Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення просить встановити факт родинних відносин між ним і [PERSON] , яка померла [INFO] як між онуком та бабусею; визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 39,1 кв.м, житловою площею 23,6 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина, яку прийняла її донька [PERSON] в порядку, визначеному ст..549 ЦК УРСР. Інша дочка померлої - [PERSON] не проживала в будинку з 03.07.1968 року і із заявою про прийняття спадщини після померлої матері до нотаріальної контори не зверталась. У якості спадкового майна після смерті [PERSON] залишився житловий будинок загальною площею 39,1 кв.м., житловою площею 23,6 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , який їй належав на праві власності. У зазначеному будинку були зареєстровані з 25.02.1952 року [PERSON] , з 25.03.1963 року її чоловік [PERSON] , а також їх діти [PERSON] і [PERSON] , який був знятий з реєстрації 02.08.2000 року. [INFO] померла мати позивача [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина, яку він як єдиний спадкоємець за законом після померлої прийняв, інший син спадкодавці разом із нею не проживав і із заявою про прийняття спадщини у встановлені строки не звернувся. Чоловік [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . Позивач прийняв спадщину у встановлені законом строки і звернувся до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, але постановою державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують родинний зв`язок [PERSON] і [PERSON] . Оскільки позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на спадщину, що відкрилась після смерті матері [PERSON] , він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2023 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 січня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 липня 2024 року витребувано з Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області завірену належним чином копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , та із Харківського районного суду Харківської області належним чином завірену копію рішення суду про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з`явився. У наданому відзиві просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши надані докази, вислухавши свідків, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до с т. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідност.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Коротичанським сільЗагс Харківського району, батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про одруження [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 09.03.1963 року, який зареєстрований Коротичанською селищною радою Дергачівського району. У свідоцтві про народження [PERSON] [NUMBER] зазначено, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповіднодо свідоцтва\~про смерть серія [NUMBER] , виданим 29.05.2005 року Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області, [INFO] померла [PERSON] . Як вбачається із матеріалів спадкової справи №51/2006, після смерті [PERSON] до Другої держнотконтори Харківського району із заявою про прийняття спадщини 04.02.2006 звернувся її син [PERSON] . Інший її син [PERSON] подав 11.02.2006 року заяву про відмову від прийняття спадщини після померлої матері на користь [PERSON] . Чоловік померлої [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією його свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області. Як вбачається із Витягів зі Спадкового реєстру станом на 04.02.2006 року були відсутні заповіти/спадкові договори та заведені спадкові справи після померлої [PERSON] . Як вбачається із копії домової книги за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] з 07.07.1952 року (виписана у зв`язку із смертю), [PERSON] з 25.02.1952 року по 03.07.1968 року, [PERSON] з 25.02.1952 року, [PERSON] з 25.03.1963 року, [PERSON] з 20.12.1993 року по 02.08.2000 року, [PERSON] з 20.12.1993 року. Також факт реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою з 25.02.1952 року по 03.07.1968 року підтверджується довідкою Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 01.08.2023 року №679. Згідно із довідкою виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області №678 від 01.08.2023 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] . Відповідно до копії Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15.07.1969 року, видане виконкомом Коротичанською селищною Радою депутатів трудящих, жилий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Згідно з Технічним паспортом, виготовленим ФОП [PERSON] [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 39,1 кв.м. [PERSON] померла [INFO] в с.Коротич Харківського району Харківської області, що підтверджується копією її свідоцтва про смерть, виданого Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину на нерухоме майно після смерті матері, але постановою державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 21.02.2024 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують родинний зв`язок [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до відповіді відділу ДРАЦС у Харківському районі Харківської області від 11.08.2021 року на запит нотаріуса повідомлено про відсутність актових записів про шлюб стосовно [PERSON] та [PERSON] . Оскільки позивач позбавлений можливості оформити свої права на спадщину у позасудовому порядку у зв`язку із відсутністю доказів, які підтверджують родинний зв`язок між [PERSON] та його матір`ю [PERSON] , він звернувся до суду за захистом своїх прав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сусідом позивача, пояснив, що за адресою: [ADDRESS] , з народження проживає із своєю сім`єю позивач [PERSON] . Раніше разом із ним за цією адресою проживали його батьки [PERSON] , [PERSON] та його бабуся [PERSON] , яких він знав особисто, спілкувався із ними. Батьки позивача і його бабуся проживали в будинку за вказаною адресою до своєї смерті. Свідок [PERSON] , який є сусідом позивача, підтвердив, що [PERSON] , його батьки [PERSON] , [PERSON] та його бабуся [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача, пояснила, що вона проживає разом із чоловіком за адресою: [ADDRESS] . Батьків чоловіка вона знала особисто, а про його бабусю [PERSON] , яка є матір`ю її свекрухи [PERSON] , вона знає із розповідей чоловіка та свекрухи, сімейних фото, а також вони ходять на кладовище, де поховані батьки чоловіка та його бабуся. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та позивачем необхідне останньому для підтвердження свого права на спадщину та належного її оформлення. Можливість встановлення факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем в позасудовому порядку на даний час втрачена. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення, оскільки від цього залежить його право на спадщину. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна заява в частині встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню. Стосовно позовних\~вимог про\~визнання за\~позивачем права\~власності на\~нерухоме майнов порядку спадкування законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , суд зазначає наступне. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Потреба такого способу захисту права власності, як пред`явлення позову про його визнання, виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до п. 37 постанови № 5 від 07.02.2014р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень\~статті 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері у встановлений законом строк, інші спадкоємці відсутні. Після її смерті залишилося спадкове майно у виді житлового будинку загальною площею 39,1 кв.м, житловою площею 23,6 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , який вона фактично прийняла у виді спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки на час її смерті проживала разом із нею за однією адресою, але не оформила її. Так відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР (який діяв на момент смерті [PERSON] ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або подав нотаріальному органу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із листа Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявами про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлої [INFO] [PERSON] , що постійно мешкала в [ADDRESS] , до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не видавалася, свідоцтва про спадщину не видавалися. Разом з тим суд встановив, що [PERSON] проживала разом із спадкодавцем? тому є такою, що прийняла спадщину, протягом встановленого строку, оскільки фактично вступила в управління і володіння майном. Системно проаналізувавши докази у справі, суд дійшов висновку, що позивач є спадкоємцем нерухомого майна у вигляді: житлового будинку загальною площею 39,1 кв.м, житловою площею 23,6 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , яка фактично прийняла спадщину після своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Оскільки позивач вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і в позасудовому порядку він не може оформити свої права на спадкове майно, у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують родинний зв`язок спадкодавця [PERSON] і власника майна [PERSON] , суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved