Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

08.04.2025\~представник\~позивача подав\~до суду\~заяву про\~ухвалення додаткового\~рішення у\~справі,\~в якій\~просить стягнути\~з відповідача\~витрати на\~професійну правничу\~допомогу у\~розмірі 5000\~грн. В обгрунтування заяви зазначив, що при ухваленні судом рішення, не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу адвоката. У судове засідання позивач, його представник та відповідач не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача у заяві про винесення додаткового рішення зазначив про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою усіх сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та заяву представника позивача, суд приходить до наступного висновку. Рішенням суду від 31.03.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КредитКапітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено частково, стягнуто з відповідача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 97798933000\~від 30.08.2022\~в розмірі\~143646,73\~грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1902,30 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ч. 1, 3, ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 по справі №820/479/18, із посиланням на рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23рп/2009, зазначив, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Також Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та повноважень представника позивача, до суду подано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2093; ордер про надання правничої допомоги серії ВС №1266140 від 01.03.2024; копію Договору про надання правової (правничої) допомоги №0103 від 01.03.2024; копію витягу із замовлення №9 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №0103 від 01.03.2024; копію Детального опису наданих послуг за Договором про надання правової (правничої) допомоги №0103 від 01.03.2024; копію рахунка на оплату №17 від 20.09.2024. Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу в межах заявленої представником позивача суми, суд зазначає наступне. Як визначено\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК\~України,\~розмір\~витрат\~на оплату\~послуг\~адвоката\~має бути\~співмірним\~із: 1)\~складністю\~справи\~та виконаних\~адвокатом\~робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим\~адвокатом\~на виконання\~відповідних\~робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом\~наданих\~адвокатом послуг\~та\~виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зазначає, що всупереч наведених положень процесуального законодавства, відповідач не заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з підстав їх неспівмірності. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частинах 4-5статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, відповідачем не надано. На переконання суду, відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 907/357/16, від 18.12.2018 у справі №910/4881/18, від 08.04.2019 у справі № 922/619/18. Оскільки, ухвалюючи рішення по суті спору та задовольняючи частково позовні вимоги, питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу не вирішено, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved