Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

До Приморського\~районного суду\~м.Одеси\~31.01.2025\~року через\~систему Електронний суд надійшла позовна заява [PERSON] \~до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 08.10.2011 року, який був зареєстрований у Першому\~Приморському відділі\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Одеського\~міського управління\~юстиції, про що складено відповідний актовий запис №768, та 22.02.2025 року Петропавлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачкою мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони тривалий час проживають окремо, сумісного господарства не ведуть, спір про спільне майно відсутній. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, [PERSON] змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Матеріали позову отримано суддею 03.02.2025 року. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №1086233 від 03.02.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , знята з реєстрації 12.05.2020 року. Ухвалою суду від 03.02.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 04.02.2025 року. Зазначену заяву про усунення недоліків суддя отримала 05.02.2025 року. Ухвалою суду від 06.02.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 17.03.2025 року. У судове засідання призначене на 17.03.2025 року сторони не з`явилися, представник [PERSON] адвокат Глигач А.С. через систему Електронний суд надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи, справу просила розглядати за відсутністю сторони позивача. Розгляд справи відкладено на 23.04.2025 року. У судове засідання призначене на 23.04.2025 року [PERSON] не з`явився, в матеріалах справи міститься заява представника позивача адвоката Глигач А.С., в якій остання позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду не заперечувала, справу просила розглядати за відсутністю сторони позивача. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, відзив суду не надавала. Крім того [PERSON] у судові засідання 17.03.2025 року та 23.04.2025 року була викликана через оголошення на веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди сторони позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачки, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 25.04.2025 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.10.2011\~року сторони\~зареєстрували шлюб\~у Першому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №768, та 22.02.2025 року Петропавлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.31). Від спільного шлюбу у сторін є двоє малолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.10.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №8571, та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.04.2017 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис №135 (а.с.6зв., 7). Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Таким чином, примирення між позивачем та відповідачем неможливе, спорів про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами на час розгляду справи не існує. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дітей судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходило. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved