Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 12.07.2012 у виконавчому комітеті Берегометської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області за актовим записом № 3. Після одруження сторони проживали за місцем реєстрації позивача в [ADDRESS] . У шлюбі у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] . Подружні відносини між сторонами припинилися понад п`ять років тому через те, що відповідачка виїхала за кордон, спочатку - на місяць-два - згодом продовжила строк перебування за кордоном, доньку залишила разом зі позивачем, оскільки не мала змоги забрати дитину за кордон. Згодом відповідачка відмовилася приїжджати додому, повідомила, що не має наміру підтримувати подружні відносини та намагалася забрати дитину. Позивач дитину не віддав. Впродовж п`яти років відповідачка додому не приїжджала, дитиною не цікавилася, її не утримувала. Донька [PERSON] весь час проживає з позивачем, навчається в Неполоковецькому закладі дошкільної освіти (ясла-садок) Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області. Позивач опікується дитиною, утримує її, виховує, придбаває все необхідне для комфортної життєдіяльності дитини, а тому сторони дійшли згоди, що дитина надалі буде проживати з позивачем та знаходитися на його самостійному вихованні та утриманні, про що 03.04.2025 уклали договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні. Наразі сторони відчужилися один від одного, втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб носить формальний характер, а тому позивач вирішив, що шлюб слід розірвати, оскільки його збереження є недоцільним та суперечить його інтересам. Позивач [PERSON] у перше судове засідання не з`явився, 15.04.2025 скерував заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у перше судове засідання також не з`явилася, скерувала 15.04.2025 до суду заяву про визнання позову в частині розірвання шлюбу, просила справу розглянути за її відсутності, у питанні залишення дочки проживати з позивачем поклалася на розсуд суду, оскільки дитина дійсно проживає із батьком та перебуває на його повному утриманні. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1. ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб 12.07.2012 у виконавчому комітеті Берегометської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області за актовим записом № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.07.2012. У сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.03.2020. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 03.04.2025 [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом із дочкою [PERSON] , матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] . Малолітня [PERSON] , [INFO] , знаходиться на повному утриманні та самостійному вихованні позивача. Згідно з витягами з реєстру територіальної громади від 21.03.2025 позивач та його дочка [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , відповідачка - в [ADDRESS] . З довідки № 60 від 17.03.2025, яка видана Неполоковецьким закладом дошкільної освіти (ясла-садок) Неполоковецької селищної ради, встановлено, що [PERSON] приводить та забирає з дитячого садочка свою дочку [PERSON] , відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті садочка. Відповідно до довідки № 125 від 02.04.2025, виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини ТОВ «Мак-Медик», батько [PERSON] дійсно опікується дитиною [PERSON] і турбується її станом здоров`я. Відповідно до договору між батьками про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 03.04.2025, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Олексюк С.В., сторони дійшли згоди, що місцем проживання дочки [PERSON] є місце проживання батька - [ADDRESS] . Батько зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, самостійно виховувати та забезпечити дитині достатній рівень освіти, незалежно від стосунків сторін. Батьки зобов`язують кожен особисто повністю фінансово забезпечувати та утримувати дитину, не вимагати коштів на утримання дитини від іншого з батьків та в подальшому не подавати позовів про стягнення аліментів. Місцем проживання неповнолітньої [PERSON] сторони визначили місце проживання матері, яка взяла на себе такі ж зобов`язання щодо іншої дитини. Наразі шлюбні стосунки між сторонами припинені, сторони проживають окремо та не бажають зберегти сім`ю, наполягають на розірванні шлюбу. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався наданим правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритися. Згідно з положеннями частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їхній сукупності, суд вважає, що оскільки наразі сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін, спір щодо поділу майна відсутній, відтак є усі підстави для розірвання шлюбу. Вирішуючи одночасну з розірванням шлюбу питання про залишення дитини після розірвання шлюбу проживати з позивачем, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору, місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. У зв`язку із описаним вище, з урахуванням позиції відповідача, яка не висловилася проти залишення дочки проживати разом з позивачем, оскільки він має для виховання та проживання дитини всі необхідні умови, згоду сторін з цього приводу, зафіксовану в нотаріально посвідченому договорі, суд вважає можливим після розірвання шлюбу дочку сторін залишити проживати із позивачем на його самостійному вихованні та утриманні, оскільки суд у цьому випадку лише констатує досягнуту сторонами згоду з приводу того, з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу, та порядок їх виховання і утримання, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилися проживати разом з батьком. Саме проживання із батьком відповідатиме найкращим інтересам дитини. Крім того, на підставі описаного вище судом встановлено факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини батьком за місцем його проживання, що відбулось після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами . Згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Клопотань про відновлення дошлюбного прізвища відповідачка не подавала, а тому при реєстрації розірвання шлюбу слід залишити їй існуюче прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного та

Outcome: approved