Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось та сторони проживають окремо. Після припинення спільного проживання син залишився проживати разом з позивачем та проживає з ним і на даний час. Весь цей час відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з ним та приймати участь у його вихованні. Позивач з сином проживають разом, йому забезпеченні належні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між ними склались усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню, навчання та розвитку дитини. Відповідач матеріальної участі у забезпеченні дитини не бере та аліменти на його утримання не сплачує. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.06.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.08.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07.11.2024 витребувано докази. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.02.2025 витребувано у органу опіки та піклування актуальний висновок щодо розв`язання даного спору, з врахуванням обставин даної цивільної справи. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з підстав зазначених у ньому. Сторона позивача під час судового розгляду також надали пояснення про те, зокрема, що після пред`явлення судового наказу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їхньої спільної дитини, мати дитини почала сплачувати аліменти, тільки тому, щоб їй не було заборонено виїжджати за кордон. До зазначених подій добровільної участі в утриманні дитини вона не брала. З початком бойових дій на території України відповідач виїхала за межі країни, наскільки їм відомо, до Румунії. Сторони спору спільне проживання припинили близько з 2015 року. Життям дитини відповідач не цікавиться, не знає який навчальний заклад її син відвідує, не вітає з днем народження та іншими святами. Останній раз бачила дитину близько трьох років тому. Відповідач дізнавшись про наявність даного спору, а також виконавчого провадження щодо стягнення з неї аліментів, приїжджала у місто та просила позивача, щоб він забрав судовий наказ з примусового виконання, а вона визнає позов про позбавлення батьківських прав. При цьому, з дитиною бажання побачитись не виявила. Крім того, у провадженні цього ж судді перебуває інша цивільна справа за позовом Іжаківського до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно іншої дитини відповідача, меншої за віком і по вказаній цивільній справі відповідач знову особисто приїздила до міста та писала заяву про визнання позову у вказаній справі, проте знову ж таки не виявила бажання побачити дитину. У матері дитини було понад 9 років для того, щоб налагодити зв`язок з дитиною, однак такого бажання вона не виявила. На час розгляду справи позивач є єдиною людиною, який виховує дитину, проживає разом з нею. Батька у позивача немає, його мати вже досягла 74 річного віку. Інших осіб хто б міг доглядати дитину немає. Метою звернення до суду першочергово є захист інтересів дитини, а також отримання права на отримання соціальної допомоги батьку одинаку, оскільки мати дитини не утримує дитину. Крім того, дане рішення надасть позивачу право на отримання відстрочки від мобілізації. Також позивач зазначав, що відповідач постійно цікавиться станом розгляду даної цивільної справи та спілкується з ним за допомогою месенджера "Viber". Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась завчасно та належним чином за адресою реєстрації місця проживання, однак поштове відправлення повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Зважаючи на положення ч.8 ст.128 ЦПК України та відповідно до установленої судової практики Верховного Суду, зокрема, постанови ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17), судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою». Також в матеріалах справи наявна заява відповідача в якій вона просила розгляд справи проводити без її участі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та повідомила, що при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на відсутність заперечень від сторони позивача, ухвалою від 17.04.2025 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд встановив, що позивач та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). 24.01.2018 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.18). Неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки голови квартального комітету №5 «Центр» від 05.06.2023 (а.с.13). На підставі судового наказу №138/1252/24, виданого 30.04.2024 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінінмуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16). Як стверджує позивач, відповідач участі у матеріальному забезпеченні дитини не бере, аліменти не сплачує. Відповідно до довідки КНП «Могилів-Подільський МЦПМСД» Могилів-Подільської міської ради №583/05-12 від 09.06.2023 дитина [PERSON] , [INFO] , задекларований у сімейного лікаря [PERSON] . Законним представником дитини є батько [PERSON] , який останній раз відвідував сімейного лікаря з дитиною, однак зазвичай лікаря з дитиною відвідує сестра батька (а.с.12). З психолого-педагогічної характеристики [PERSON] слідує, що зовнішній вигляд учня охайний, відповідає віку. Хлопчик проживає з батьком та бабусею, стосунки у сім?ї доброзичливі, матеріальні та моральні потреби учня забезпечуються на достатньому рівні. Навички самообслуговування сформовані відповідно до потреб та можливостей дитини. Фізичний стан дитини задовільний. Темп роботи достатній. Загальна рухова активність на достатньому рівні. Достатньо розвинена дрібна моторика. Реакція на заохочення адекватна. Пізнавальна діяльність на достатньому рівні, іноді потребує додаткових засобів заохочення. Мотивація до навчальної діяльності знаходиться на достатньому рівні. Учень на контакт іде легко. Демонструє цілеспрямований інтерес до взаємодії, як з однолітками так і з дорослими. Словниковий запас достатній, відповідно до вікової норми. В активному словнику достатня кількість слів для комунікації з дорослими та однолітками. Увага [PERSON] стійка, концентрація достатня. Пам?ять в учня довільна, осмислена, відтворення повне. Хлопчик розуміє навчальний матеріал осмислено. Завдання виконує осмислено, прагне до самостійності, але іноді допускає помилки. Операції аналізу, синтезу та порівняння отриманої інформації учень здійснює як самостійно, так і з допомогою дорослого. Необхідні для успішного навчання уміння та навички сформовані на достатньому рівні. Виявляє сформованість основних навчальних вмінь та навичок, достатню успішність. Навички читання знаходяться на достатньому рівні. Обчислення здійснюється в межах програмового матеріалу 3 класу. Вольові якості учня знаходяться на стадії формування. Потребує підтримки та удосконалення способів самоконтролю та саморегуляції. Емоційний стан [PERSON] стабільний. Працездатність рівномірна. На уроках учень працює не дуже активно, але виконує всі поставлені задачі. Іноді у діях і відповідях спостерігається невпевненість. Ініціативність на достатньому, рівні. Учень завжди готовий брати участь у суспільній діяльності, житті класу, дотримується встановлених правил. Батько бере активну участь у навчанні та вихованні учня. Підтримує зв`язок з класним керівником, відвідує батьківські збори (а.с.12 - зворотній бік). Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , в присутності психолога [PERSON] , в судовому засіданні пояснив суду, зокрема, що навчається у 5 класі. З мамою бачився три роки тому. Проживає з батьком та його сестрою [PERSON] . З матір`ю не спілкується. Коли мати жила у місті, то їздив до неї або вона до нього. Знає що у неї новий чоловік, однак не знайомий з ним. Чому мати виїхала не знає. Вона йому не телефонує та не пише. Він також не дзвонить та не пише, оскільки немає її номера телефону. Чи є у нього сестри чи брати не знає. З днем народження не вітає і коли у мами день народження не знає. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Положеннями статті 19 СК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Під час розгляду судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21). З наданого до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] слідує, зокрема, що 13.10.2023 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалось питання щодо надання висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , запрошувались батьки дитини, однак, матір не з?явилась та не була повідомлена про дату та місце засідання комісії, так як місце її проживання невідоме. Зі слів батька дитини, [PERSON] , до війни виїхала за кордон, з соціальних мереж стало відомо, що вона перебуває у Румунії. На адвокатський запит від 14.09.2023 №48 Адміністрацією Держприкордонслужби повідомлено, що наявна запитувана інформація, без особистої письмової згоди особи, може бути надана на виконання відповідного судового рішення. Могилів-Подільським РВП ГУНП у Вінницькій області на адвокатський запит від 19.09.2023 повідомлено, відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 надати інформацію про місцезнаходження [PERSON] , [INFO] , не представляється можливим. Також батько повідомив, що мати дитини, [PERSON] , жодних батьківських обов?язків відносно дитини не виконує, не цікавиться її станом здоров?я та навчанням, не приймає участі у вихованні, не піклується її матеріальним становищем, байдужа до його життя. Дитина з батьком і бабусею проживає вже сім років. Комісією з представників служби у справах дітей міської ради 09.06.2023 здійснено обстеження житлово-побутових умов проживання батька та дитини, та встановлено, що [PERSON] , разом зі своїм батьком проживає у квартирі зі всіма зручностями та комунікаціями за адресою: [ADDRESS] , яка складається з чотирьох кімнат, коридору, кухні, ванної кімнати. В квартирі чисто, зроблено косметичний ремонт, наявні меблі та побутова техніка. Для хлопчика відведена окрема кімната, облаштована всім необхідним для повноцінного розвитку та проживання. Потреби дитини задовольняються у повній мірі. Батько дитини, належним чином виконує батьківські обов`язки, хлопчик забезпечений усім необхідним для проживання та розвитку. Враховуючи наведене орган опіки та піклування виснував, що [PERSON] , тривалий час не виконувала своїх батьківських обов`язків та участі у вихованні дитини не приймала, долею, життям, навчанням, станом здоров`я не цікавилась, а тому вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] (а.с.14-15). Разом з тим, під час судового засідання 28.02.2025 представник служби у справах дітей зазначила, що зважаючи на те, що вказаний вище висновок був затверджений ще 26.10.2023, то на даний час він є вже не актуальним, зважаючи на обставини даної цивільної справи, а також у служби вже наявні засоби зв`язку з відповідачем, яких не було під час затвердження вказаного висновку, а тому потрібно переглянути його. Зважаючи на пояснення представник третьої особи, суд своєю ухвалою від 28.02.2025 витребував у органу опіки та піклування актуальний висновок щодо розв`язання даного спору, з врахуванням обставин даної цивільної справи. 01.04.2025 на виконання ухвали суду від 28.02.2025, надійшов висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Могилів-Подільської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав, затверджений рішенням виконавчого комітету №89 від 28.03.2025, зі змісту якого слідує, що громадяни [PERSON] та [PERSON] з 2014 року проживали у незареєстрованому шлюбі. [INFO] в них народився син, [PERSON] . Сімейне життя не склалося та у 2016 році спільне проживання було припинено, малолітній син залишився проживати біля батька. Попередньо заяву [PERSON] про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини у 2023 році. Відповідно до рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради від 26.10.2023 №310 «Про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» заявнику надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Під час судового розгляду цивільної справи № 138/1662/24 з?ясовано, що мати дитини, [PERSON] , на даний час перебуває в Україні, періодично спілкується з сином по телефону. У 2024 році є виплата матір?ю аліментів на утримання дитини - [PERSON] . З метою з?ясування відомостей та умов проживання сім?ї працівниками здійснено обстеження житлово-побутових умов проживання батька та дитини та встановлено наступне: [PERSON] зі своїм батьком проживає у квартирі зі всіма зручностями та комунікаціями за адресою: [ADDRESS] , яка складається чотирьох кімнат, коридору, кухні, ванної кімнати. В квартирі чисто, зроблено косметичний ремонт, наявні меблі та побутова техніка. Для хлопчика відведена окрема кімната, що облаштована всім необхідним для повноцінного розвитку та проживання. Відповідно до висновку оцінки потреб сім?ї Могилів-Подільського міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) потреби дитини, [PERSON] , задовольняються у повній мірі. Батько дитини, належним чином виконує батьківські обов?язки, хлопчик забезпечений усім необхідним для проживання та розвитку. Складні життєві обставини в сім?ї не виявлені. Відповідно до характеристики Ліцею №4 міста Могилева-Подільського Могилів-Подільської міської ради Вінницької області [PERSON] навчається у 5-Б класі Ліцею №4. Батько бере участь у навчанні та вихованні сина, підтримує зв?язок з класним керівником, відвідує батьківські збори, спілкується щодо успішності дитини, цікавиться ліцейним життям. Питання щодо надання актуального висновку про доцільність позбевлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 18 березня 2025 року. Запрошувались батьки дитини. Однак, мати дитини на засідання комісії не з?являлася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце проведення засідання. У телефонному режимі вона повідомила, що на засідання комісії з?явитися не може, у зв?язку із перебуванням за межами країни. Інформацію щодо точного місця перебування надати відмовилась. Щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] не заперечує. Батько дитини, [PERSON] , на засіданні комісії повідомив, що мати дитини, [PERSON] , жодних батьківських обов?язків відносно дитини не виконує, не цікавиться її станом здоров?я та навчанням, не приймає участі у вихованні, не піклується її матеріальним становищем, байдужа до його життя. Дитина проживає разом з ним з 2016 року. Враховуючи наведене, з метою захисту прав та інтересів дитини та у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підстав для встановлення у зв?язку з відсутністю обґрунтованих підстав для встановлення факту ухиляння [PERSON] від виконання своїх батьківських обов?язків щодо виховання дитини, виконавчий комітет Могилів-Подільської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №661/4038/17 зазначено, що тлумачення ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 23.11.2021 (справа №592/17972/19). У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголосила на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц міститься висновок, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Аналізуючи надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами ухилення відповідача від своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина [PERSON] . Так, жоден із наданих до суду доказів не містить підтвердження викладених у позові обставин. Твердження позивача щодо того, що відповідач не бере участь у матеріальному забезпеченні дитини також не підтверджено жодним доказом, оскільки сама по собі наявність судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини не може бути доказом неналежного виконання матір`ю дитини своїх обов`язків щодо її утримання. Крім того, позивач на підтвердження наявності заборгованості зі сплати аліментів не надав відповідного розрахунку державного чи приватного виконавця. Більш того, в матеріалах справи містяться матеріали виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документу, з яких слідує, що відповідач аліменти сплачувала протягом часу перебування судового наказу на примусовому виконанні, однак позивач своєю власноручною заявою повернув його без виконання. Також суд не може не звернути увагу на ту обставину, що на момент розгляду справи дитині виповнилось лише 11 років та фактично у матері дитини ще є час до досягнення сином повноліття для зміни своєї поведінки. В ході розгляду даної справи суду не було надано доказів про те, що відповідача спілкується з сином по телефону, але суд встановив, що відповідач перебувала на час пред`явлення даного позову до суду на території України і відомостей щодо того, що вона в подальшому залишила територію України в матеріалах справи немає. Крім того, сам позивач зазначав під час розгляду справи, що спілкується періодично з відповідачем по телефону та те, що вона цікавиться долею цієї справи. Крім того, позивач не приховує ту обставину, що позитивне рішення у даній справі він має на меті використати для отримання відстрочки від мобілізації. Крім того, дослідивши зміст наявної в матеріалах справи заяви відповідача про визнання позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття визнання відповідачем позову, так як дана заява не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини. Аналогічного висновку дійшов КЦС ВС у своїй постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22. Про відмову у прийняття визнання відповідачем позову головуючим суддею прийнято відповідну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання 17.04.2025. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю належними та допустимими доказами, а також зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав матері дитини є крайнім заходом та те, що під час судового розгляду не було встановлено обставин за яких суд міг би дійти висновку, що мати дитини якимось чином негативно впливає на неї, існує загроза здоров`ю чи розвитку дитини та, як результат, існує потреба у застосуванні такого крайнього заходу, як позбавлення материнських прав відносно її малолітньої дитини. Враховуючи ст. 141, 150 , 164 Сімейного кодексу України, ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» та

Outcome: dismissed