Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

29.10.2025 року до Святошинського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд» надійшли матеріали вказаної позовної заяви, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 50 851,14 грн та судовий збір по справі у розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено такі кредитні договори: 08.12.2020 року кредитний договір №2001759299001, за яким позичальнику видано кредит у сумі 14 996.74 грн.; 28.05.2021 року кредитний договір №1010107678, за яким позичальнику видано кредит у сумі 10 000 грн.; 30.08.2021 року кредитний договір №1010199793, за яким позичальнику видано кредит у сумі 4 000 грн.; 01.12.2021 року кредитний договір №1010323709, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 4 000 грн. Проте, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Загальна заборгованість у відповідача перед позивачем за вказаними кредитними договорами станом на 09.09.2024 рік складає 50 851,14 грн. Ухвалою суду від 05 листопада 2024 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.76-77). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. Поряд з цим, відповідач ухвалу суду від 05 листопада 2024 року про відкриття провадження не отримав, оскільки рекомендоване повідомлення та конверт повернулися до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 80). Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направляв, відзив на позов не подавав. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву. Судом встановлено, що 08.12.2020 між ТОВ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір №2001759299001, шляхом підписання та подання заяви відповідачем про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за яким позичальнику встановлено кредитний ліміт у сумі 15 000,00 грн., строком на 12 місяців з дня надання кредитного ліміту; стандартна процентна ставка складає 47.88 %; Реальна річна процентна ставка складає 47.88 %. 28.05.2021 року між ТОВ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір №1010107678 шляхом підписання за допомогою електронного підпису заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за яким відповідачу встановлено кредитний ліміт у сумі 10 000 грн. строком на 24 місяці; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 2,99%; розмір процентної ставки: 0,01% річних; реальна річна процентна ставка 76,692%; загальні витрати за споживчим кредитом 7 176,92 грн; загальна вартість кредиту складає 17 176,92 грн. 30.08.2021 року між ТОВ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір №1010199793, шляхом підписання за допомогою електронного підпису заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за яким відповідачу встановлено кредитний ліміт у сумі 4 000 грн. строком на 24 місяці; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 2,99%; розмір процентної ставки: 0,01% річних; реальна процентна ставка 76,966%; загальні витрати за споживчим кредитом 2 870,69 грн; загальна вартість кредиту складає 6 870,69 грн. 01.12.2021 між ТОВ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір №1010323709, шляхом підписання за допомогою електронного підпису заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за яким відповідачу видано кредит у сумі 4 000 грн. строком на 24 місяці; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 2,99%; розмір процентної ставки: 0,01% річних; реальна річна процентна ставка 77,038%; загальні витрати за споживчим кредитом 2 870,69 грн; загальна вартість кредиту складає 6 870,69 грн. Факт видачі кредиту по вказаних кредитних договорах підтверджується виписками по рахунку відповідача з 08.12.2020 року по 09.09.2024 рік; 01.12.2021 рік по 09.09.2024 рік; з 30.08.2021 року по 09.09.2024 рік; з 28.05.20221 рік по 09.09.2024 рік, а також платіжними інструкціями. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1010107678 від 28.05.2021 р., станом на 09.09.2024 р. (включно) у відповідача наявна загальна сума заборгованості у розмірі 11 452, 27 грн., яка складається із: заборгованість по сумі кредиту - 6 666,84 грн; заборгованість по процентам - 1,43 грн; заборгованість по комісії - 4 784 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1010199793 від 30.08.2021 року станом на 09.09.2024 р. (включно) у відповідача наявна загальна сума заборгованості у розмірі 5 439,66 грн., яка складається із: заборгованість по сумі кредиту - 3 166,72 грн; заборгованість по процентам - 0,54 грн; заборгованість по комісії - 2 272,40 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1010323709 від 01.12.2021 року станом на 09.09.2024 р. (включно) у відповідача наявна загальна сума заборгованості у розмірі 5 692,49 грн., яка складається із: заборгованість по сумі кредиту - 3 666,70 грн; заборгованість по процентам - 0.75 грн; заборгованість по комісії - 2 025.04 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2001759299001 від 08.12.2020 р. зі всіма змінами і доповненнями до нього, станом на 09.09.2024 р. (включно) у відповідача наявна прострочена заборгованість за сумою кредиту у розмірі 28 266,72 грн, яка складається із: заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 14 996,74 грн; заборгованість за відсотками в розмірі становить 13 269.98 грн. Таким чином, станом на 09.09.2024 рік загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам склала 50 851,14 грн. Відповідно до ст. 11 ЦК України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позики, строки та умови надання грошових коштів у позику, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення вказаних кредитних договорів на таких умовах. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані умови кредитних договорів в частині надання кредитних коштів. У той же час, відповідачем були порушені зобов`язання, передбачені кредитним договором в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами. Положенням ст. 611 ЦК України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договорами, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунками суми заборгованостей. Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що відповідачем не спростовано розміру боргу і не доведено його відсутністі, не встановлено підстав для звільнення відповідача від обов`язку по поверненню використаних ним кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд не встановив в діях банку вини щодо неналежного виконання зобов`язань з обслуговування рахунку та надання банківських послуг, також відсутній взаємний зв`язок між діями банку та наслідками, що настали для відповідача, а тому на переконання суду саме відповідач несе відповідальність за вказані операції та виникнення заборгованості на його картковому рахунку. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, а саме підлягає стягненню з відповідача прострочену заборгованість за кредитним договором на загальну суму 50 851,14 грн У порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved