Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Васечко Ю.А., звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС», [PERSON] , в якому просила стягнути з страхової компанії на її користь страхове відшкодування в розмірі 74588,91 грн. та з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 341410,44 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що 29.03.2024, близько 23:15 год. в м. Львові на пл. Соборній, 17, [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN PASSAT», номерний знак [NUMBER] , порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення із транспортним засобом марки «BMW X5», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортним засобом марки «BMW 318D», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Позивач зазначила, що станом на день дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN PASSAT», номерний знак [NUMBER] , була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у АТ «СК «ББС ІНШУРАНС», згідно якого розмір страхового відшкодування становив 160 000, 00 грн. Позивач повідомила, що 23.05.2024 АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» проведено виплату страхового відшкодування у сумі 85 411, 09 грн. Однак, із сумою страхового відшкодування вона не погоджується, оскільки відповідно до звіту про оцінку №0130/04 від 20.05.2024, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТ3, що підлягає відшкодуванню без ПДВ, становить 190 518,74 грн. Також, позивач стверджує, що загальний розмір матеріальної шкоди становить 501 410,44 грн., з урахуванням розміру страхового відшкодування 160 000,00 грн., з [PERSON] слід стягнути 341 410, 44 грн. (501 410,44 грн. - 160 000, 00 грн.). Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.07.2024 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.07.2024 розгляд справи відкладено та надано відповідачам строк на подання відзиву на позовну заяву. 29.07.2024 представник відповідача АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» Голяр І. подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву, [PERSON] покликається на те, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen Passat, р.н. [NUMBER] , була застрахована [PERSON] згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-215843924. Представник повідомив, що 01.04.2024 від [PERSON] було отримано повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та ОСЦПВВНТЗ. В межах 10-ти денного строку, а саме 08.04.2024 страховою компанією забезпечено огляд транспортного засобу BMW, д.н.з. [NUMBER] , за результатами якого складено протокол огляду від 08.04.2024. Представник зазначив, що оцінка матеріального збитку була проведена незалежним суб?єктом оціночної діяльності - [PERSON] , результатом якої складено звіт №160262 від 19.04.2024 про оцінку колісного транспортного засобу, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить: з ПДВ - 99 549,98 грн.; без ПДВ - 85 411,09 грн., яку було виплачено позивачу. Представник стверджує, що страховою компанією належно виконані обов`язки щодо забезпечення в належні строки огляду транспортного засобу позивача, визначення розміру оціненої шкоди і виплати страхового відшкодування, відтак просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.10.2024 прийнято відмову [PERSON] від позовних вимог до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 341410,44 грн. Закрито провадження по справі № 461/5636/24 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС», [PERSON] про стягнення страхового відшкодування та відшкодування матеріальної шкоди в частині позовних вимог до [PERSON] . В решті позовних вимог продовжено розгляд справи. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 09.10.2024 у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 27.03.2025 матеріали цивільної справи та висновок експерта надійшли на адресу суду. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.03.2025 відновлено провадження у справі та призначено судове засідання. 09.04.2025 представник відповідача Голяр І.С. подав клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Виклик сторін до суду був здійснений шляхом скерування судових повісток на електронні адреси сторін. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши клопотання представника відповідача про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 212 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Із зазначеної норми вбачається, що постановлення ухвали про участь сторін в судовому засіданні в режимі відеоконференції є правом суду. Окрім того, чинним ЦПК України передбачено можливість розгляду справ без участі сторін у справі. Враховуючи те, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.07.2024 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін в судове засідання, а також те, що сторони можуть подавати письмові пояснення з приводу спору, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції необхідно відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Відповідно дост. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що автомобіль марки «BMW X5», номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] /а.с.27/. 29.03.2024 о 23 год. 15 год. у м. Львові на пл. Соборній, 17, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», н.з. [NUMBER] , при здійсненні зміни напрямку руху, не переконався в безпечності, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «BMW X5», н.з. [NUMBER] , який здійснюючи інертний рух, здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «BMW 3180», н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, [PERSON] порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Постановою Галицького районного суду міста Львова від 15 травня 2024 року у справі №461/3089/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн./а.с.7/. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, вина [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 29.03.2024 не підлягає доказуванню. Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у АТ «СК «ББС ІНШУРАНС», згідно якого розмір страхового відшкодування становив 160 000, 00 грн. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач повідомила АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» про настання ДТП та надала йому документи, надання яких передбачається ст. 35 вказаного Закону, в тому числі заяву про страхове відшкодування /а.с.8/. Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу №160262 від 19.04.2024, проведеного суб`єктом оціночної діяльності - [PERSON] , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки BMW, д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить: з ПДВ - 99 549,98 грн.; без ПДВ - 85 411,09 грн. /а.с.57-89/. 