Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області звернулася представник позивача [PERSON] адвокат Шевченко Анна Леонідівна з позовом [PERSON] до Стеблівської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно. Просить визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,0533 га відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧР №034465, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Сидорівської сільської ради № 2 від 16.02.2002, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 644 від 21.02.2002 у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що померлий [INFO] [PERSON] доводиться йому батьком. [PERSON] за життя на підставі Державного акта на право приватної власності на землю набув право власності на земельну ділянку площею 2,0533 га, розташовану на території Сидорівської сільської ради. Позивач спадщину після смерті свого батька прийняв, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на цю земельну ділянку так як відсутній оригінал правовстановлюючого документа на нерухоме майно, у зв`язку із чим завідувач Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Гончаренко Ю.І. йому роз`яснила, що не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку і рекомендувала звернутися до суду для вирішення цього питання. Ухвалою суду від 06.12.2024 відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження. Витребувано у Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Витяг (інформаційну довідку) зі Спадкового реєстру щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] у с. Скрипчинці Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, направивши до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позов підтримали. Відповідач Стеблівська селищна рада свого представника в судове засідання не направила, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у відсутність їхнього представника, просила вирішити справу відповідно до вимог чинного законодавства. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. [PERSON] помер [INFO] у с. Скрипчинці Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 04.11.2002 виконкомом Сидорівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавця - с. Скрипчинці Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Сидорівської сільської ради 15.08.2011 № 1020. Цією ж довідкою підтверджується те, що позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв, так як у довідці зазначено про те, що на день смерті [PERSON] , померлого [INFO] разом з ним проживав його син [PERSON] . Крім них у даному господарстві ніхто не був зареєстрований і не проживав. Родинні відносини позивача та спадкодавця підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області, згідно з яким батьком позивача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . Позивач на підтвердження тих обставин, що [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 2,0533 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Сидорівської сільської ради, надав суду належним чином завірену Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області копію державного акта на право власності на землю серії І-ЧР № 034465, виданого на ім`я [PERSON] на підставі рішення виконкому Сидорівської сільської ради від 16.02.2002 № 2. Також Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області 30.10.2024 відповіддю № 29-23-0.31-7492/2-24 на адвокатський запит повідомило представника позивача адвоката Анну Шевченко про те, що Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян містить запис № 644 від 21.02.2002 щодо реєстрації Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 034465 (кадастровий номер 7122588100:00:00:721) на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 2,0533 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сидорівської сільської ради Черкаського (колишнього Корсунь-Шевченківського) району Черкаської області. На зазначену земельну ділянку відсутні відомості у Державному земельному кадастрі. Згідно з роз`ясненнями завідувача Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Гончаренко Ю.І. від 23.05.2011 № 765/01-16, наданими [PERSON] , подані ним нотаріусу документи свідчать про те, що він спадщину після смерті батька фактично прийняв. Але нотаріус не може видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала померлому, у зв`язку з відсутністю державного акта на указану земельну ділянку. З наданої на виконання ухвали суду від 06.12.2024 Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 79538155 від 13.12.2024 вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа не заводилася. Крім того, завідувач Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Гончаренко Ю.І. повідомила суд листом № 841/01-16 від 17.12.2024 про те, що згідно Алфавітних книг спадкових справ Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори за період з січня 2001 року по 18 липня 2009 року після смерті [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася. Таким чином, згідно матеріалів справи позивач спадщину після смерті свого батька прийняв, а інші спадкоємці, крім позивача, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] , відсутні. Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог суд зазначає наступне. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15) (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII ( 3425-12 ) "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV ( 2709-15 ) "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася [INFO] , то відносини спадкування у даному спорі регулюються ЦК УРСР, згідно з яким спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави (ст. 524 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст. 526 ЦК УРСР). Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ст. 529 ЦК УРСР). При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (ст. 530 ЦК УРСР). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства (ст. 531 ЦК УРСР). Позивач ставить питання про визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті його батька права власності на земельну ділянку померлого. Для оформлення спадкових прав в Україні діє система органів нотаріату, які є належними суб`єктами надання послуг з оформлення громадянами спадкових прав. Згідно з приписами пунктів 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється на підставі документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що державний нотаріус визнала факт прийняття спадщини позивачем після смерті його батька [PERSON] , проте відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з підстави втрати правовстановлюючого документа на неї. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оригінал правовстановлюючого документа відсутній. Таким чином, позивачем доведено, що його померлому батькові [PERSON] належала на праві власності спірна земельна ділянка і позивач відповідно до приписів чинного на час відкриття спадщини законодавства прийняв спадщину після смерті батька, але через відсутність правовстановлюючого документа на указану земельну ділянку визнання за позивачем права власності на спадкове майно можливе лише у судовому порядку. З огляду на викладене, аналізуючи зібрані в справі та досліджені докази, ураховуючи відсутність заперечень відповідача щодо задоволення позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме наявні підстави для визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку.

Outcome: approved