Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] , 20.03.2025 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи: Орган опіки та піклування Немирівської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення місця проживання дитини. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 24.01.2025 року шлюб укладений між ним та [PERSON] зареєстрований 29 липня 2007 року, актовий запис N? 71 було розірвано. Під час шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Після розлучення їхня старша донька, [PERSON] проживає зі своєю матір?ю, [PERSON] , а їх малолітній син, [PERSON] залишився проживати із позивачем, своїм батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на повному його утриманні. Мати дитини не цікавиться його життям, вихованням дитини займається виключно позивач, батько - [PERSON] .. Рішенням виконавчого комітету Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області N?94 від 18.03.2025 року, визначено місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] , так як батьки дитини розлучені і проживають окремо. На підставі викладеного позивач просить суд встановити факт, що він самостійно виховує малолітнього сина, який проживає з ним і перебуває на повному його утриманні та визначити місце проживання сина разом із батьком за місцем його реєстрації або за місцем фактичного проживання. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник Органу опіки та піклування Немирівської міської ради Тригуб В.С. у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без участі представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.07.2007 року, який рішенням Немирівського районного суду Вінницької області 24.01.2025 року було розірвано, справа № 930/3146/24. Від даного шлюбу у сторін народилась донька, [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] та син, [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Рішенням виконавчого комітету Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області №94 від 18.03.2025 року відповідно до ст.141, ст.160 Сімейного Кодексу України, ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», постанови КМУ N?866 від 24.09.2008 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов?язаної із захистом прав дитини», беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 06.03.2025 року N? 32, вирішено визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , так, як батьки дитини розлучені та проживають окремо. Довідкою від 28.02.2024 №05-11/126 виданою Ліцеєм №1 м.Немирова ім.М.Д.Леонтовича Немирівської міської ради підтверджено те, що мати, [PERSON] , навчанням учня 5-А класу [PERSON] не цікавиться, з учителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Вихованням дитини займається батько. Довідкою від 28.02.2024 №05-11/126 виданою Ліцеєм №1 м.Немирова ім.М.Д.Леонтовича Немирівської міської ради підтверджено те, що батько, [PERSON] , приймає активну участь у шкільному житті дитини, учня 5-А класу Ліцею 31 м.Немирова - [PERSON] .. Постійно цікавиться навчанням сина та відвідує батьківські збори. Син позивача, [PERSON] , 23.04.2025 року подав до суду заяву, в якій зазначив, що дійсно проживає з батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та надалі хоче проживати лише з батьком. Ухвалюючи рішення суд, зазначає, що визначення місця проживання дитини разом із батьком та встановлення факту утримання дитини батьком не позбавляє права відповідачки спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно сина та участі у його вихованні та утриманні. Відповідно до ч. 1 ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Так при вирішенні питання про визначення місця проживання, малолітньої дитини за Сімейним кодексом України поняття місця проживання має інший зміст. Це - не конкретна адреса і не конкретний населений пункт із вказівкою на будинок, а саме особа, з якою має проживати дитина. Частиною 1 ст.161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2021 року справа № 288/39/20, провадження № 61-17698св20). Враховуючи, що позивач самостійно займається вихованням та утриманням сина [PERSON] , піклується про нього, має всі необхідні умови для нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, згоду матері на проживання малолітньої дитини з батьком - визнавши позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає, що на даний час проживання неповнолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги інтереси малолітньої дитини, суд вважає належними та обґрунтованими доводи позивача, тому позивні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесені витрати залишаються за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved