Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року справа № 171/2620/24, яка надійшла з Апостолівського районного суду за підсудністю, прийнята мною до свого провадження. Судове засідання призначено в приміщенні Орджонікідзевського міського суду на 3.02.2025 року о 10 годині 30 хвилин, розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з?явився, його представник адвокат Галайдюк Ф.І. надіслав до суду письмове клопотання, яким просить провести судове засідання та розгляд справи по суті за їх відсутності. При цьому зазначив, що відповідачі відзив на позов не надіслали, а тому він не заперечує проти винесення заочного судового рішення, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі причини своєї неявки не повідомили, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. У зв`язку з неявкою відповідачів розгляд справи перенесено на 17.04.2025 року об 11 год. 30 хв. Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про явку в судове засідання 17.04.2025 року об 11 год. 30 хв. З огляду на що відповідачі, відповідно до пунктів 11, 12 ст.128 ЦПК України,\~з опублікуванням оголошення про виклик вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Позивач в судове засідання не з?явився, але його представник повторно надіслав суду письмове клопотання, яким просить провести судове засідання та розгляд справи по суті за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений. Відповідно до статей 280\~-\~282\~ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв?язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно позову позивача [PERSON] його колишня дружина, з якою він розлучився 18 серпня 1998 року, що підтвердив свідоцтвом про розірвання шлюбу, видане 25 жовтня 2005 року відділом РАЦС Апостолівського районного управління юстиції Дніпропетровської області. А [PERSON] це їхня спільна донька, народжена у шлюбі. Подружжя розлучилися коли їй було лише 8 років. У червні 1999 року вони разом отримали право на вселення до квартири секційного типу за адресою: [ADDRESS] . Квартира належала тоді і належить на даний час Зеленодольській міській раді тоді ще Апостолівського району, а віднедавна Криворізького району Дніпропетровської області. Після розлучення відповідачі виїхали забравши усі свої речі на постійне місце проживання до Португамльської Респумбліки - держави, яка розташована переважно на Піренейському півострові, у південно-західній Європі, країни ЄС. Відтоді ні він з ними, ні вони з ним не спілкуються, через це йому невідомі ні їхні телефони, ні електронні адреси, ні адреса місця проживання. Житлом відповідачі не цікавляться, ні на що не претендують, ніяких витрат на утримання квартири не несуть, а він, будучи пенсіонером за віком, мусить щомісячно не тільки за себе, а й за відповідачів із пенсії сплачувати КП «Зеленодольський міський водоканал» комунальні послуги у вигляді плати за вивезення сміття тощо. Вважає, що цим самим об?єктивно порушуються його права. Щоб не нести у подальшому цих витрат він вирішив звернутися до суду з цим позовом. На підтвердження факту непроживання відповідачів у квартирі секційного типу за адресою: [ADDRESS] , де сторони зареєстровані, позивач надав суду комісійний акт від 28.01.2021 року № 197 про фактичне місце проживання мешканців м. Зеленодольськ. У ньому відображено, що у квартирі мешкає лише один позивач. Акт підписаний членами комісії та двома свідками-сусідами. Їхні підписи скріплені мокрою печаткою виконавчого комітету Зеленодольської міської ради. Акт додано в оригіналі. Відповідно дост.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст.\~64\~ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст.\~71\~Житлового кодексу\~України «При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців». Відповідно до ст.72 того ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2.ст.\~107\~того ж\~Кодексу у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Отже, наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985, на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі статей 71, 72 ЖК України, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved