 01 червня 2021 року, приватним нотаріусом не враховано, що п. 2 постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 на час їх застосування, а саме 01 червня 2021 року, був визнаний судом незаконним та нечинним. Позивач звертає увагу, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ №1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення приватним нотаріусом спірного виконавчого напису, не містив п. 2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених у простій письмовій формі, оскільки п.2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Також вказує, що позивач не отримував жодної письмової вимоги (повідомлення) від ТОВ «ФК «АВАНСАР» та не визнає розмірів заборгованості нарахованих товариством. Відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що позивач отримував лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором, а також позивач не був вчасно проінформований про наявність заборгованості. На думку [PERSON] , нотаріус при вчиненні напису № 77636 від 01 червня 2021 року не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також оскільки договір, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, що свідчить про порушення нотаріусом п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, позивач звертає увагу на те, що Єдиний реєстр нотаріусів не містить інформації щодо приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М. З огляду на зазначене, [PERSON] через повноважного представника просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 77636, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., в якому запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АВАНСАР» заборгованості у розмірі 123 259,99 грн. Ухвалою судді від 19 грудня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі №607/3903/24; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 10 січня 2025 року на адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання представника ТОВ «ФК «АВАНСАР» про зменшення судових витрат на правову допомогу. На обґрунтування клопотання представник відповідача звертає увагу суду що позивачем не надано документального підтвердження понесених судових витрат, а тому просить відмовити у стягненні з відповідача витрат на правову або зменшити розмір заявлених витрат на правову допомогу та встановити суму, що є співмірною із складністю справи. Протокольною ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа,у судовому засіданні, яке відбулося 20 лютого 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. Представник позивача, адвокат Сагайдак В. В. у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «ФК «АВАНСАР» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомив. Треті особи, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Варивода Д. В. в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомили. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 21 жовтня 2014 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» складено Заяву про надання та використання платіжної картки, шляхом підписання заяви (оферти) № 200129708. Згідно п. 1.1 Заяви, позивач запропонував банку відкрити на ім`я [PERSON] поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронного платіжного засобу (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватись в рамках Договору про Картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням Картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку. Відповідно до п. 1.2 Заяви, позивачем також запропоновано випустити на ім`я [PERSON] платіжну картку, тип якої вказаний в ОП заяви. Згідно п. 1.3 Заяви, для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити йому ліміт, в межах якого він має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку картки. Вищеописана заява (оферта) № 200129708 нотаріально не посвідчувалася. 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 77636 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АВАНСАР» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 200129708 від 10 травня 2016 року, укладеним з ПАТ «Банк Михайлівський», за період з 10 травня 2016 року по 28 травня 2021 року, та плати за вчинення виконавчого напису. Загальна заборгованість становить 123 259 (сто двадцять три тисячі двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 99 копійок, яка також включає плату за вчинення цього виконавчого напису. 03 серпня 2022 року до приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д. В. звернувся представник ТОВ «АВАНСАР» із заявою за вих. № 33 про відкриття виконавчого провадження. До заяви подано оригінал виконавчого напису № 77636 від 01 червня 2021 року та оригіналом кредитного договору № 200129708. На підставі поданої заяви ТОВ «ФК «АВАНСАР» 03 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д. В. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] щодо виконання виконавчого напису № 77636, виданого 01 червня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АВАНСАР» 123 259,99 грн заборгованості. 03 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д. В. у виконавчому провадженні № [NUMBER] винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] 03 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д. В. у виконавчому провадженні № [NUMBER] винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] 03 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д. В. у виконавчому провадженні № [NUMBER] винесено постанову про стягнення з боржника [PERSON] основної винагороди у сумі 12325,99 грн. 03 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д. В. у виконавчому провадженні № [NUMBER] винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 17 серпня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д. В. у виконавчому провадженні № [NUMBER] винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження. 14 лютого 2024 року [PERSON] , на підставі поданої ним заяви ознайомився із матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER]. Міністерство юстиції України розглянуло адвокатський запит В. Сагайдака та листом № 38599/46950-33-24/37.5 від 12 березня 2024 року інформувало про те, що станом на дату надання відповіді, документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Остапенка Є. М. до Київського державного нотаріального архіву не передані. З врахуванням встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. За таких обставин, оспорюваний виконавчий напис вчинено після набрання законної сили вказаним вище судовим рішенням про скасування положень, на підставі яких його було вчинено, а саме пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Позивач в позовній заяві посилається на те, що кредитний договір № 200129708 від 10 травня 2016 року з ПАТ «Банк Михайлівський», на який є посилання у спірному виконавчому написі, він не укладав та не підписував, а оформив лише Заяву (оферту) на укладення договору про надання та використання платіжної картки, а тому заборгованість є спірною. Також, як вбачається з наданої представником позивача копії Заяви (оферти) № 200129708 від 21 жовтня 2014 року, ця Заява нотаріально не посвідчувалася, а тому подана стягувачем для вчинення виконавчого напису Заява (оферта) не відповідала вимогам Переліку. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18, постанові Великої Палати Верхового Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. З приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Така ж позиція вказана в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 754/9711/14-ц. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи №916/3006/17, які викладено у постанові від 02 липня 2019 року, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Суд встановив, що вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося на підставі звернення ТОВ «ФК «АВАНСАР» до приватного нотаріуса з недотриманням вимог щодо переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Також в матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] отримував лист-вимогу про усунення порушень за кредитним договором чи Заявою (офертою) у розмірі, який відображено у виконавчому написі нотаріуса, яка була залишена боржником без виконання. Також позивач стверджує, що йому не було відомо про відступлення права вимоги від ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «ФК «Плеяда», а в подальшому від останнього до ТОВ «ФАГОР», яке в свою чергу відступило права вимоги до ТОВ «ФК «АВАНСАР». Тобто має місце порушення підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, де зазначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Відтак, суд має переконання, що нотаріус не мав належних і достатніх підстав вважати, що вимоги стягувача і борг, для стягнення якого кредитор просив вчинити виконавчий напис, є безспірними. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. У виниклому спорі заборгованість [PERSON] є спірною, оскільки позивач не визнає факту укладення кредитного договору, договорів про відступлення права вимоги та самого розміру виниклого боргу шляхом звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд зробив висновок про те, що позовні вимоги у виниклому спорі є підставними, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання виконавчого напису за реєстровим номером № 77636, вчиненого 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АВАНСАР» заборгованості у розмірі 123 259,99 грн таким, що не підлягає виконанню. В силу ст. 141 ЦПК України з ТОВ «ФК «АВАНСАР» на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved