Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 07.05.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №1274. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16.04.2024 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім того, вказаною ухвалою суду було витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни (вул. Центральна, 6/9 місто Дніпро, 49000) належним чином завірені матеріали, на підставі яких вчинено виконавчий напис від 07.05.2019 року за р.№ 1224, за яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно - однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 35,40 кв.м, житловою площею 19,0 кв.м, в рахунок погашення заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за період з 15.05.2006 року по 27.02.2019 року в розмірі 11 261,32 доларів США, що еквівалентно 303 860,01 грн. 11.05.2024 року від Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволені позову. 24.05.2024 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на адресу суду надійшла відповідь, що згідно акту від 03.01.2023 року №10 схваленого Протоколом засідання ЕК Південно-Східногоміжрегіонального Управління Міністрерства юстиції (м.Дніпро) 31.03.2023 року №4 про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду, копії виконавчих написів та документів, на підставі яких вони вчиненні за 2019 рік, були знищені. 27.05.2024 року від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення. Позивач обгрунтовуючи позов, посилається на те, що 15.05.2006 року [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір про надання споживчого кредиту у розмірі 20 547 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 15.05.2010 року. Позивач виступив майновим поручителем за вказаним кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений 15.05.2006 року Щуром О.І. приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу за р.№2331. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 35,40 кв.м, житловою площею 19,0 кв.м. В зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду про стягнення з позичальника [PERSON] заборгованості за кредитним договором. 25.05.2011 року рішенням Обухівського районного суду Київської області стягнуто з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 1 838,04 дол. США, що еквівалентно 14 630,79 грн. - заборгованості за кредитним договором, з яких загальна заборгованість за кредитом в сумі 1 779,87 дол. США, що еквівалентно 14 167,76 грн., несплачені відсотки 56,89 дол. США, що еквівалентно 452,84 грн., несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов`язань в сумі 1,28 дол. США, що еквівалентно 10,18 грн. Після цього ПАТ КБ «Приватбанк» знову звернувся до суду про стягнення з позичальника [PERSON] заборгованості за кредитним договором. 18.02.2016 року рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі №372/86/16- ц в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до позичальника [PERSON] про стягнення заборгованості було повністю відмовлено. Рішення набрало законної сили. 07.05.2019 року приватним нотаріусом Бондар І.М. ДМНО нотаріального округу, було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1274. За даним виконавчим написом на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернуто стягнення на нерухоме майно - однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 35,40 кв.м, житловою площею 19,0 кв.м. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по заборгованості в розмірі 11 261,32 дол. США , що еквівалентно 303 860,01 грн. яка складається з: заборгованість за кредитом 1 157,38 дол. США, заборгованість за відсотками 3 269,05 дол. США, пеня 6 834,89 дол. США, плата за вчинення виконавчого напису - 3 500 грн., а всього: 307 360,01 грн. При вчиненні зазначеної нотаріальної дії приватний нотаріус керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Стягнення заборгованості проводиться за період з 15.05.2006 року по 27.02.2019 року. 04.11.2021 року державний виконавець Деснянського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м.Київ) виніс Постанову про відкриття виконавчого провадження №67353275 на підставі виконавчого напису №1274 від 07.05.2021 року. Таким чином, позивач просить суд задовольнити позовну вимогу щодо визнання такими, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07.05.2019 року. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Судом встановлено, що 15.05.2006 року [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір про надання споживчого кредиту у розмірі 20 547 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 15.05.2010 року. Позивач виступив майновим поручителем за вказаним кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений Щуром О.І., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу від 15.05.2006 рокуза р.№2331. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 35,40 кв.м, житловою площею 19,0 кв.м. В зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду про стягнення з позичальника [PERSON] заборгованості за кредитним договором. 25.05.2011 року рішенням Обухівського районного суду Київської області стягнуто з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 1 838,04 дол. США, що еквівалентно 14 630,79 грн. - заборгованості за кредитним договором, з яких загальна заборгованість за кредитом в сумі 1 779,87 дол. США, що еквівалентно 14 167,76 грн., несплачені відсотки 56,89 дол. США, що еквівалентно 452,84 грн., несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов`язань в сумі 1,28 дол. США, що еквівалентно 10,18 грн. Після цього ПАТ КБ «Приватбанк» знову звернувся до суду про стягнення з позичальника [PERSON] заборгованості за кредитним договором. 18.02.2016 року рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі №372/86/16- ц в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до позичальника [PERSON] про стягнення заборгованості було повністю відмовлено. Рішення набрало законної сили. 07.05.2019 року приватним нотаріусом Бондар І.М. ДМНО нотаріального округу, було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1274. За даним виконавчим написом на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернуто стягнення на нерухоме майно - однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 35,40 кв.м, житловою площею 19,0 кв.м. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по заборгованості в розмірі 11 261,32 дол. США , що еквівалентно 303 860,01 грн. яка складається з: заборгованість за кредитом 1 157,38 дол. США, заборгованість за відсотками 3 269,05 дол. США, пеня 6 834,89 дол. США, плата за вчинення виконавчого напису - 3 500 грн., а всього: 307 360,01 грн. Відповідно до поданих позивачем письмових пояснень, останній зазначає, що розмір заборгованості за кредитним договором був встановлений у судовому рішенні від 25.11.2011 року. Доказів про існування іншого розміру заборгованості немає. Вважаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки існує спір щодо заборгованості за кредитом, позивач звернувся до суду з вказаним позовом з наміром захистити своє порушене цивільне право. Вирішуючи спір, суд виходить з наступних положень закону та відповідних правовідносин. Так, згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зі змінами та доповненнями) передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Так, згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Однак відповідач та треті особи не надали суду жодних доказів безспірності заборгованості. У відзиві на позов АТ КБ «Приват Банк» зазначає, що станом на дату вчинення виконавчого напису, укладеного між банком та [PERSON] , договір іпотеки не є розірваним, припиненим з підстав, визначених положеннями ст. 17 Закону України «Про іпотеку», не визнаний в судовому порядку недійсним, а отже, його дійсність презумується (ст. 204 ЦК України). Крім того, зазначають, що до позовної заяви, належних контрозрахунків, або доказів невідповідності (боргу в меншому розмірі) чи відсутності боргу перед банком, виконання повністю або частково зобов`язань за кредитним договором станом на день вчинення виконавчого напису не надано, тобто вважають, що позивач належними письмовими доказами не спростовує, ні факту заборгованості перед банком, ні розміру боргу зазначеного у виконавчому написі, й відповідне вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач стверджує, що нотаріусом не було перевірено на підтвердження безспірності стягуваної суми боргу. Позивач зазначає, що розмір нарахованих відсотків у виконавчому написі становить 3 269,05 дол. США, а в рішенні суду зазначено 56,89 дол. США. Тобто, розмір заборгованості, визначений судом та визначений відповідачем є різним і більший на 292 729,22 грн. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано, яка існує заборгованість, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Крім того, згідно пункту 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту України від 03.03.2004р. №20/5 ( зі змінами): для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувана та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. За умовами ст. 284 Інструкції заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Пунктом 286 Інструкції встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно ст.2 Закону України "Про нотаріат" правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України. Статтею 5 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону; сприяти громадянам, підприємствам, установам та організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як вже зазначалося вище, за умовами ст. 284 Інструкції заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 р. № 1172. Згідно з цим Переліком для одержання виконавчого напису з метою стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються: 1) оригінал нотаріально посвідченої угоди; 2) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягають стягненню за написом №1274 в розмірі з урахуванням витрат пов`язаних з вчинення виконавчого напису, 307 360,01 грн., чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, виконавчий напис містить інформацію, що стягнення проводиться за період з 05.03.2007 року по 01.03.2019 року. Розмір заборгованості та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки був встановлений рішенням Апеляційного суду Київської області від 09.04.2014 року. Відповідно, у відповідача виникло право звернутись з заявою про вчинення виконавчого напису не пізніше, ніж у трирічний строк, і стягувати заборгованість не довше, ніж за три останні роки до вчинення виконавчого напису. При вирішенні даного спору суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 р. у справі №320/7932/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 р. у справі № 137/1666/16-ц. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, тому позов підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved