Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся керівник Тернопільської окружної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Тернопільської міської ради, з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину на підставі ст. 1206 ЦК України. Позов мотивовано тим, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, у справі № 607/7348/24 від 22 квітня 2024 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Так, згідно даної ухвали суду, яка набрала законної сили 30.04.2024, 22 січня 2024 року, близько 15.30 год., обвинувачений [PERSON] , керуючи маршрутним автобусом марки «Еталон А08128-0000030» р.н. [NUMBER] , здійснював перевезення пасажирів за міським маршрутом №20, рухаючись по проїзній частині проспекту Злуки м. Тернопіль, в напрямку вул. Збаразька. В цей же час, в салоні маршрутного таксі №20 перебувала потерпіла [PERSON] , яка очікувала зупинки на зупинці громадського транспорту «Універсам». При наближенні до зупинки громадського транспорту «Універсам», [PERSON] зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу та повністю зупинив автобус в межах посадкового майданчика вищезгаданої зупинки громадського транспорту, розпочавши посадку і висадку пасажирів. В цей момент, через передні бокові двері автобуса «Еталон А08128- 0000030» р.н. [NUMBER] виходила пасажирка [PERSON] . [PERSON] , не переконався в безпеці своїх дій, не надав можливість пасажиру [PERSON] вийти з салону маршрутного таксі, а різко розпочав рух вперед, в сторону вул. Збаразька, від`їжджаючи від зупинки громадського транспорту, під час чого потерпіла [PERSON] не втримала рівновагу та впала на проїзну частину дороги. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження, у зв`язку із чим перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», вартість якого склала 9\~564,42 гривні. Прокурор зазначив, що невідшкодування витрат на лікування особи, потерпілої від злочину [PERSON] призводить до порушення інтересів держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що є підставою для звернення прокурора до суду на захист державних інтересів, адже Національна служба здоров`я України та Тернопільська міська рада, як органи уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не вжили заходів щодо стягнення вищевказаних витрат. Вищевикладене й стало підставою для звернення прокурора до суду із вимогою про стягнення з [PERSON] 9\~564,42 гривні на відшкодування понесених Комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи, а саме: 8\~940,58 гривень на користь Державного бюджету України та 623,84 гривні на користь місцевого бюджету Тернопільської міської ради. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Прокурор Тернопільської окружної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з мотивів, викладених в позовній заяві та просить суд їх задовольнити. Представник Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився та про причину неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Представник Національної служби здоров`я України в судове засідання також не з`явився, звернувся до суду із письмовою заявою в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити. Представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» в судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що він не повинен здійснювати відшкодування витрат лікувальному закладу на стаціонарне лікування потерпілої, оскільки уже здійснив їй таке відшкодування під час розгляду кримінального провадження. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року, у справі № 607/7348/24, яка набрала законної сили 30.04.2024, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Так, з вищевказаного судового рішення вбачається наступне: «22 січня 2024 року, близько 15.30 год., обвинувачений [PERSON] , керуючи маршрутним автобусом марки «Еталон А08128-0000030» р.н. [NUMBER] , здійснював перевезення пасажирів за міським маршрутом №20, рухаючись по проїзній частині проспекту Злуки м. Тернопіль, в напрямку вул. Збаразька. В цей же час, в салоні маршрутного таксі №20 перебувала потерпіла [PERSON] , яка очікувала зупинки на зупинці громадського транспорту «Універсам». При наближенні до зупинки громадського транспорту «Універсам», обвинувачений [PERSON] зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу та повністю зупинив автобус в межах посадкового майданчика вищезгаданої зупинки громадського транспорту, розпочавши посадку і висадку пасажирів. В цей момент, через передні бокові двері автобуса «Еталон А08128- 0000030» р.н. [NUMBER] виходила пасажирка [PERSON] . Обвинувачений [PERSON] грубо порушуючи вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі - ПДР України), не переконався в безпеці своїх дій, не надав можливість пасажиру [PERSON] вийти з салону маршрутного таксі, а різко розпочав рух вперед, в сторону вул. Збаразька, від`їжджаючи від зупинки громадського транспорту, під час чого потерпіла [PERSON] не втримала рівновагу та впала на проїзну частину дороги. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого трансцервікального перелому лівої стегнової кітки із зміщенням уламків за цією ознакою належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень - п.п. 2.2.1, 2.2.2 «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Порушення обвинуваченим [PERSON] вимог п. 10.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] …». Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, зокрема ухвала суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Той факт, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року, у справі № 607/7348/24, кримінальне провадження було закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не може бути визнаний, в даному випадку, як підстава для звільнення [PERSON] від обов`язку відшкодувати заподіяну ним шкоду, оскільки зазначена обставина не є реабілітуючою підставою. Судом встановлено, що вищевказані події ДТП за участю відповідача та потерпілої [PERSON] стали наслідком перебування останньої на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», що підтверджується довідкою №1832, виданою даним закладом 27 листопада 2024 року. Таким чином, судом встановлено, що між діями винної особи [PERSON] та перебуванням потерпілої [PERSON] на лікуванні є прямий причинний зв`язок. Загальна вартість лікування [PERSON] склала 9\~564,42 гривень, з яких 8\~940,58 гривень фінансувалось за рахунок Національної служби здоров`я України, а 623,84 гривень - за рахунок місцевого бюджету, що підтверджується довідкою №1832, виданою 27.11.2024 Комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги». Відповідач [PERSON] працює на посаді водія автотранспортного засобу (автобуса) ІІІ класу (автобуса по місту Тернополю) з 08.08.2023, що підтверджено наказами директора КП «Міськавтотранс» ТМР від 07.08.2023 №77-К та від 21.12.2023 №135-К. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги за організаційно-правовою формою є комунальна організація, засновником (учасником) якої є Тернопільська міська рада. Статутом Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», затвердженим рішенням Тернопільської міської ради від 19.04.2024 №8/38/12 визначено, що підприємство є об`єктом комунальної власності Тернопільської міської ради. Власником, засновником та органом управління підприємства виступає Тернопільська міська рада. Отже, КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» відноситься до юридичних осіб комунальної власності, кошти, які виділяються на лікування хворих, частково надходять із місцевого бюджету. Національна служба здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. Між Комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» та Національною службою здоров`я України було укладено Договір №0390-Е124-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, у відповідності до якого Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» зобов`язалось надавати відповідні медичні послуги, а Національна служба здоров`я України, в свою чергу, зобов`язалась оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів. Згідно із ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Відповідно до п. 3, п. 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, як вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора; у разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб; стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Однак, зазначені вище витрати закладу охорони здоров`я відповідачем до цього часу в добровільному порядку не відшкодовані. Згідно із ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. За приписами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під поняттям «інтереси держави» розуміють закріплену Конституцією та законами України, міжнародними договорами та актами систему фундаментальних цінностей у найважливіших сферах життєдіяльності українського народу та суспільства (політичній, соціальній, економічній, науково-технічній, інформацій, військовій). В основі «інтересів держави» є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 визначено, що оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до Конституції України може бути орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств із часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їхній діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є відшкодування закладу охорони здоров`я, що перебуває у державній власності, витрат на лікування особи, що потерпіла від злочину. Між сторонами по справі виник спір щодо недоотримання державним бюджетом коштів, витрачених державою на лікування особи, що в свою чергу зачіпає економічні інтереси держави. Незважаючи на вищевикладене та всупереч своєму обов`язку Тернопільською міською радою та Національною службою здоров`я України, станом на час подання прокурором позову, не вжито жодних заходів спрямованих на повернення коштів державі. Також, судом прийнято до уваги, що 29.11.2024 Тернопільською окружною прокуратурою було повідомлено Тернопільську міську раду та Національну службу здоров`я України про намір прокурора звернутися до суду з даним позовом, однак жодних дій, які б свідчили про належне реагування, Тернопільською міською радою та Національною службою здоров`я України вчинено не було. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що втручання Тернопільської окружної прокуратури з метою відновлення порушених майнових прав держави, шляхом звернення до суду з відповідним позовом, є обґрунтованим та необхідним. Частина перша статті 15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 5 ст. 56 ЦПК України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Крім того, право на звернення з даним позовом саме прокурора передбачено ст. 128 КПК України та Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені прокурором у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову та стягнення з [PERSON] в рахунок відшкодування витрат Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину [PERSON] , 9\~564,42 гривень, з яких: 8\~940,58 гривень підлягає стягненню на користь Державного бюджету України та 623,84 гривень - на користь місцевого бюджету Тернопільської міської ради. При цьому, суд відкидає твердження відповідача, що таке відшкодування повинне бути здійснено КП «Міськтранс» Тернопільської міської ради, оскільки в силу вимог ч.1 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. При чому такі витрати лікувальному закладові на лікування потерпілої [PERSON] відповідачем на час розгляду справи не відшкодовано. Відповідно до ч.6\~ст.141 ЦПК України,\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, із відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 1\~211,20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved