Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 13 лютого 2025 року до суду з цією позовною заявою, посилаючись на ст. 1272 ЦК України, звернувся [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] до Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] . Позов обґрунтовано наступним. [INFO] помер брат позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивач зазначає, що він є спадкоємцем [PERSON] за законом. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з пропуском шестимісячного строку. Також, позивач зазначив, що прийняти спадщину у встановлений законом шестимісячний строк він не зміг з поважних причин, так як з 2017 року по даний час постійно здійснює догляд за дружиною [PERSON] , яка 2017 року отримала травму та потребує постійного догляду. Крім цього позивач просив врахувати, що в Україні діє воєнний стан в зв`язку із збройною агресією рф, в зв`язку з чим він також не мав можливості вчасно подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті брата. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 18 лютого 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 14 березня 2025 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 березня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 4 квітня 2025 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 4 квітня 2025 року розгляд справи відкладено на 29 квітня 2025 року. Доводи учасників процесу. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Зазначив, що вчасно не зміг подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки він доглядає за дружиною, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду. Крім цього у нього були відсутні кошти, оскільки дружина потребує лікування. Представник позивача [PERSON] адвокат Байдак В.Г. в судовому засіданні просив позов задовільнити, зазначив, що позивач прийняти спадщину у встановлений законом шестимісячний строк він не зміг з поважних причин, так як з 2017 року по даний час постійно здійснює догляд за дружиною [PERSON] , яка 2017 року отримала травму та потребує постійного догляду. Крім цього просив врахувати, що в Україні діє воєнний стан в зв`язку із збройною агресією рф, в зв`язку з чим позивач також не мав можливості вчасно подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті брата. Представник відповідача, Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача та йому відомо, що останній дійсно постійно здійснює догляд за дружиною [PERSON] , яка є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив той факт, що [PERSON] дійсно постійно здійснює догляд за дружиною [PERSON] , яка є особою з інвалідністю. Фактичні обставини,\~встановлені судом,\~норми права,\~які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, розглянувши заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Главою 29 ЦК України ( ст. ст. 386-394 ) регулюється захист права власності. Судом встановлено, що [INFO] в смт. Томашпіль, Тульчинського району Вінницької області помер [PERSON] . Згідно довідки Великорусавського старостинського округу Томашпільської селищної ради № 08 від 10 січня 2022 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом залишився брат [PERSON] . Згідно довідки Великорусаквського старостинського округу Томашпільської селищної ради від 7 жовтня 2024 року № 14-18/02/353, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] був зареєстрований та до дня смерті проживав за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 101640, виданого на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 12 лютого 2003 року № 60 [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 3,0017 га, що розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьками останнього вказано [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьками останнього вказано [PERSON] та [PERSON] . Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. З копії свідоцтва про укладення шлюбу встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17 листопада 1989 року, після укладення шлюбу присвоєні прізвища [PERSON] / [PERSON] . Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК № 676712, [PERSON] встановлено першу «Б» групу інвалідності, безтерміново. Також в даній довідці вказано, що [PERSON] потребує постійної сторонньої допомоги. Згідно наданих виписок із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] проходить лікування в медичних закладах та потребує подальшого лікування. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори, на ухвалу суду, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] не відкривалась. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно відповіді на заяву від 27 січня 2025 року № 23/01-16, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом указаної норми позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (Постанова Верховного Суду від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22)). Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено: «Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права». Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що у встановлений законом шестимісячний строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата, у зв`язку із тим, що він веде постійний догляд за дружиною, яка є особою з інвалідністю та потребує постійної сторонньої допомоги та введенням в Україні воєнного стану. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оцінюючи доводи позивача та надані ним докази в обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що у своїй сукупності вони свідчать про те, що позивач мав об`єктивні труднощі у своєчасному поданні заяви про прийняття спадщини, а тому причини пропуску встановленого законом шестимісячного строку є поважними. З врахування наданих позивачем доказів, з врахуванням обставин справи, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних труднощів для подання позивачем заяви про прийняття спадщини в межах передбаченого законодавством строку, суд вважає, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, а тому, суд вважає, що право позивача на отримання спадщини підлягає захисту, а позов слід задовольнити. Крім того, суд враховує, що визнання поважними причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини не буде порушувати права та законні інтереси інших осіб, суперечити принципам законності, добросовісності, розумності та справедливості (ст. 3 ЦК України). Водночас відмова у задоволенні позову, за наявності встановлених судом обставин, була б непропорційним втручанням у право особи на мирне володіння майном. Висновки суду за результатом розгляду справи. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON] , визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи обставини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд вважає поновити [PERSON] такий строк на прийняття спадщини, відтак позовна заява\~ [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved