Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

Заступник керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Івано-Франківської КЕЧ району пред`явив позов до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування службовою квартирою, та його виселення. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що згідно з Положенням про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 №448, Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина району (надалі Івано-Франківська КЕЧ району) відноситься до квартирно-експлуатаційних органів Збройних Сил України. Івано-Франківська КЕЧ району є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банку, утримується окремим штатом, гербову печатку із своїм найменуванням. Начальник Івано-Франківської КЕЧ району несе повну відповідальність за її стан та діяльність перед органом управління майном Міністерством оборони України. Начальник Івано-Франківської КЕЧ району підпорядковується безпосередньо командувачу Сил логістики Збройних Сил України і є прямим начальником військовослужбовцям та працівникам установи. Одним із основних завдань Івано-Франківської КЕЧ району є забезпечення військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, дислокованих у зоні відповідальності установи, казармено-житловим фондом, комунальними спорудами, їх технічною експлуатацією, наданням військовим частинам комунальних послуг та енергоносіїв, забезпеченням їх меблями, казарменим інвентарем, технічним майном квартирно-експлуатаційної служби, пожежним обладнанням, матеріалами, комунальним обладнанням і запасними частинами для потреб експлуатації та поточного ремонту казармено-житлового фонду і комунальних споруд. Також, здійснення заходів з розквартирування військ та постановка на всі види квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин, які формуються або передислоковуються, а також зняття з усіх видів квартирно-експлуатаційного забезпечення; організація забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Івано-Франківською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони 05.08.2024 на адресу Івано-Франківської КЕЧ району подано лист про надання інформації про вжиті заходи щодо відновлення порушених інтересів держави. Зі змісту листа Івано-Франківської КЕЧ району від 12.09.2024 за№11/1608, наданого у відповідь на зазначений запит спеціалізованої прокуратури, вбачається, що Івано-Франківською КЕЧ району самостійно не вживались заходи щодо захисту інтересів держави, а також останньою надано документи для заявлення позовної заяви Івано-Франківською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони. Незважаючи на наявне на цей час порушення прав та інтересів держави, Івано-Франківська КЕЧ району не вживає та найближчим часом не вживатиме заходів представницького характеру з метою захисту інтересів держави. Ураховуючи викладене, 04.09.2024 спеціалізованою прокуратурою в порядку вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу Івано-Франківської КЕЧ району подано лист про намір Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони звернутись в їх інтересах до суду. Станом на час подання позовної заяви, позивачем упродовж тривалого часу вжиття заходів представницького характеру здійснено не було, позовна заява до відповідача про виселення із службового житлового приміщення заявлена не була. Таким чином, пред`явлення цього позову в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Івано-Франківська КЕЧ району, здійснюється відповідно до норм Конституції України, якими на прокуратуру України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Вказує, що на балансі Івано-Франківської КЕЧ району знаходиться житлове приміщення - квартира загальною площею 56,35 кв.м по [ADDRESS] . Згідно ордеру №28 від 10.08.1999 з Державного житлового фонду Івано-Франківською КЕЧ району військовослужбовцю військової частини [NUMBER] прапорщику [PERSON] виділено у користування квартиру за вищевказаною адресою. Надалі, на підставі вказаного ордеру, між начальником Будинкоуправління №2 Івано-Франківської КЕЧ району та [PERSON] укладено договір по найму жилого приміщення від 10.08.1999 №28 квартири площею 56,35 кв.м по [ADDRESS] . Відповідно до довідки Делятинської селищної ради Івано-Франківської області від 05.09.2024 за вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON] . Пунктом 6 Договору визначено, що цей договір можна дотерміново розірвати судовим порядком без пред`явлення іншого жилого приміщення у випадку, якщо наймач до цього часу виїхав з членами сім`ї в іншу місцевість, не повернувся після закінчення броні, а при відсутності броні протягом 6 місяців після виїзду. Актами Івано-Франківської КЕЧ району про не проживання від 28.11.2022, від 20.10.2023, від 02.02.2023 та від 20.02.2024, листом від 12.09.2024 підтверджено, що відповідач більше 10 років не проживає у спірній службовій квартирі у зв`язку із проживанням у м. Коломия Івано-Франківської області. Також у відповідача у власності наявне житло квартира площею 32,9 кв.м по [ADDRESS] . Таким чином, будучи лише зареєстрованим і фактично не проживаючи у спірній квартирі, маючи у власності інше житлове приміщення, відповідач порушує конституційне право позивача як власника цього майна на володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Зокрема, не звільнивши службову квартиру, відповідач порушує житлові права інших військовослужбовців, які дійсно потребують житла. Зазначає, що на сьогоднішній день, у зв`язку з введенням в країні воєнного стану та значним збільшенням особового складу військових частини і установ, дуже важливим є забезпечення їхнього житлового простору, оскільки, багато військовослужбовців не мають достатньої кількості житла, відповідне утримання військових та їх сімей незадовільне, що може негативно позначитися на їх здоров`ї та виконанні службових обов`язків. Посилаючись на викладене та на відсутність у відповідача законних підстав для проживання у спірній службовій квартирі, необхідність поновлення порушеного права державної власності, прокурор просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірною службовою квартирою та виселити його із цієї службової квартири. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Пояснив, що відповідач втратив право користування спірною службовою квартирою тому підлягає виселенню з такої. Просив задовольнити позов в повному обсязі. Крім того зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду цієї справи. Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, просив їх задовольнити, зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на адресу його місця проживання та місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток. Проте, 03.02.2025, 04.02.2025, 25.02.2025, 01.03.2025, 18.03.2025, 02.04.2025, 10.04.2025 та 15.04.2025 до суду повернуто конверти з відправленням, згідно довідки підприємства поштового зв`язку причина невручення: «адресат відсутній за вказаною адресою». Також виклик відповідача у справі у судове засідання здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. У постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Згідно ч. 5 ст. 259, ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом із занесенням до протоколу судового засідання постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши прокурора, представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. На підставі ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. У постанові від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (п. 40 постанови). Таким чином, за наявності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави саме у спірних правовідносинах, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо цей компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо, чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на її попередні висновки про те, що бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Згідно з Положенням про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 року № 448, Івано-Франківська КЕЧ району відноситься до квартирно-експлуатаційних органів Збройних Сил України. Крім цього, Івано-Франківська КЕЧ району є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банку, утримується окремим штатом, має гербову печатку зі своїм найменуванням. Начальник Івано-Франківської КЕЧ району несе повну відповідальність за її стан та діяльність перед органом управління майном Міністерством оборони України. Одним із основних завдань Івано-Франківської КЕЧ району є: забезпечення військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, дислокованих у зоні відповідальності установи, казармено-житловим фондом, комунальними спорудами, їх технічною експлуатацією, наданням військовим частинам комунальних послуг та енергоносіїв, забезпеченням їх меблями, казарменим інвентарем, технічним майном квартирно-експлуатаційної служби, пожежним обладнанням, матеріалами, комунальним обладнанням і запасними частинами для потреб експлуатації та поточного ремонту казармено-житлового фонду і комунальних споруд. Відповідно до листа Івано-Франківської КЕЧ району від 12.09.2024 за №11/1608, наданого у відповідь на запит спеціалізованої прокуратури, Івано-Франківською КЕЧ району самостійно не вживались заходи щодо захисту інтересів держави, а також останньою надано документи для заявлення позовної заяви Івано-Франківською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони. Спеціалізованою прокуратурою 04.09.2024 за №30.53/02-2039 в порядку вимог ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу Івано-Франківської КЕЧ району подано лист про намір Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони звернутись в їхніх інтересах до суду. При цьому, позивачем упродовж тривалого часу вжиття заходів представницького характеру здійснено не було, позовна заява до відповідача про виселення із службового житлового приміщення заявлена не була. Таким чином, є підстави вважати звернення прокурора з позовом в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Івано-Франківська КЕЧ району, обґрунтованим. Судом встановлено, що відповідно до акта про не проживання, затвердженого начальником Івано-Франківської КЕЧ (району), від 28.11.2022 в будинку 43 квартирі [ADDRESS] , стосовно [PERSON] комісією в складі: голови комісії працівника Збройних Сил України [PERSON] , начальника юридичної служби; членів комісії: працівника Збройних Сил України Николайчука Г.М., інспектора з обліку і розподілу житлової площі; працівника Збройних Сил України Ярової А.І., інженера; працівника Збройних Сил України Лейбюк Г.Ю., бухгалтера-ревізора фінансово-економічного відділення; представника військової частини [NUMBER] підполковника [PERSON] , перевіркою встановлено, що в квартирі [ADDRESS] з 2012 року не проживає [PERSON] , який зареєстрований за цією адресою. [PERSON] проживає разом з сім`єю в м. Коломия понад 10 років, що підтверджують сусіди - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акта про не проживання, затвердженого начальником Івано-Франківської КЕЧ (району), від 20.10.2023 в будинку [ADDRESS] , стосовно [PERSON] комісією в складі: голови комісії працівника Збройних Сил України [PERSON] , начальника юридичної служби; членів комісії: працівника Збройних Сил України Николайчука Г.М., інспектора з обліку і розподілу житлової площі; працівника Збройних Сил України Ярової А.І., інженера; перевіркою встановлено, що в квартирі [ADDRESS] з 2012 року не проживає [PERSON] , який зареєстрований за цією адресою. [PERSON] проживає в м. Коломия разом з сім`єю понад 10 років. Згідно акта про не проживання, затвердженого начальником Івано-Франківської КЕЧ (району), від 02.02.2023 в будинку [ADDRESS] , стосовно [PERSON] комісією в складі: голови комісії працівника Збройних Сил України [PERSON] , начальника юридичної служби; членів комісії: працівника Збройних Сил України Николайчука Г.М., інспектора з обліку і розподілу житлової площі; працівника Збройних Сил України Ярової А.І., інженера; працівника Збройних Сил України [PERSON] бухгалтера-ревізора фінансово-економічного відділення; представника військової частини [NUMBER] , підполковника [PERSON] перевіркою встановлено, що в квартирі [ADDRESS] з 2012 року не проживає [PERSON] , який зареєстрований за цією адресою. [PERSON] проживає разом з сім`єю в м. Коломия понад 10 років, що підтверджують сусіди - [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2024/010596078 від 04.09.2024 адреса реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] [ADDRESS] . Довідкою Івано-Франківської КЕЧ (району) № 15/257 від 16.12.2024 про перебування на балансі житлової квартири [ADDRESS] підтверджено, що згідно даних бухгалтерського обліку Івано-Франківської КЕЧ району, житлова квартира [ADDRESS] перебуває на балансі Івано-Франківської КЕЧ району та є власністю Міністерства оборони України. Відповідно до довідки Делятинської селищної ради про зареєстрованих у житловому приміщені осіб за даними реєстру територіальної громади № 1019/09.1.07 від 05.09.2024 за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований тільки [PERSON] , [INFO] , серія паспорта [NUMBER] дата реєстрації 25.01.2000. Відповідно до договору найму жилого приміщення в будинках Міністерства оборони № 28 [PERSON] та КЕЧ Івано-Франківського району в особі керівника будинкоуправління 15.07.1999 уклали договір про те, що керівник будинкоуправління здає наймачеві з 15.07.1999 жиле приміщення, загальною жилою площею в 56,35 кв.м. в квартирі [ADDRESS] для проживання в приміщенні наймача і його сім`ї. Пунктом 2 договору визначено, що керівник будинкоуправління здає, а наймач приймає в користування позначене в п. 1 приміщення в стані і з обладнанням вказаним в приймальному акті. Відповідно до п. 3 договору наймач зобов`язаний користуватися приміщенням виключно в його прямому призначенні і з точністю виконувати правила внутрішнього розпорядку в квартирах; користуватися підсобними приміщеннями і місцями загального користування в їх прямому призначенні на рівних правах з іншими наймачами, які проживають в цій квартирі; вносити будинкоуправлінню квартирну плату за користування жилим приміщенням в сумі і в терміни, які встановлені діючими законами, а також оплачувати в такому порядку за комунальні послуги і центральне опалення; оплачувати будинкоуправлінню всі збитки від пошкодження по вині наймача або осіб, що проживають з ним по їх фактичній вартості; проводити за свій рахунок необхідний поточний ремонт жилих приміщень і місць загального користування. Пунктом 6 Договору визначено, що цей договір можна дотерміново розірвати судовим порядком без пред`явлення іншого жилого приміщення у випадку, якщо наймач до цього часу виїхав з членами сім`ї в іншу місцевість, не повернувся після закінчення броні, а при відсутності броні протягом 6 місяців після виїзду. Згідно інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 393738601 від 05.09.2024 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру, загальною площею: 32.9 кв.м, житловою площею: 14.6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48191084 від 12.08.2019 10:50:19, приватним нотаріусом Яцком Петром Петровичем, Коломийський районний нотаріальний округ, Івано-Франківська область Листом Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) №11/2091 від 01.08.2024. під час обстеження жилих приміщень осіб, які втратили зв`язок із Збройними Силами України на предмет законності їх утримання за адресою: смт. Делятин Івано-Франківської області, військове містечко № [NUMBER] Делятинського гарнізону було виявлено відсутність громадян за місцем реєстрації більше 10 років, а саме: [PERSON] , зареєстрований, однак не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2012 року за свідченнями сусідів [PERSON] проживає разом із сім`єю в місті Коломия. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Вимогами ст. 118, 121 ЖК України передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно ч. 1-3 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 62 ЖК України до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також норми Цивільного кодексу України. Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а ст. 150 ЖК України визначено, що власник має право використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги закріплені і в ст. 383 ЦК України. Відповідно до ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Вказані норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена правова позиція закріплена у Постанові Верховного Суду України №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року, також у Постанові Верховного Суду України №2931 від 15 травня 2017 року. Положеннями ст. 383, 391 ЦК України передбачено право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб. Визначальним для захисту права на підставі цих норм є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайм (найм) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайм (найм) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України. У відповідності до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081, військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями,що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла. Військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями. Службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (у тому числі на дружину(чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця вданому або іншому населеному пункті). Члени сім`ї військовослужбовця дають письмову згоду на проживання в службовому житловому приміщенні. Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках. У разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством. Згідно Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, громадяни, вказані в рішенні про надання службового жилого приміщення, дають письмове зобов`язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жилі приміщення належать на праві приватної власності). За змістом ст. 123 ЖК України до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, ч. 6 ст. 101, ст. 103-106 цього Кодексу. Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. За встановлених обставин справи, відповідач, будучи лише зареєстрованим і фактично не проживаючи в спірній службовій квартирі тривалий час, порушує конституційне право позивача як власника цього майна на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, зокрема, не звільнивши службову квартиру, відповідач порушує житлові права інших військовослужбовців, які дійсно потребують житла. При цьому, у нього на праві приватної власності перебуває інша квартира в м. Коломия Івано-Франківської області та матеріали справи не містять будь яких даних щодо існування обставин, визначених ч. 3 ст. 71 ЖК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Івано-Франківська КЕЧ району, та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування службовою квартирою загальною площею 56,35 кв.м по [ADDRESS] і виселення його з цієї квартири. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді покладаються на відповідача та з нього слід стягнути на користь Івано-Франківської\~спеціалізованої прокуратури\~у сфері\~оборони Західного\~регіонусплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4 844,80 грн.

Outcome: approved