Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Новодмитрівської сільської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неї - його дочки [PERSON] , [INFO] ; Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відспільного проживання у її батьків [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась дочка [PERSON] . [INFO] її мати [PERSON] померла і [PERSON] наразі проживає разом з бабусею [PERSON] . Так як батько дитини самоусунувся від утримання дочки, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не відвідує батьківські збори у шкільному закладі, де навчається його дочка. Вихованням, навчанням та утриманням дитини займається виключно бабуся. За таких обставин, вважаючи, що її батько ухиляється від обов`язків по її утриманню та вихованню, не цікавиться та не піклується про здоров`я дочки, фізичний та духовний розвиток, [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26.09.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання. Ухвалою суду від 28.02.2025 року підготовче провадження закрите та призначено справу до судового розгляду, який відкладався із-за неявки відповідача. У судовому засіданні представник позивача, якого підтримала позивач, просили суд позовні вимоги задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав стосоно його неповнолітньої доньки [PERSON] з підстав, які вказані у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, повідомив, що має іншу сім`ю і дійсно не цікавиться життям та навчанням його доньки [PERSON] . Тому просив позбавити його батьківських прав стосовно його неповнолітньої доньки [PERSON] . Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні підтримав [PERSON] та просив її позов задовольнити, так як це відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Згідно з даними свідоцтва про народження, виданого повторно серії [NUMBER] , від 16.08.2023 року, [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.08.2023 року [PERSON] померла [INFO] у віці 38 років. Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 15.07.2024 року за адресою [ADDRESS] , умови проживання дитини добрі, у дитини є окреме спальне місце, письмовий стіл, комп`ютер, шкаф для одягу, дитини забезпечена в достатній кількості речами домашнього вжитку, побутовою технікою, у квартирі чисто, охайно. У сім`ї доброзичливі стосунки, створені всі необхідні умови для нормального розвитку, проживання та навчання дитини. Згідно з довідкою від 28.03.2024 року за вих. № 38, виданою директором Золотоніської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 [PERSON] [INFO] року навчається у 9 класі. За час навчання батько дитини в школу жодного разу не приходив, не цікавився навчанням та успіхами дитини, не допомагав їй у навчанні. Ці ж обставини стверджуються й характеристикою класного керівника [PERSON] . З Висновку органу опіки та піклування Новодмитрівської сільської ради, затвердженого рішенням виконкому Новодмитрівської сільської ради від 05.12.2024 року № 312 вбачається доцільним з метою захисту законних прав та інтересів дитини позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] , стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . У своєму виступі в судовому засіданні відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги та повідомив, що він не бере участі у вихованні дитини, оскільки має іншу сім`ю, працює і з дитиною не спілкується. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Із систематичного аналізу положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні дитини, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Частиною другою ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у сумі 1211.20 грн.

Outcome: approved