Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

У грудні 2024 року адвокат Любченко Н.Ю., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківська міська рада про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 04.12.2008 року, за час перебування у фактично шлюбних відносинах у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , актовий запис про народження №2178. Після припинення позивачем та відповідачем відносин у 2010 році, син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом з відповідачкою за місцем реєстрації: [ADDRESS] . Рішенням від 08.06.2021 року № 411 Виконавчого комітету БМР Київської області позивачу, за його заявою до служби у справах дітей, в зв`язку з протиправною поведінкою матері сина, яка перешкоджала будь-якими засобами у спілкуванні позивача з сином, було встановлено порядок участі у вихованні та особистому спілкуванні з сином [PERSON] , також було повідомлено матір дитини - [PERSON] , що вона не має права перешкоджати батькові, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у вихованні сина у дні та години, визначені пунктом 1 рішення. 27.05.2023 року після того як син позивача, [PERSON] , поскаржився позивачу на ганебне ставлення та протиправну поведінку матері та вітчима [PERSON] , [INFO] , відносно нього, позивач звернувся до Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області з заявою про притягнення останніх до відповідальності. Постановами від 09.06.2023 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в справах № 357/6814/23 3/357/3420/23, та № 357/6815/23 3/357/3421/23, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 27.05.2023 близько 15:00 год. на [ADDRESS] , [PERSON] вчинила сварку з сином [PERSON] , [INFO] , в ході якої голосно кричала, висловлювався нецензурною лайкою на його адресу, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; [PERSON] 27.05.2023 близько 15:00 год. на [ADDRESS] , вчинив сварку з пасинком [PERSON] , [INFO] , в ході якої висловлювався нецензурною лайкою на його адресу та порвав на ньому футболку, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; також останні визнали свою винуватість у інкримінованих їм правопорушеннях, за що останніх було піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. 27.05.2023 року працівниками поліції у неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , було відібрано пояснення, щодо обставин події 27.05.2023 року, в яких він пояснив, що 27.05.2023 близько 13:00 год. за місцем проживання по [ADDRESS] , вітчим ( [PERSON] ) прийшов в стані алкогольного сп`яніння до дому, після чого став чіплятись до нього, ображав та схопивши наніс декілька ударів по обличчю, згодом почав виганяти з квартири, при цьому мати його не захищала, а також ображала. [PERSON] пішов до батька, перед цим зателефонувавши та попередивши, що його вигнали з дому і він іде до нього (батька). Згодом [PERSON] телефонував і [PERSON] і позивачу з погрозами про фізичну розправу над ними та з погрозою вбити. Так, з 27.05.2023 року [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , а розмови про можливе повернення до матері дитину вводили в шоковий стан, викликало страх, стурбованість та паніку. Для недопущення у майбутньому знову протиправних дій з боку Відповідача, її чоловіка - [PERSON] , та травмуючих психіку дитини випадків, позивач для захисту інтересів дитини в жовтні 2023 року звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про визначення місця проживання сина разом з ним. Заочним рішенням від 19.02.2024 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( справа № 357/12039/23 провадження 2/357/508/24), яке набрало законної сили, позов [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] , до [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] , було задоволено та визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] ; звільнено [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] , від сплати аліментів на утримання сина призначених за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2010 року (справа № 2-10782) з 01.06.2023 року та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частинй заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ВП [NUMBER], що перебуває в провадженні Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області з примусового виконання виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 357/12039/23 2/357/508/24 від 20.03.2024 року, за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі - 44 179, 00 грн.. Також зазначено, що чоловік відповідача, [PERSON] , з яким проживав неповнолітній [PERSON] , і якому відповідач дозволяла застосовувати недопустимі методи виховання дитини, вироком від 01.07.2013 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (Справа № 35777759/13-к 1-кп/357/349/13) був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України, судом було призначено покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України був звільнений від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, строком 1(один) рік. Також, влітку 2024 року через знайомих, а пізніше і з публікацій в соц.мережі «Instagram» сторінка «pidsluhanojbilatserkva», позивач разом з сином дізнались, що [PERSON] , [INFO] , 29.06.2024 о 00 год. 31 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем свого проживання, зателефонував на спеціальну лінію «101» та повідомив про замінування житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В результаті умисного завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху - замінування житлового будинку, для відвернення можливої загрози та евакуації населення було залучено працівників вибухотехнічного відділу ГУНП в Київській області для обстеження приміщення житлового будинку, під час якого було евакуйовано близько 150 мешканців будинку. Вироком від 18.07.2024 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (Справа № 357/9890/24 1-кп/357/924/24) [PERSON] , [INFO] , був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України ; призначено покарання - 3 (три роки) позбавлення волі; на підставі ч. 2 ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі з випробуванням - іспитовий строк 1 (один) рік. Так, відповідач з травня 2023 року участі у вихованні сина не приймає, здоров`ям та розвитком дитини не займається, належної батьківської уваги від матері неповнолітній [PERSON] не отримує. З часу постійного проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком, дитина поступово відкривалась батькові, почала спілкуватись вільно без блоків та утиску на незручні теми, зокрема [PERSON] розповів про те, що за життя з мамою, остання та вітчим ( [PERSON] ) часто відправляли його купувати алкогольні напої, в той час коли вони були вдома вдвох на підпитку. Також, [PERSON] розповів про словесні приниження його з боку матері та вітчима, розповів як отримував наганяй та стусани навіть за мізерну провину. З розповідей неповнолітнього [PERSON] , беззаперечно можна зробити висновок, що навіть проживаючи поряд з матір`ю, дитина не отримувала належного виховання та турботи від неї. Отже, сам факт проживання сина поряд з відповідачем не свідчить про виконання останньою батьківських обов`язків як того вимагає як Законодавство так і доктрини моралі та гуманізму щодо дітей. Позивач вважає, що свідома відсутність матері в житті дитини, а також зважаючи на такий важливий період розвитку як пубертатний період, дає підстави звернутися з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач не має навіть уяви як росте її син, чим захоплюється, про що мріє. Причин у відповідача, щодо відсутності можливості приймати участь у вихованні, духовному та фізичному розвитку дитини об`єктивно не має. Систематичне, свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками матері дає всі підстави вважати про не належне виконання материнства та ухилення від виконання, покладених, на відповідача як матері, обов`язків передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України. Ухиленням відповідача від виконання своїх обов`язків позивач вважає те, що відповідач не приділяє належної уваги щодо фізичного і духовного розвитку сина, його навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, в разі потреби лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює ніяких умов для отримання сином освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, необхідно розцінювати як ухилення від виховання своєї дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками. Враховуючи викладене просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2024 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 24 січня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Учасники справи в підготовче судове засідання не з`явилися, представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом 18.04.2025 р. за вх..№21195 отримано заяву, в якій позивач просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, судові витрати залишає за собою. В матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява, в якій відповідач [PERSON] просила розгляд справи проводити у її відсутності, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом 17.04.2025 р. за вх..№20962 отримано заяву, в якій представник третьої особи просила розгляд справи проводити у відсутності представника служби у справах дітей Білоцерківської міської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Так, судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до витягу з Білоцерківської територіальної громади від 02.07.202 р. за №2024/007789870, неповнолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] .. З наявної в матеріалах справи характеристики [PERSON] , здобувача освіти ДПТНЗ «Білоцерківський професійний ліцей» вбачається, що неповнолітній [PERSON] навчається на І курсі ДПТНЗ «Білоцерківський професійний ліцей», зарекомендував себе старанним, дисциплінованим здобувачем освіти. Батько, [PERSON] приймає активну участь у вихованні сина. В ліцей дитина прийшла вступати з батьком, на батьківських зборах був присутній батько. За період навчання [PERSON] мати не з`являлася в ліцеї, навчанням сина не цікавиться. Також встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 08 червня 2021 року за № 411 «Про визначення порядку участі батька у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином [PERSON] » [PERSON] було встановлено час побачень із сином, оскільки між ним і матір`ю дитини існував спір з цього питання. Постановами від 09.06.2023 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в справах № 357/6814/23, провадження 3/357/3420/23, та № 357/6815/23, провадження 3/357/3421/23, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 27.05.2023 близько 15:00 год. на [ADDRESS] , [PERSON] вчинила сварку з сином [PERSON] , [INFO] , в ході якої голосно кричала, висловлювався нецензурною лайкою на його адресу, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; [PERSON] 27.05.2023 близько 15:00 год. на [ADDRESS] , вчинив сварку з пасинком [PERSON] , [INFO] , в ході якої висловлювався нецензурною лайкою на його адресу та порвав на ньому футболку, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; також останні визнали свою винуватість у інкримінованих їм правопорушеннях, за що останніх було піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2024 року у справі № 357/12039/23 визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] . Звільнено [PERSON] , [INFO] , від сплати аліментів на утримання сина за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2010 року з 01.06.2023 року та припинити виконання вказаного рішення за виконавчим листом № 2-10782 від 23.07.2010 року. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку ( доходу ), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ВП [NUMBER], що перебуває в провадженні Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області з примусового виконання виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 357/12039/23, 2/357/508/24 від 20.03.2024 року, за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі - 44 179, 00 грн.. Також встановлено, що [PERSON] з 04 червня 2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена заява [PERSON] від 26 грудня 2024 року, адресована компетентним органам, в якій вона повідомляє про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та проти його усиновлення [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 08.04.2025 за №281 «Про надання до суд висновку щодо вирішення судового спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина[PERSON] », орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради дійшов до висновку, що [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання сина, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав; позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини. Так, висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету міської ради щодо про позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 595/1638/19, провадження № 61-3503 св 21. Оскільки мати дитини, [PERSON] самоусунулася від виховання свого сина, не піклується про нього, не забезпечує йому нормальний розвиток, позивач просив позбавити останню батьківських прав. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не цікавиться його навчанням, не забезпечує за ним необхідного догляду: харчування, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідач по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. Судом було вирішено не заслуховувати у судовому засіданні дитини, з метою не допущення порушення її емоційного, психологічного стану, а також у зв`язку із запровадженим на території України військового стану за для забезпечення життя та здоров`я. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте у цій справі з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, а також із встановлених обставин на підставі досліджених та оцінених доказів у справі, які вказують на нехтування матір`ю своїм батьківським обов`язком, є всі підстави щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Питання щодо можливості позбавлення батьківських прав вирішувалось також Верховним Судом у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 638/1496/17-ц (провадження № 61-35874св18), від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20), від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19 (провадження № 61-3821св21). У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 296/7848/16-ц (провадження № 61-43695св18) зазначено, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач не намагається змінитися та зробити все від неї залежне для належного виконання батьківських обов`язків, остання свідомо ухиляється від цього. Як встановлено та зазначено вище, мати дитини [PERSON] не виконує свої обов`язки матері по відношеню до дитини, не піклується про нього, не забезпечує його нормальний розвиток. В свою чергу, позивач [PERSON] належним чином піклується про утримання та виховання сина. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved