Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5028570 від 05.11.2021 року, яке згодом уточнив та просив стягнути з відповідача заборгованості в розмірі 46\~635 грн., а також судовий збір у розмірі 2 147,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.11.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 5028570 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору, [PERSON] було надано кредит в сумі 15000 грн., строком на 30 днів, за процентною ставкою 1,90 % в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № [NUMBER] . 17 січня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 17.01/23-Ф, у відповідності до якого, ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором № 5028570 від 05.11.2021 року. Про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідного повідомлення. Станом на звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем складає: 15000 грн. тіло кредиту, 31635 грн. нараховані проценти, всього 46 635 грн. Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.77-78). Ухвалою суду від 18.03.2024 року було витребувано інформацію на підтвердження належності [PERSON] платіжної карти № [NUMBER] (а.с. 127). Представник позивача\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~але на\~електронну адресу\~суду надійшло\~клопотання про\~розгляд справи\~у його\~відсутності,\~на позові\~наполягав.\~В матеріалах\~справи наявна\~відповідь на\~відзив,\~в якому\~представник позивача\~зазначає,\~що договір\~був укладений\~між сторонами\~у відповідно\~ЗУ «Про\~електронну комерцію».\~Відповідач,\~оформлюючи кредитний\~договір заходить\~на Веб-сайт\~ТОВ «АВЕНТУС\~УКРАЇНА» https://www.creditplus.ua,\~реєструється та\~створює електронний\~кабінет,\~в якому\~йому надходить\~текст Кредитного\~договору та\~де він\~має змогу\~ознайомитись з\~Правилами,\~Паспортом споживчого\~кредиту (додається\~до позовної\~заяви),\~інформацією передбаченою\~частиною 2\~ст.\~12\~ЗУ «Про\~фінансові послуги\~та державне\~регулювання ринків\~фінансових послуг»,\~ліцензією,\~фінансовим звітом\~тощо.\~Таким чином,\~Відповідач має\~примірник оригіналу\~кредитного договору\~та паспорту\~споживчого кредиту.\~Доступ до\~особистого кабінету\~клієнта має\~тільки Відповідач.\~А тому\~жодних сумнівів\~в тому,\~що 05.11.2021\~року між\~ТОВ «АВЕНТУС\~УКРАЇНА» та\~ [PERSON] \~за допомогою\~Інформаційно-телекомунікаційної\~системи ТОВ\~«АВЕНТУС УКРАЇНА»\~було досягнуто\~згоди щодо\~всіх суттєвих\~вимог та\~укладено електронний\~Договір №\~5028570\~про надання\~споживчого кредиту\~не виникає.\~Переказ коштів,\~виданих в\~рамках Кредитного\~договору здійснено\~шляхом перерахування\~на банківську\~картку №\~ [NUMBER] ,\~яку Відповідачем\~вказано особисто\~в заяві\~на отримання\~Кредиту та\~підтверджується копією\~довідки платіжного\~провайдера. Пунктом 3 п. 5.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Відповідача. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог просив задовольнити позов тільки в частині стягнення тіла кредиту. В матеріалах справи також наявний відзив на позов, який був поданий адвокатом Бузіна О.В. в інтересах [PERSON] де зазначено, що договором споживчого кредиту № 5028570 від 05.11.2021 року не передбачено право передавати право вимоги іншому кредитору. Крім того, [PERSON] є військовослужбовцем, а отже згідно п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не нараховуються проценти за користування кредитом військовослужбовцям, які брали участь у заходах щодо захисту та оборони України. Тому, просить відмовити задоволенні стягнення суми процентів 46 635 грн. згідно листа ТПП України від 28.02.2022 року з 24.02.2022 року діють-форс мажорні обставини, а тому зупинено виконання зобов`язань за договорами до закінчення воєнного стану в Україні, за вказаних обставин заперечує проти стягнення 3 % річних. Заперечував проти стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн., оскільки вони не підтвердженні доказами. Просив задовольнити позов в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 15\~000 грн. (а.с. 93-103). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 05.11.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 5028570 про надання споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С658794» (а.с.69-73). Згідно умов кредитного договору, [PERSON] було надано кредит в сумі 15 000 грн., строком на 30 днів, за процентною ставкою 1,90 % в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № [NUMBER] . Разом з тим, станом на 05.12.2021 р. відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «Авентус Україна» за Договором про надання споживчого кредиту № 5028570 від 05.11.2021 року щодо повернення кредиту не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 46\~635,00 грн. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. ЗУ «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1.5.1 Договору передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 4.1 Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженою процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбувалась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до пункту 4.2 Договору; в межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до пункту 4.3 Договору. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав, що отримував кредит у розмірі 15\~000 грн., у зв`язку з чим суд вважає підтвердженими факт укладання кредитного споживчого договору № 5028570 від 05.11.2021 року та ознайомлення з умова його повернення, в тому числі сплаті процентів [PERSON] . Крім того, з урахуванням визнання [PERSON] отримання кредиту, відсутність відповіді на ухвалу суду від 18.03.2024 року про витребування інформації на підтвердження належності [PERSON] платіжної карти № [NUMBER] , на яку йому було нараховано кошти, не перешкоджає розгляду справи по суті. Тому, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 46 635 грн. за кредитним договором доведеними, оскільки позичальник не виконувала умови договору та має заборгованість. Щодо заперечення відповідача проти стягнення з нього процентів по кредиту, то суд зазначає, що станом на підписання Договору № 5028570 від 05.11.2021 року, діяла редакція ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 01.08.2021 року, та ч. 15 ст. 14 Закону передбачала, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі N 199/3051/14 (провадження N 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року N 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» стосуються виключно мобілізованих позичальників (див. постанову Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі N 426/4264/19 (провадження N 61-7310св24)). Матеріали справи не містять відомостей про те, що [PERSON] було саме мобілізовано, таким чином надані ним відомості, які свідчать про проходження ним військової служби не дають підстав для застосування положень частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 17.01.2023 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу № 17.01/23-Ф, за умовами якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №5028570 від 05.11.2021 року (а.с.24-28). Згідно п.1.1. Договору Факторингу, за цим договором позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (Клієнта) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу, перехід від Клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами, скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора право вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до підписаного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 17.01.2023 року та Витягу з Реєстру Боржників Додаток № 1 до Договору Факторингу № 17-01/23-Ф від 17.01.2023 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набув права грошової вимоги до [PERSON] (а.с.28 зворот, 24-28). Суд не погоджується з твердженням відповідача, що умови договору № 5028570 від 05.11.2021 року, не містять умови передачі права вимого одного кредитора до іншого. П. 3 п. 5.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Відповідача. З урахуванням визнання факту отримання кредиту [PERSON] , умови договору йому відомі. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на залучення адвоката у розмірі 10 000, 00 грн. та судового збору у розмірі 2\~147,20 грн. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 21747,20 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно із п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження судових витрат, пов`язаних із залученням адвоката до справи надано ордер виданий на надання правничої допомоги ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ Україна», копія договору про надання правової допомоги від 10.06.2023 р. (а.с. 47, 48, 50). В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 10000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги № 10/06-2023 від 10.06.2023 року (а.с.47-48), копією рахунку на оплату замовлення №1081/06/09 (а.с.17) та платіжної інструкції №742 від 11.09.2023 року (а.с.13), копією звіту до вказаного договору від 11.09.2023 року (а.с.11). Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача представляв інтереси позивача, шляхом участі в судових засіданнях, подачі заяви по суті справи, а також відповіді на відзив, тому суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки вважає вказану суму спів мірною з розглянутою справою та підтверджено належними доказами. Ураховуючи, що від штатної кількості 11 суддів, зараз здійснюють правосуддя тільки 6, відсутності у складі суду секретаря судового засідання, показники навантаження перевищують нормативні у 5 разів, передачу справ інших 2 суддів, що створило додаткове навантаження, суд першої інстанції був позбавлений можливості виготовити рішення у строки, передбачені національним законом.

Outcome: approved