Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив стягнути з нього заборгованість на свою користь за Договором №4228896 про надання споживчого кредиту від 28.05.2021 у розмірі 49\~707,16 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором. Ухвалою суду від 29.01.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.02.2025 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів перерахування їй кредитних коштів, вважає, що позивачем не доведено обґрунтованість розміру заборгованості, та витрати на правову допомогу в розмірі 13\~000,00 грн. не є спів мірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг. Одночасно з поданням відзиву відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності. 04.03.2025 представником позивача Ткаченко М.М. скеровано до суду через систему «Електронний суд» відповідь на відзив. З відповіді вбачається, що представник просить позовну заяву ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі, відмовити відповідачу в задоволенні заяви про застосування строку позовної давності. Одночасно з поданням відповіді на відзив представником подано клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 05.03.2025 клопотання представника позивача було задоволено та витребувано докази у справі. 07.04.2025 представником відповідача Федоренко В.С. скеровано до суду через систему «Електронний суд» заперечення на відповідь на відзив. 24.04.2025 до суду надійшли витребувані докази. У судове засідання сторони не з`явилися. Відповідно до заяви представник позивача Ткаченко М.М. просить розглядати справу у відсутність представника товариства, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача адвокат Федоренко В.С. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача [PERSON] , позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, 28.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»), в особі директора Довгаля В.В., та [PERSON] було укладено Договір №4228896 про надання споживчого кредиту. За умовами договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 15\~000,00 грн. на умовах строковості, зворотності і платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Проценти за користування кредитом:8\~550,00 грн. Стандартна процентна ставка: 1,90% за кожен день користування кредитом. Кредит надається строком на 30 днів. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на картковий рахунок позичальника № [NUMBER] (повний номер картки [NUMBER] ). Вказаний договір, а також Додаток №1 до договору (таблиця), Паспорт споживчого кредиту, було підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором М290520, ідентифікатор введено 28.05.2021 о 18:07:19 (а.с.13, 14 копія договору, а.с. 14 копія таблиці, а.с. 14 - копія паспорту споживчого кредиту, а.с. 84 інформація від АТ «СЕНС БАНК»). Доказів на спростування факту укладення вказаного договору, Додатку №1 до договору (таблиця), Паспорт споживчого кредиту та отримання кредитних коштів у сумі 15\~000,00 грн. відповідачем не надано. Підписавши кредитний договір та супутні до договору документи, відповідач погодилася з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). Перерахування грошових коштів відповідачу за Договором №4228896\~про надання\~споживчого кредиту від 28.05.2021 у сумі 15\~000,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] підтверджується копією довідки (а.с. 16), а також інформацією, витребуваної від АТ «СЕНС БАНК» за клопотанням представника позивача (а.с. 84-87). Тому суд відхиляє заперечення відповідача з приводу не надання позивачем доказів щодо видачі їй кредитних коштів ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Оскільки матеріали справи спростовано цей факт. Крім того, слід зауважити, що не тільки на позивача покладено обов`язок доказування, такий обов`язок покладено й на відповідача, якщо вона вважає, що позивачем надано не належний доказ перерахування їй кредитних коштів. [PERSON] , у свою чергу, не надала суду доказів, що вона не є клієнтом АТ «СЕНС БАНК», та що їй не належить кредитна картка № [NUMBER] , не заявила клопотання щодо витребування доказів. Тобто вона не спростувала доводи позивача. Тому суд розглядає справу за наявними у справі доказами. Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст. 626, ст. 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч. 1 ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1, ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Механізм укладення електронного договору, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України\~«Про електронну\~комерцію» та «Про електронний цифровий підпис». Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3, ч. 4, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону). Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Ураховуючи наведене, кредитний договір з додатками між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем укладені сторонами правочину в електронній формі шляхом підписання його умов кредитодавцем електронним підписом та позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, позичальник свої зобов`язання за кредитним договором у погоджені сторонами строки не виконала, суму кредиту та відсотки за користування ним не сплатила (а.с. 17-19). 30.12.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») укладено Договір факторингу №30-12/2021-21, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за Договором №4228896 про надання споживчого кредиту від 28.05.2021 (а.с. 22, 24 копія договору з додатками). У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач мала заборгованість за Договором №4228896 про надання споживчого кредиту від 28.05.2021 станом на\~30.12.2021\~у розмірі 49\~200,00 грн., яка складається з наступного: 15\~000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 34\~200,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на дату відступлення права вимоги (а.с. 20). Відсотки нараховані за 121 день користування кредитними коштами. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступає ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за плату належні йому права грошової вимоги за кредитними договорами (а.с. 25, 26 копія договору з додатками). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором №4228896 про надання споживчого кредиту від 28.05.2021 у загальній сум заборгованості в розмірі 49\~200,00 грн. (а.с. 26). Як вбачається з досліджених судом доказів у справі, строк кредитування за Договором про №4228896 про надання споживчого кредиту від 28.05.2021 становить 30 днів, однак, відсотки були нараховані первісним кредитором поза межами строку кредитування. Суд погоджується з запереченням відповідача з цього приводу, викладеним у відзиві на позов, та вважає його обґрунтованим. Розмір відсотків відповідно до умов договору та супутніх документів має становити 8\~550,00 грн., а не 34\~200,00 грн., тому заборгованість за відсотками має бути зменшена до розміру 8\~550,00 грн. Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Як передбачено ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078\~ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Як передбачено ч. 1 ст.\~1081\~ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. Отже,\~судом встановлено\~факт невиконання\~належним чином\~зобов`язань по\~поверненню кредитних\~коштів відповідачем.\~У результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором, право вимоги за яким, на підставі договору факторингу перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Щодо заявлених вимог сплати інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне. Статтею 625\~ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитом, ТОВ «Вердикт Капітал» були нараховані фінансові санкції, передбачені статтею 625 ЦК України. Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданого розрахунку (а.с. 20), позивачем заявлені до стягнення з відповідача інфляційні втрати за січень та лютий 2022 року (до 23.02.2022) у сумі 438,12 грн. та 3% річних за період з 30.12.2021 по 23.02.2022 у сумі 69,04 грн. Суд погоджується з вказаним розрахунком, тому в цій частині позов слід також задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача заявлені суми інфляційних збитків та 3% річних, оскільки ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право на них перейшло з правом вимоги за Договором про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, про що свідчить Реєстр боржників. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідачем заявлено вимогу про застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності. Але суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача з огляду на таке. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячними погашенням платежів. Таким чином, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визнано місяцями. Отже, поряд з установленим строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Згідно ч. 3 ст.\~254\~ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число місяця останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За змістом ст. ст. 256, 257, 261, 262, 267\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначається моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Аналізуючи умови договору і зміст зазначених правових норм, можна зробити висновок про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору зазначено періодичними/щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03.06.2015 у справі №6-31цс15, від 06.04.2017 у справі №6-522цс17 та від 19.03.2014 у справі №6-20цс14. Зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 262 ЦК України). Як вбачається з Договору, строк кредитування становив 30 днів, після його спливу Позичальник мала здійснити погашення отриманого кредиту та сплатити відсотки за його користування. З викладеного вбачається, що зобов`язання за кредитним договором повинно обчислюватися з моменту настання строку погашення. Тобто позичальник мала виконати свої зобов`язання перед кредитором у строк до 27.06.2021. Відповідно позивач повинен був звернутися до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості у строк до 27.06.2024. У свою чергу, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом 20.01.2025. Однак, з цього приводу треба зауважити, що Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 було встановлено карантин. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020. «Карантинні» норми також були установлені п. 12 розділу «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України. Цей пункт передбачає, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. Законодавець застосував слово «продовжується», отже, він мав на увазі, що позовна давність спливає під час дії карантину, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення карантину. Крім того, Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків давності, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено пунктом 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», пункт 19 ЦК викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Ураховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позивачем доведено порушення позичальником умов кредитного договору, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором №4228896 про надання споживчого кредиту від 28.05.2021 у розмірі 24\~057,16 грн., з яких: 15\~000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 8\~550,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 438,12 грн. інфляційні збитки, 69,04 грн. 3 % річних. Тому позовні вимоги слід задовольнити частково. Щодо вимоги про розподіл судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 13\~000,00 грн. підтверджуються: Договором №01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги Адвокатським Об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с. 9); прайс-листом АО «Лігал Ассістанс», затвердженого Рішенням Загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023 (а.с. 9зв.); заявкою на надання юридичної допомоги №201 від 02.12.2024 (а.с. 11); витягом з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 27.12.2024 (а.с. 12). Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, беручи до уваги думку відповідача, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, оскільки суд вважає, що позивачем не були дотримані критерії розумності їх вартості. Тому розмір правничої (правової) допомоги має бути визначений у розмірі 3\~000,00 грн. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~422,40 грн. (а.с. 27), сплачений ним при подачі позову, однак оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141\~ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 1\~172,39 грн. (24\~057,16 грн. (сума боргу, стягнута судом) х 2\~422,40 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 49\~707,16 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).

Outcome: partial