23.05.2024 АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування за страховим випадком позивача та здійснило виплату страхового відшкодування за договором №ЕР-215843924 в сумі 85 411, 09 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції /а.с.9/. Однак, відповідно до звіту про оцінку №0130/04 від 20.05.2024, проведеного ПП «Д.С.К.ГРУП» на замовлення [PERSON] , вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТ3, що підлягає відшкодуванню без ПДВ, становить 190 518,74 грн. /а.с.10-33/. Окрім того, на виконання вимог ухвали суду від 09.10.2024, судовим експертом Львівського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Яровим О.Д. проведено судову автотоварознавчу експертизу та надано висновок експерта №СЕ-19/114-25/3021-АВ від 24.03.2025, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки „BMW X5", ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний ВС0072HP, пошкодженого в ДТП, що мала місце 29.03.2024, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та без урахування (включення) ПДВ, становить: 187927,39 грн. /а.с.153-161/. Нормами ст.979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Положеннями ст.9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Відповідно до п.36.4. ст.36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна. Із змісту п. 34.4 ст. 34 Закону вбачається, що замовляти проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу дозволяється, як потерпілому так і страховику. Обов`язок страховика, передбачений п.34.2 ст.34 Закону спрямований лише на звільнення потерпілого від додаткових витрат, про що свідчить п. 34.3 ст. 34 Закону. Таким чином, п.34.4 Закону передбачено право потерпілої особи на самостійне залучення аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вказана норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком. Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика. Суд звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП. При цьому закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Суд зазначає, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, чи якщо страховик за вказаним законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком. Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування за страховим випадком позивача та здійснило виплату страхового відшкодування за договором №ЕР-215843924 в сумі 85 411, 09 грн. За правилом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як вбачається з матеріалів справи, пошкодження транспортного засобу позивача є наслідком настання страхового випадку, а саме ДТП, яке трапилося 29.03.2024, про що позивачем було у встановленому порядку та з дотриманням визначених Договором страхування строків повідомлено страховика, що не заперечується відповідачем. Таким чином, у даній справі наявні обставини з якими закон пов`язує виникнення обов`язку у страховика здійснити виплату страхового відшкодування позивачу. Відповідно до правової позиції Верховною Суду, викладеної в постанові від 16.10.2019 по справі № 320/9174/15-ц: «За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Крім того, статті 2, 22, 29, 36 Закону № 1961 -IV не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності.» Частиною 2 ст. 106 ЦПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. При визначенні розміру завданого збитку, суд приймає до уваги висновок судового експерта Львівського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Ярового О.Д. №СЕ-19/114-25/3021-АВ від 24.03.2025, що проведений за матеріалами справи та ухвалою суду від 09.10.2024, який є висновком експерта зі спеціальних питань та є належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження дійсної вартості розміру майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу марки „BMW X5", д.н.з. [NUMBER] . Відтак, суд дійшов висновку, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого власнику транспортного засобу марки „BMW X5", д.н.з. [NUMBER] , без урахуванням ПДВ, складає 187927,39 грн. Окрім того, судом не приймається до уваги звіт про оцінку КТ3 №1437312 від 24 жовтня 2023 року, виготовлений ФОП [PERSON] як належний та допустимий доказ підтвердження дійсної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, оскільки такий не відповідає вимогам закону для експертного висновку, оскільки оцінювач [PERSON] не попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. На думку суду, висновок судового експерта Львівського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Ярового О.Д. №СЕ-19/114-25/3021-АВ від 24.03.2025 щодо оцінки вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля, є письмовим доказом, стосується предмету доказування та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі відповідно до положень ч.1 ст.89 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми недоплаченого страхового відшкодування та майнової шкоди підлягають задоволенню. Як вказувалось вище, страхова компанія сплатила страхове відшкодування в сумі 85411,09 грн. Враховуючи право позивача на відшкодування шкоди, суд з урахуванням висновку №СЕ-19/114-25/3021-АВ від 24.03.2025, дійшов висновку про стягнення з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» суми недоплаченого страхового відшкодування, у розмірі 74588,91 грн. (160000 грн. - 85411,09 грн. = 74588,91 грн., де 160000 грн. - розмір страхової суми; 85411,09 грн. сума сплаченого страхового відшкодування). Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем та підтверджені матеріалами справи підлягають стягненню з відповідача. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 4160 грн. з розрахунку 1 відсоток ціни позову, а саме 415999,35 грн. У зв`язку з відмовою позивача від позовних вимог до [PERSON] щодо стягнення на матеріальну шкоду в розмірі 341410,44 грн., ухвалою суду було закрито провадження у цій частині. Відтак, з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 745,89 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Витрати на професійну правничу допомогу, згідно з частиною 3 ст.133 ЦПК України, відносяться до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що з метою надання професійної правничої допомоги між [PERSON] та адвокатом Васечко Ю.А. укладено договір про надання правничої допомоги №67/2024 від 27.05.2024. Вартість послуг за договором становить 10000 грн. 30.05.2025 позивачем сплачено на рахунок адвокатського об`єднання грошові кошти у розмірі 10000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №@2PL398949 /а.с.39/. Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Слід зазначити, що позивачем не надано суду акту виконаних робіт на підтвердження переліку послуг, наданих відповідно до договору про надання правничої допомоги №67/2024 від 27.05.2024, не зазначено детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, відтак суд не вбачає підстав для стягнення таких витрат.

Outcome: approved