Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Свою заяву мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої йому у спадок залишилася земельна ділянка площею 0,7855 га, що розміщена в с. Сімер Перечинського району та яка належала покійній на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 22 лютого 2006 року. На жаль, в останні роки свого життя [PERSON] важко хворіла та потребувала догляду, тому він з 2003 року фактично без реєстрації місця проживання постійно проживав разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . Змоги зареєструвати своє місце проживання за вказаною адресою він не мав, так як право власності на будинок оформлено не було. Відтак після смерті матері він не подав заяву до нотаріальної контори, так як був переконаний, що спадщину за покійною прийняв по факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини. Так, згідно паспорта громадянина України його місце реєстрації значиться [ADDRESS] , однак згідно довідки Сімерського старостинського округу від 27 лютого 2025 року він дійсно постійно проживав на день смерті разом зі своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] без реєстрації місця проживання. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за покійною [PERSON] він звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу В.О. Васіловки, яка листом повідомила, що оскільки ним пропущено строк для прийняття спадщини, тому йому слід звернутись до суду з відповідною заявою. Оскільки встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на день її смерті має для нього юридичне значення та встановлюється з метою реалізації ним права на отримання спадку, тому просить заяву задовольнити.\~\~\~\~ У судове засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала суду клопотання про проведення розгляду справи без їх участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити.\~ Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як заінтересованої особи у судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення заяви. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та подані учасниками заяви, суд прийшов до такого висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Суд встановив, що [INFO] у селі Сімер Ужгородського району Закарпатської області у віці 79 років померла [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно 22 лютого 2025 року Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 9. Як видно з довідки Відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області № 130/14-11 від 12 березня 2025 року, на день смерті [PERSON] , 1925 року народження, яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована тільки покійна. Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 80222534 та Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 80222536 від 24 лютого 2025 року, наданих приватним нотаріусом Васіловка В.О., спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена, заповіт відсутній. Разом з цим, заявник [PERSON] , звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначає, що будучи зареєстрованим у [ADDRESS] , з 2003 року фактично проживав з [PERSON] однією сім`єю до моменту її смерті, оскільки покійна в останні роки життя часто хворіла та потребувала догляду. Так, як видно з наданої Сімерським старостинським округом Перечинської міської ради Закарпатської області довідки № 23/06-21 від 27 лютого 2025 року, [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований у [ADDRESS] , дійсно постійно проживав на день смерті разом з матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 02 квітня 2025 року заяву [PERSON] , заінтересована особа Перечинська міська рада Закарпатської області, про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено повністю встановлено факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] у с.Сімер Перечинського району Закарпатської області, була матір`ю [PERSON] , [INFO] ; встановлено факт, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 004940, виданий Перечинською районною державною адміністрацією Закарпатської області 22 лютого 2006 року [PERSON] дійсно належав [PERSON] , яка померла [INFO] у с. Сімер Перечинського району Закарпатської області. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких за виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відтак суд, дослідивши зібрані в справі докази вважає, що факт постійного проживання заявника [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за такою за адресою: [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження, а тому заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved