Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору поставки та стягнення суми авансу з урахуванням штрафних санкцій. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 вересня 2023 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір поставки №249, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити по раніше узгодженій специфікації товар, а покупець прийняти і сплатити товар в асортименті, в кількості і за цінами вказаними в специфікації, яка оформлюється окремо на кожне окреме постачання і є невід`ємною частиною договору. Покупець оплачує товар, який поставляється, за цінами узгодженими сторонами і вказаними в специфікації. Ціна за товар визначається в національній валюті України -гривні, виходячи з офіційного курсу НБУ за долар США, на день надання специфікації на партію товару. Розрахунок за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем на таких умовах: 85% попередньої оплати, інші 15% вартості повару оплачується перед відвантажуванням товару з фабрики. Датою поставки товару вважається дата фактичної передачі товару постачальником покупцеві, що підтверджується актом приймання-передачі товару. Перехід права на товар, а також ризики випадкової втрати товару переходять від постачальника до покупця в момент передачі товару. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 20 жовтня 2023 року, але у будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Виконуючи умови договору, позивач відповідно до умов специфікації №249 від 01.09.2023 року, сплатив спочатку передоплату 12 200 Євро, що в перерахунку в національну валюту України становить 507 520 грн. та 07 грудня 2023 року на вимогу відповідача позивачем було доплачено залишок суми у розмірі 3 164 Євро. Так, позивачем було сплачено 15 364 Євро, що складає 100% вартості товару. Однак, постачальник не виконав умови договору поставки в частині поставки товару по раніше узгодженій специфікації, в зв`язку з чим позивачем 03 травня 2024 року на адресу відповідача було направлено претензію щодо розірвання договору за згодою сторін та повернення передоплати з урахуванням штрафних санкцій, яка залишилася без задоволення, в зв`язку з чим позивач просить суд розірвати договір поставки №249 від 01.09.2023 року, стягнути грошові кошти, сплачені в якості авансу у розмірі 596 658,42 грн., штраф у розмірі 13 898,25 грн., інфляційні витрати у розмірі 18 644,51 грн., 3% річних у розмірі 11 400,31 грн. та пеню у розмірі 4 169 474,28 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові, просив суд їх задовольнити просив та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслала. Про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 01 вересня 2023 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір поставки №249. Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов`язується поставити по раніше узгодженій специфікації №249 від 01 вересня 2023 року (специфікацією сторони визнають: специфікацію, рахунок постачальника або будь-яку належним чином оформлену угоду, що містить дату, найменування товару, асортимент, кількість, вартість) товар, а покупець прийняти і сплатити товар в асортименті, в кількості і за цінами вказаними в специфікації, яка оформлюється окремо на кожне окреме постачання і є невід`ємною частиною договору. Згідно п. 2.1 Договору, покупець оплачує товар, який поставляється, за цінами узгодженими сторонами і вказаними в специфікації. Ціна за товар визначається в національній валюті України -гривні, виходячи з офіційного курсу НБУ за долар США, на день надання специфікації на партію товару і не підлягає зміні у разі подальшого зменшення курсу по відношенню до долара США, Євро на день оплати товару. Пунктом 2.3. Договору визначено, що розрахунок за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем на таких умовах: 85% попередньої оплати, інші 15% вартості повару оплачується перед відвантажуванням товару з фабрики. Згідно з п.3.1 Договору, постачальник зобов`язується здійснити поставку повару в терміни узгоджені сторонами. Відповідно до п. 3.3. Договору, датою поставки товару вважається дата фактичної передачі товару постачальником покупцеві, що підтверджується актом приймання-передачі товару. Перехід права на товар, а також ризики випадкової втрати товару переходять від постачальника до покупця в момент передачі товару. Пунктом 8.1 Договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 20 жовтня 2023 року, але у будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 656 ЦК України визначає, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 671 ЦК України якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Виконуючи умови договору, [PERSON] відповідно до умов специфікації №249 від 01.09.2023 року, сплатив спочатку передоплату 12 200 Євро, що в перерахунку в національну валюту України становить 507 520 грн. та 07 грудня 2023 року на вимогу відповідача позивачем було доплачено залишок суми у розмірі 3 164 Євро. Так, позивачем було сплачено 15 364 Євро, що складає 100% вартості товару. Так, судом встановлено, що позивач належним чином виконав умови договору поставки та оплатив товар у повному розмірі, при цьому відповідачне виконала умови договору поставки в частині поставки товару по раніше узгодженій специфікації, в зв`язку з чим позивачем 03 травня 2024 року на адресу відповідача було направлено претензію щодо розірвання договору за згодою сторін та повернення передоплати з урахуванням штрафних санкцій, яка залишилася без задоволення. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі N 183/262/17 (провадження N 61-41932сво). Вирішальне значення для застосування положення частини другої статті 651 ЦК України має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Виходячи з викладеного, суд вважає, що через істотне порушення відповідачем умов Договору поставки, позивач був позбавлений того, чого очікував за договором (отримати у власність оплачений товар), тобто на що він розраховував під час укладення договору поставки №249 від 01.09.2023 року, внаслідок чого йому було спричинено шкоди у розмірі сплачених на виконання цього договору коштів в розмірі 596 658 грн., тому наявні правові підстави для розірвання вказаного договору та стягнення вказаних грошових коштів. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.А відповідно до ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Беручи до уваги наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що сума штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України, яка підлягає стягненню становить 11 400,31 грн. - 3% річних та 18 644,51 грн. інфляційної складової боргу. Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. А згідно з ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. п. 5.2 та 5.4 Договору, у разі порушення терміну постачання товару, постачальник виплачує покупцеві штраф у розмірі 0,01% від загальної вартості договору за кожен день прострочення. Беручи до уваги наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафу, суд дійшов висновку, що сума штрафу на підставі п.п. 5.2, 5.4 договору, яка підлягає стягненню становить 13 898,25 грн. Однак, щодо стягнення 4 169 474,28 грн. пені, слід зауважити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відтак, оскільки визначений позивачем розмір пені в сумі 4 169 474,28 грн. значно перевищує суму боргу, що становить 596 658 грн., він підлягає зменшенню на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України до 596 658 грн., що буде відповідати принципу розумності та справедливості. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат береться до уваги: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За підсумовуючим аналізом наведених правових норм, суд дійшов висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Представник позивача зазначив, що сума фактично понесених та сплачених судових витрат становить 80 000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зважаючи на вищевикладене, врахувавши складність справи, час та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд дійшов висновку, що судові витрати підлягають відшкодуванню з відповідача у розмірі 50 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial