Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

31 березня 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду із відповідною позовною заявою до [PERSON] , у якій зазначило, що 05.07.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №8058930, за яким останньому було надано в кредит 9000 грн, строком на 350 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом, які нараховуються за кожен день користування кредитом, та обраховуються за ставкою 1,5% стандартною ставкою. Оскільки [PERSON] не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором виникла заборгованість у загальному розмірі 29025 грн, яка складається з: 9000 грн - заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 15525 грн - заборгованості за нарахованими процентами; 4500 грн - заборгованість за пенею та/або штрафом. 27.01.2025 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Факторинг Партнерс" було укладено договір 27.01/25-Ф, за яким до ТОВ "Факторинг Партнерс" перейшли права вимоги до позичальників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №8058930. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №8058930 від 05.07.2024 у розмірі 29025 грн, судові витрати у розмірі 2422,40 грн та витрати понесені на правову допомогу 9000 грн. Представник позивача Сердійчук Я. в судове засідання не з`явилася, у прохальній частині позовної заяви просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, заперечував проти стягнення відсотків, зазначав що не сплачував кредит і відсотки через відсутність роботи, та просив суд зменшити суму витрат на правову допомогу. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 05 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем в електронному вигляді, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», було укладено електронний договір №8058930 про надання споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронно цифровим підписом одноразовим ідентифікатором А3811 05.07.2024 року о 22:47:25( а.с.52-70). Згідно п.1.2, 1.3 кредитного договору товариство надало клієнту грошові кошти в розмірі 9000 грн, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки передбачені Договором. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, його строк становив 350 днів, з періодичністю сплати процентів кожні 25 днів. Як вбачається із п.1.5.1 -1.5.2 кредитного договору, сторони також погодили фіксовану стандартну процентну ставку за користування коштами кредиту у розмірі 1,50 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (10352,48% річних) у межах строку надання кредиту. А також знижену процентну ставку 1,35 % на ден, яка застосовується з умов визначених п.1.5.2 Договору. Сукупна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 56250 грн. За умовами п.2.1 розділу 2 Договору «Порядок та умови надання кредиту» товариство зобов`язалося надати кошти кредиту у безготівковій формі шляхом їх перерахування відповідачу на платіжну картку № [NUMBER] . За умовами п.6.4.1,6.4.2 розділу 6. «Відповідальність сторін» Договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язався сплатити товариству штраф у розмірі 810 грн. на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 180 грн. починаючи з п`ятого дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання. Терміни повернення кредиту, з 05 липня 2024 року по 20 червня 2025 року та сплати щомісячного платежу, який складається з суми кредиту і нарахованих процентів також було визначено \~графіком платежів, що є Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №8058930 від 05.07.2024 року ( а.с.86). ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу кредит в сумі 9000 грн. З розрахунку заборгованості за договором №8058930 укладеним 05 липня 2024 року вбачається, що загальна заборгованість відповідача на дату подання позову становить 29025 грн. з яких: 9000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 15525 грн. заборгованість за процентами; 4500 грн. заборгованість за штрафами (а.с.16-26). 27 січня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір факторингу №27.01/25-Ф ( а.с.30-39). Відповідно до умов договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Партнерс», як фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження Клієнта ТОВ «Авентус Україна» за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. З копії Реєстру боржників до договору факторингу №27.01./25-Ф від 27 січня 2025 року убачається, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №8058930 укладеним 05.07.2024 року (70-73). За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Згідно з ч. 1ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнавався. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих в кредит коштів, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Відповідач визнав, що не виконував умови укладеного кредитного договору через відсутність роботи та доходу. З огляду на викладене, оскільки відповідач не виконав зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 8058930 укладеним 05 липня 2024 року, з нього на користь позивача слід стягнути нараховану заборгованість за кредитним договором у повному обсязі. Згідно частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №02-07/2024 від 02 липня 2024 року, укладеного з адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс", прайс-лист адвокатського об`єднання "Лігал Ассістанс", заявку на надання юридичної допомоги №691 від 01 лютого 2025 року та витяг з акту №5 про надання юридичної допомоги від 28 лютого 2025 року, в якому зазначено про надані послуги позивачу за позовом до [PERSON] за надання усної консультації 3000 грн. та за складання позовної заяви 6000 грн. ( а.с.88-91). За правилами частини 4\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідач заперечував проти стягнення з нього витрат позивача у заявленому розмірі 9000 грн. У вимірі обставин справи суд вказує на те, що розглянутий судом спір виник із цивільних правовідносин, а саме стягнення заборгованості за кредитним договором. Правова регламентація спірних правовідносин є чіткою, національне законодавство у відповідній частині труднощів для розуміння не викликає. Суд зауважує, що даний спір про стягнення заборгованості за кредитним договором був розглянутий в спрощеному провадженні з повідомленням сторін за одне судове засідання, при цьому відповідач частково визнав позовні вимоги. Також судом враховано кількість процесуальних документів, підготовлених представником позивача для складання позовної заяви, яка була незначною та не вимагала від адвоката надмірних зусиль для їх підготовки. Таким чином, заявлені до відшкодування 9000 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним зі складністю справи. Відтак з огляду на незначну складність справи суд, виходячи з критерію пропорційності суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 2000 грн. За таких обставин суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: partial