Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

17.12.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором за №002/13169639-SP від 17.12.2021 року у розмірі 31\~712,42 грн., за кредитним договором за №100516041 в розмірі 33\~000 грн. та за кредитним договором за №178483 в розмірі 2\~197 грн., а також понесені судові витрати. 1. В обґрунтування позову зазначав, що 17.12.2021 року між [PERSON] та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб за №002/1316939-SP, підписанням якого акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті банку та беззастережно приєднався до умов договору. Строк дії кредитного ліміту за кредитним договором становить 365 днів, з моменту повідомлення банком про встановлення кредитного ліміту. При цьому, після закінчення зазначеного періоду, строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім випадків, якщо банк прийняв рішення не продовжувати строк дії кредитного ліміту; направлення клієнтом до банку письмової заяви про відмову від користування лімітом кредитної лінії та/або закриття поточного рахунку. 28.02.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПВ» укладено договір факторингу за №НІ/11/15-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПВ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку за №1 до договору факторингу за №НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 року, реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набула права грошової вимоги до відповідача в розмірі 31\~712,42 грн. 2. Крім того, 20.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір за №100516041. Вказаний кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема на сайті товариства. Відповідно до п. 2.1 договору, кредитні кошти надаються ТОВ «МІЛОАН» позичальнику у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомся з наявними схемами кредитування, отримав проект цього договору разом з додатками, ознайомився з усіма його умовами. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України. 16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу за №16072024, у відповідності до умов якого, ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає, належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 16.07.2024 року до договору факторингу за №16072024 - ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 33\~000 грн. 3. Крім того, 24.12.2021 року між ТОВ «СЕЛФІ ФІНАНС» та [PERSON] укладено кредитний договір за №178483, у відповідності до умов якого, укладення договору здійснюється за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту, які розміщені на веб-сайті, повністю прийняв умови кредитного договору. 08.01.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу за №08012024, у відповідності до якого, права вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру божників від 08.01.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача у розмірі 2\~197 грн. Позивач зазначав, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, ним не нараховувались жодні штрафні санкції. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.01.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 07.03.2025 року до суду від представника відповідача адвоката Савченко Л.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому остання зазначала, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулися до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за трьома різними кредитними договорами, а саме: за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб за №002/13169639-SP в розмірі 31 712,42 грн., за договором про споживчий кредит за №100516041 в розмірі 33 000 грн. та за договором про надання споживчого кредиту за №178483 в розмірі 2 197 грн. При цьому, розгляд усіх заявлених вимог в одному провадженні суперечить вимогам цивільно-процесуального закону, оскільки підстави для застосування положень ст. 188 ЦПК України не встановлено, а об`єднання таких вимог не тільки суперечить вимогам наведених норм ЦПК, а і є процесуально недоцільним, тому така позовна заява підлягає поверненню. Отже, оскільки у позовній заяві об`єднано вимоги по 3-м кредитним договорам, у яких різні первісні кредитори, то така позовна заява підлягає поверненню позивачу. Крім того, викладені позивачем в обґрунтування позовних вимог доводи та аргументи є недостовірними, помилковими та такими, що не заслуговують на увагу. Так, позивач не підтвердив факт укладення кредитних договорів. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем подано до суду копію заяви за №1014837. При цьому, позивачем не надано копію самого кредитного договору, на яку посилається позивач, а така заява не є належним та допустимим доказом у справі. Крім того, позивачем не надано до суду доказів надання відповідачу кредитних коштів із зазначенням суми позики та, відповідно отримання таких коштів відповідачем. Надання визначеної суми кредитних коштів не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Також, позивачем не підтверджено факт переходу права вимоги до позивача. У наданих договорах факторингу відсутні деякі сторінки та не підтверджено факт здійснення оплати за вказаними договорами факторингу. Отже, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належні та допустимі докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження при розгляді справи, суд повинен ухвалити рішення про відмову ТОВ «ФК «ЄАПБ» у задоволенні позовних вимог. Окрім того, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем жодним чином не підтверджений. Позивач не надав первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту. В додатках до позовної заяви відсутні належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту отримання відповідачем від кредиторів кредитних коштів. Крім того, представник відповідача зазначила, що відповідач є військовослужбовцем та навіть у разі доведення укладення кредитних договорів та отримання кредитних коштів відсотки за користування такими коштами не можуть бути стягнуті з відповідача. З урахуванням викладеного, представник відповідача просила суд повернути ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позовну заяву у справі за №363/6595/24 на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України. У разі якщо суд не поверне ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позовну заяву у справі за №363/6595/24 на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також представник відповідача просила суд стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 43\~000 грн. 13.03.2025 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення у справі в яких вказано, що позивачем доведено факт укладання відповідачем договорів в електронній формі та підписання їх з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Крім того, згідно зі ст. 204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Представником відповідача не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/ інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Відповідно до умов договорів, позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором. Також представник позивача зазначила, що на момент укладання кожного з договорів за №100516041 від 20.12.2021 року, за №002/13169639-SP від 17.12.2021 року, за №178483 від 24.12.2021року - відповідач не мав статусу військовослужбовця, оскільки відповідно до довідки форми 5 від 10.01.2025 року - він проходить військову службу з 10.04.2023 року. Крім того, представник позивача вказала, що не погоджується розміром правової допомоги, з огляду на малозначність та складність справи, заявлений розмір правової допомоги 43 000 грн. є неспівмірним та значно завищеним. Адже, предмет спору в цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними. Зміст поданого представником відповідача відзиву в основному складає виклад позовних вимог, судова практика та правові позиції судів вищих ланок, тому ціна відзиву не відповідає його складності. Сума витрат на правничу допомогу не відповідає критерію спірмірності та розумності щодо позовних вимог. Вказане свідчить про те, що рівень складності справи не вимагає значного обсягу правничої допомоги, в тому числі такого обсягу часу, який витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг). Враховуючи обґрунтування заявленого розміру наданих послуг, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, представник позивача вважає, що стороною відповідача не надано належного обґрунтування необхідності саме такої кількості та вартості послуг на правничу допомогу. 14.04.2025 року до суду від представника відповідача адвоката Савченко Л.В. надійшли заперечення на додаткові пояснення представника позивача в яких вказано, що позивачем до не надано доказів надання відповідачу кредитних коштів із зазначенням суми позики та відповідно отримання таких коштів. Надання визначеної суми кредитних коштів не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Разом з тим, доданий до письмових пояснень лист ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» не може вважатися належним та допустимим доказом, у зв`язку з тим, що по-перше поданий з пропуском процесуального строку, а по друге з даного листа не можливо підтвердити факт перерахування грошових коштів саме на рахунок відповідача, у зв`язку з тим, що не можливо ідентифікувати картку отримувача: в даному листі не містяться ПІБ та/або РНОКПП отримувача грошових коштів, а номер карткового рахунку вказаний не повністю, що також унеможливлює ідентифікувати отримувача. Крім того, позивачем не було надано ліцензію НБУ, договір між позивачем та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», про які посилаються у вказаному листі. Отже, позивачем не доведено факту перерахування коштів відповідачу. У зв`язку із недоведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов кредитного договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, відсотками відсутні. В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позову просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала обставини, викладені нею у відзиві на позов та у запереченнях на пояснення представника позивача. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного: Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна. 1. Так, судом встановлено, що 17.12.2021 року [PERSON] підписав заяву за №1014837 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачі платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в мережах проекту «Sportbank» (а.с. 7). У вказаній заяві зазначено, що перед підписанням цієї заяви [PERSON] ознайомився з Публічною пропозицією з додатками, в тому числі частиною 1 Публічної пропозиції, що розміщена на сайті банку та лендиговій сторінці. Разом з цим позивачем не долучено до матеріалів справи зазначену Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», що позбавляє суд можливості дослідити її умови. З довідки, виданої начальником управління супроводження безготівкових розрахунків юридичних та фізичних осіб АТ «ТАСКОМБАНК» за №26240/47.5 від 21.08.2024 року вбачається, що [PERSON] з 17.12.2021 року є власником поточного рахунку у гривні за № [NUMBER] , який відкритий до анкети-заяви за №1014837 з номером кредитного договору за №002/131169639-SP від 17.12.2021 року, картка № [NUMBER] відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с. 8). При цьому, суд звертає увагу, що позивачем не надано суду копію самого кредитного договору за №002/131169639-SP, а долучено лише заяву за №1014837 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачі платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в мережах проекту «Sportbank». З розрахунку заборгованості за кредитним договором за №002/131169639-SP від 17.12.2021 року за період з 28.02.2024 року по 31.10.2024 року вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 31.10.2024 року не погашена та становить 31\~712,42 грн. (а.с. 9). 28.02.2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір факторингу за №НІ/11/15-Ф, за умовами якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги щодо відповідача (а.с. 10-11, 185-194). Як вбачається з акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги від 28.02.2024 року за договором факторингу за №НІ/11-15-Ф від 28.02.2024 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр прав вимоги, після чого, з урахуванням пункту 2.1 договору факторингу за №НІ/11-15-Ф від 28.02.2024 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргів (а.с. 12). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу за №НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 року - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором за №002/131169639-SP у розмірі 31\~712,42 грн., з яких: 14 997 грн. сума заборгованості по тілу кредиту та 16\~714,44 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 13). 2. Крім того, 20.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит за №100516041 (а.с. 18-22). Відповідно до п. 1.1 договору - кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов?язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов?язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов?язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000 грн. у валюті: Українські гривні (п. 1.2 договору); Кредит надається строком на 30 днів з 20.12.2021 (строк кредитування) (п. 1.3 договору); Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 19.01.2022 (п. 1.4 договору) Згідно з п. 1.5 договору - загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 5 500 грн. в грошовому виразі та 20,587 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 15 500 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані, виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та, що кредитодавець і позичальник виконають свої обов?язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним Згідно з п. 1.6. договору - стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 1.7. договору - тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,2.3 цього договору. Згідно з п. 2.4.1 договору - позичальник зобов?язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п 1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. Датою сплати заборгованості по кредиту/сплати комісії за управління та обслуговування кредиту вважається дата отримання товариством грошових коштів/інформаційного повідомлення від платіжної системи, через яку було здійснено переказ коштів, про здійснення відповідного переказу з посиланням на номер кредитного, договору/ідентифікаційний код особи позичальника, за умови, що в подальшому грошове відшкодування за такою операцією надійшло на рахунок товариства (п. 2.6 договору). Додатком за №1 до договору про споживчий кредит за №100516041 від 20.12.2021 року є графік платежів за договором про споживчий кредит, відповідно до якого реальна річна процентна ставка становить 20\~587 %, а загальна вартість кредиту 15\~500 грн. (а.с. 22 (на звороті)). Додатком за №2 до договору про споживчий кредит за №100516041 від 20.12.2021 року є паспорт споживчого кредиту за №100516041 (а.с. 23). На підтвердження перерахування кредитних коштів ТОВ «МІЛОАН» до матеріалів справи долучено платіжне доручення за №36858666 від 20.12.2021 року (а.с. 163). Також, до матеріалів справи долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором за №100516041 (а.с. 165). 16.07.2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір факторингу за №16072024, за умовами якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги щодо відповідача (а.с. 24-25, 176-184). Як вбачається з акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді за договором факторингу від 16.07.2024 року, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в електронному вигляді, наданий на флеш-носії у розмірі 10388 Кбайт. Відповідно до цього реєстру боржників, клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги до боржників (а.с. 26). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу за №16072024 від 16.07.2024 року - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором за №100516041 у розмірі 33\~000 грн., з яких: 10\~000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 22\~000 грн. сума заборгованості за відсотками, 100 грн. заборгованість за комісією (а.с. 27). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором за №100516041 від 20.12.2021 року за період з 16.07.2024 року по 31.10.2024 року заборгованість [PERSON] станом на 31.10.2024 року не погашена та становить 33\~000 грн., яка складається з: 10 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 22\~000 грн. сума заборгованості за відсотками, 100 грн. заборгованість за комісією (а.с. 28). 3. Крім того, 24.12.2021 року між ТОВ «СЕЛФІ КРДИТ» та [PERSON] укладено договір за №178483 про надання споживчого кредиту (а.с. 35-39). Відповідно до п. 1.1 договору - укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача в ІТС товариства здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі і шляхом перевірки товариством правильності введення коду, що є електронним підписом споживача та направлений товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок, забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ТС товариства. Згідно з п. 1.2 договору - на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов?язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов?язки, передбачені договором. Відповідно до п. п. 1.3-1.5 договору - сума кредиту(загальний розмір) складає: 1 000 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - графік платежів), що є додатком за №1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою (якщо споживач є учасником програми лояльності), виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов?язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. Тип процентної ставки, - фіксована. Відповідно до п. п. 1.5.1, 1.5.2 договору - стандартна процента ставка становить 1,90 % в день, знижена процентна ставка 0,01% та застосовується на умовах передбачених цими пунктами. Додатком за №1 до договору є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 39 (на звороті)). Також, 24.12.2024 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, де передбачені основні умови кредитування (а.с. 40-41). З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за №3219_241112110332 від 12.11.2024 року вбачається, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу грошових коштів в національній валюті без відкриття рахунків. 24.12.2021 року о 18:03:04 відбулось зачислення платежу в розмірі 1\~000 грн. на карту № [NUMBER] , номер транзакції [NUMBER] (а.с. 159). 08.01.2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» укладено договір факторингу за №08012024, за умовами якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги щодо відповідача (а.с. 42-45, 167-175). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу за №08012024 від 08.01.2024 року - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором за №178483 у розмірі 2\~197 грн., з яких: 1 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 1\~197 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 46). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором за №178483 від 24.12.2021 року за період з 08.01.2024 року по 31.10.2024 року заборгованість [PERSON] станом на 31.10.2024 року не погашена та становить 2 197 грн., яка складається з: 1 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 197 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 47). З довідки за №08/129 від 10.01.2025 року вбачається, що [PERSON] проходить службу в [NUMBER] мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (в/ч [NUMBER] ) з 10.04.2023 року по теперішній час (а.с. 141). Суд відхиляє аргументи представника відповідача щодо порушення правил об`єднання позовних вимог з таких підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України - в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). З приписів ч. 2 ст.188 ЦПК слідує, що можуть бути об`єднані справи за позовами, зокрема, одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; одного й того самого позивача до різних відповідачів; різних позивачів до одного й того самого відповідача. За спеціальним правилом, викладеним у п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суддя повертає заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст. 188 цього Кодексу) У той же час аналіз п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, у системному співвідношенні з приписами ч. 2 ст. 188 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог, суд з метою виконання завдання цивільного судочинства, може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами ч. 6 ст. 188 ЦПК України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо. Отже, наявність підстав для роз`єднання позовних вимог за правилами ч. 6 ст. 188 ЦПК України та розгляду кожної з вимог окремо, унеможливлює повернення судом позовної заяви незалежно від того, чи суд застосував надані йому повноваження. Тоді як підставою для повернення позовної заяви з посиланням на п. 2 ч.4 ст. 185 ЦПК України є встановлення судом обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, наведених саме в частинах 4, 5 ст. 188 ЦПК України. Тобто, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах 4, 5 ст. 188 ЦПК України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов. Так, згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України - кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України - правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 1 ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 517 ЦК України - первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» - електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. Так, зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» - пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом крипографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (ст. 4 Закону). Статтею 6 даного Закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчуваного органу, засвідчуваного центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Умовами кредитних договорів за №002/13169639-SP від 17.12.2021 року, за №100516041 від 20.12.2021 року та за №178483 від 24.12.2021 року передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника. Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року за №22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Так, п. 1.13 вказаної Інструкції зазначає, що, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження). Згідно із п. 2.14 Інструкції - банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня». Отже, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року за №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З наведеної норми законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.201 року у справі за №755/2284/16-ц. При цьому, в разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі й первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; , згідно ст. 79 ЦПК України - достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З долучених до матеріалів справи доказів в обґрунтування позову, відсутні відповідні платіжні доручення, чи належним чином завірені копії, на підтвердження тих обставин, що первісні кредитори, перерахувала відповідачу на платіжну картку, тощо, кредитні кошти згідно договорів. А відтак посилання позивача на надання відповідачу кредитних коштів є безпідставними та не підтверджено належними доказами. Платіжне доручення за №3685666 від 20.12.2021 року на перерахування [PERSON] грошових коштів в розмірі 10\~000 грн. не є належним доказом надання кредитних коштів, оскільки в матеріалах, зокрема і відповідному кредитному договорі, відсутнє підтвердження того, що кредитний рахунок на який перераховано кошти належить саме [PERSON] . Крім того, зазначене платіжне доручення не містить підпису відповідальної особи та відповідної печатки. Також, на підтвердження виконання зобов`язань за кредитним договором за №178483 від 24.12.2021 року позивачем надано лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» за №3219_241112110332 від 12.11.2024 року про успішність операції з переказу грошей, який, на думку Товариства, підтверджує переказ грошових коштів на картковий рахунок № [NUMBER] . Однак зазначений лист не є документом первинного бухгалтерського обліку, не підтверджує фінансову операцію, не містить повної інформації про погоджений сторонами у кредитному договорі номер платіжного засобу, на який потрібно було перерахувати суму кредиту, а також не містить повної інформації про номер платіжного засобу на який, згідно з доводами позивача, було перераховано суму кредиту. Матеріали справи також не містять даних, що підтверджують належність електронного платіжного засобу саме відповідачу по справі. За таких обставин, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повна інформація щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача у кредитному договорі відсутня. Самої лише вказівки в листі на перерахування коштів на неповний номер електронного платіжного засобу недостатньо для визнання доведеним факту перерахування відповідачеві коштів за кредитним договором. З наведених мотивів лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» за №3219_241112110332 від 12.11.2024 року, як доказ виконання товариством зобов`язань за кредитним договором, суд відхиляє. Наявні у матеріалах справи розрахунки заборгованості за зазначеними позивачем кредитними договорами так само не є документами первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення дій одної сторони (кредитора). Також вони є внутрішніми документами кредитора та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідних кредитних договорів, та встановити, які саме умови спірних договорів порушені відповідачем. З огляду на викладене, розрахунки заборгованості не є належними доказами виконання товариствами зобов`язань за кредитними договорами. Таким чином, належних, допустимих і достовірних доказів надання відповідачеві кредитних коштів (первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») позивач не надав. Будь-яких клопотань про витребування доказів позивачем також не заявлялося. А відтак, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами факту надання кредитних коштів за зазначеними кредитними договорами первісними кредиторами відповідачу, вимоги позивача не є доведеними. Судова практика у кредитних правовідносинах, стягненні заборгованості за договорами займу наразі дотримується позиції необхідність наявності доказів щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Обов`язковою умовою для прийняття позитивного для кредитора рішення є надання останнім документу, який підтверджує вказаний факт. Позиція ВС/КЦС у справі за №278/2177/15-ц від 17.12.2021 року викладена наступним чином - заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором. В даній справі позивач, на підтвердження наявності заборгованості відповідача та її розміру, подав до суду лише докази щодо укладення договорів, при цьому не зазначив, щодо наявності у позивача, або іншої особи оригіналів письмових, або електронних доказів, які б підтверджували факт надання відповідачу кредитних коштів. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 29.01.2020 року по справі за №755/18920/18 свідчить про те, що наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь - яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, належними доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів за зазначеними позивачем договорами, у відповідному розмірі, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, понесені ним судові витрати не підлягають відшкодуванню. Щодо вимоги представника відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 43\~000 грн. суд зазначає наступне: Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 4 ст. 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Представником відповідача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано: договір за №25/36Ф про надання правової допомоги від 27.02.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 07.03.2025 року та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Савченко Л.В., відповідно до яких загальна вартість наданих адвокатом відповідачу послуг становить 43\~000 грн. та складається з: усної консультації 3 год. - 3\~000 грн., визначення правової позиції, ознайомлення з матеріалами справи, вивчення позовної заяви та додатків до неї 3 год. - 3\~000 грн., складання відзиву на позовну заяву 28 год. - 37\~000 грн. (а.с. 128-131). У своїх додаткових поясненнях представник позивача зазначала, що не погоджується з заявленим представником відповідача розміром правничої допомоги, з огляду на малозначність та нескладність справи, вважає заявлений розмір 43 000 грн. неспівмірним та значно завищеним, адже, предмет спору в цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг складених представником відповідача процесуальних документів також є незначним. Зміст поданого представником відповідача відзиву в основному складає виклад позовних вимог, судову практику та правові позиції судів вищих ланок, тому ціна відзиву не відповідає його складності. Сума витрат на правничу допомогу не відповідає критерію спірмірності та розумності щодо позовних вимог. Рівень складності цієї справи не вимагає значного обсягу часу, який витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг). Враховуючи обґрунтування заявленого розміру наданих послуг, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, представник позивача вважала, що стороною відповідача не надано належного обґрунтування необхідності саме такої кількості та вартості послуг на правничу допомогу. Зі змісту Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі за №922/1964/21 - не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі за №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі за №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі за №775/9215/15ц). Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі за №826/1216/16 та додаткова постанова ВП ВС від 19.02.2020 року у справі за №775/9215/15ц). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд, оцінюючи подані документи, якими відповідач (представник) обґрунтовують фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу є завищеними та не співмірними з витраченим часом адвоката та наданих з боку останнього послуг. Таким чином, з врахуванням принципу співмірності, розумності, реальності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, зважаючи на незначну складність справи, обсяг наданої адвокатом правової допомоги в межах даної справи та витрачений нею час, а також велику кількість однотипних позовів, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які відшкодовуються за рахунок позивача до 5 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved