Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

20.01.2024 до суду звернувся представник позивача з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором №3322008 від 08.07.2021 у розмірі 17405, 16 грн: заборгованість за тілом кредиту становить 4361 грн, заборгованість за відсотками становить 13044,16 грн, заборгованість за комісійними винагородами становить 0, 00 грн, заборгованість за пенею становить 0, 00 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 08.07.2021 [PERSON] уклала з ТОВ «МІЛОАН» договір про кредит №3322008 (далі Кредитний договір), на виконання умов якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5100 грн. Кредитний договір було укладено строком на 30 днів. Оскільки кредитні зобов`язання відповідачем не були виконані належним чином, ТОВ «МІЛОАН» на підставі укладеного договору відступлення прав вимоги від 11.11.2021 відступило право вимоги до відповідача за Кредитним договором на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Відповідно до договору відступлення прав вимоги сума боргу за Кредитним договором становить 17405,16 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту 4361 грн, заборгованість за відсотками 13044,16 грн. Тому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 17405,16 грн, а також судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. 22.01.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження і визначено строк для подачі відзиву. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Представник позивача просив розгляд справи провести за його відсутності, вимоги підтримує, не заперечує заочному розгляду справи та винесенню заочного рішення, про що зазначив у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Процесуальні документи із судовою повісткою направлені поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням за місцем реєстрації і повернуті суду. За таких обставин неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи і винесенню судового рішення. Оскільки позивач не заперечує заочному розгляду справи, про що зазначив у клопотанні, справу можливо розглянути за відсутності сторін у порядку заочного провадження за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 08.07.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «МІЛОАН» відповідач [PERSON] подала заявку на отримання кредиту № 3322008 такого змісту: сума кредиту 5100 грн; строк кредиту - 30 днів з 08.07.2021 року дата повернення кредиту - 07.08.2021 року; сума повернення кредиту - 5115,30 грн, складові частини кредиту: комісія за надання кредиту 0,00 грн (нараховується одноразово за ставкою 0,00% від суми кредиту за договором), проценти за користування кредитом 15, 30 грн (нараховується за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом); позичальник [PERSON] ідентифікаційний номер - [NUMBER] , дата народження [INFO] , номер мобільного телефону [NUMBER] , електронна пошта [INFO] , документ, що посвідчує особу паспорт громадянина України [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] та адреса проживання [ADDRESS] , освіта вища, соціальний статус найманий працівник, місце роботи Магазин Мелба , торгівля, щомісячні доходи 9000 грн ( а.с. 10). 08.07.2021 в електронній формі в особистому кабінеті [PERSON] , що був створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, укладено договір про споживчий кредит №3322008, за змістом якого, ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати [PERSON] кредит в сумі 5100 грн 00 коп., строком на 30 днів з 08.07.2021 року, термін повернення кредиту 07.08.2021 року, загальні витрати позичальника за кредитом 5115,30 грн, з яких 5100 грн 00 коп., комісія за надання кредиту 0,00 грн, 15 грн 30 коп. проценти за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредиту (а.с. 18-23). Відповідно до платіжного доручення 50750125 від 08.07.2021 ТОВ «Мілоан» перерахував [PERSON] 5100 грн ( а.с. 24). Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №12 від 11.11.2021, сформованого 09.12.2024 року представником позивача, до реєстру боржників включено, в тому числі, кредитний договір №3085122364 від 08.07.2021, укладений з [PERSON] , загальна сума заборгованості 17405,16 грн 00 коп., з яких 4361 грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 13044 грн 16 коп. заборгованість за нарахованими відсотками (а.с. 12). Платіжними інструкціями підтверджується перерахування ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» ТОВ «Мілоан» кошти в рахунок оплати за договором відступлення права вимоги №12Т від 11.11.2021 ( а.с. 28-29). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ст. 527 ЦК України передбачає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з вимогами ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В ч. 1 ст.1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст.1049 Цивільного кодексуУкраїни позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст. 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За приписами ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно з вимогами ст. 6, ч. 1ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України зазначено, щодоговір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За приписами ч. 1 ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. З наведеного вбачається, що договір №101591332 від 03.08.2021 було укладено між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в спосіб подання згоди відповідача на надання йому відповідної суми грошових коштів. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а, відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі. Відповідачем зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту виконані не були, хоча представником позивача надсилалася досудова вимога на адресу [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 11.11.2021 між ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №12Т, відповідно до умов якого кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с. 38-42). Згідно з вимогами ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третястатті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що між відповідачем та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про надання споживчого кредиту в електронній формі в особистому кабінеті відповідача, у якому сторони погодили всі істотні умови договору. Однак, долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості не містить детального розрахунку суми боргу за нарахованими відсотками в сумі 17405, 26 грн, а тому суд не може взяти його до уваги ( а.с. 13). При підписанні договору про споживчий кредит, сторони погодили загальну вартість за кредитом, що становить 5115 грн 30 коп., і складається із 5100 грн 00 коп. тіла кредиту, 15,30 грн процентів за користування кредитом. Враховуючи те, що відповідачем не надано доказів повернення первісному кредитодавцю або позивачу отриманих за вказаним договором кредитних коштів, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5115 грн 30 коп. заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодовуються пропорційно до задоволених вимог. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити таке. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Стародуб І.В. при зверненні до суду надано такі документи: - договір № 42649746 про надання правничої допомоги, укладені між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Стародуб І.В.; - акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), у якому сторони підтверджують, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 6000,00 грн.; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Стародуб І.В., необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості на суму 6000 грн. Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням викладеного заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, сталою правовою позицією і не є завищеними. З урахуванням пропорційності задоволених вимог на 29,4% , сума витрат на правову допомогу, яка підлягає відшкодуванню становить 1764 грн . Щодо судового збору. Враховуючи, що вимоги задоволено частково на 29,4%, вважаю, що судовий збір підлягає стягнення пропорційно, тобто в сумі 712,18 грн.

Outcome: partial