Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області звернулася [PERSON] з позовом до Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Просить визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на земельну ділянку, розташовану у с. Тараща Звенигородського (колишнього Корсунь-Шевченківського) району Черкаської області розміром 2,7317 га, кадастровий номер 7122587600:06:001:0343. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що померлий [INFO] [PERSON] доводиться їй батьком. Право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку підтверджувалося Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 035536, оригінал якого втрачено. Позивач спадщину після смерті свого батька прийняла, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на цю земельну ділянку так як постановою державного нотаріуса Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Гончаренко Ю.І. їй відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку у зв`язку з тим, що документ, який засвідчує право власності на земельну ділянку виданий 20.02.2002, тобто після смерті батька і рекомендовано звернутися до суду для вирішення цього питання. Ухвалою суду від 10.12.2024 відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження. Витребувано у Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №347/2001 від 18.05.2001 щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 11.03.2025 справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явилися, у своїй позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач Селищенська сільська рада свого представника в судове засідання не направила, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у відсутність їхнього представника, проти задоволення позову не заперечує. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. [PERSON] помер [INFO] у с. Селище Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19.08.2000 Селищенською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Селищенської сільської ради 01.10.2024 № 6987, місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавця - с. Селище Звенигородського (Корсунь-Шевченківського) району Черкаської області. Цією ж довідкою підтверджується те, що позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняла, так як у довідці зазначено про те, що на день смерті [PERSON] , померлого [INFO] , разом з ним проживала і вела спільне господарство [PERSON] . Крім них у цьому господарстві ніхто не був зареєстрований і не проживав. Родинні відносини позивача та спадкодавця підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] , виданим Селищенською сільською радою 04.05.1961, згідно з яким батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . Зміна позивачкою її дошлюбного прізвища " [PERSON] " на шлюбне [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 25.09.1982 Селищенською сільською радою. Позивач на підтвердження тих обставин, що [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 2,7317 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Селищенської сільської ради, надав суду копію державного акта на право власності на землю серії І-ЧР № 035636, виданого на ім`я [PERSON] на підставі рішення сесії Селищенської сільської Ради народних депутатів № 17-2 від 09.11.2001. Також Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області 08.11.2024 відповіддю № 1782/0-1851/6-24 повідомило [PERSON] про те, що земельна ділянка площею 2,7317 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акта серія І-ЧР № 035636 від 20.02.2002 з кадастровим номером 7122587600:00:00:433 (згідно державного акта), що розташована за адресою: Черкаська область, Звенигородський (Корсунь-Шевченківський) район, с. Тараща, належить [PERSON] . Відомості про дану земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру, у зв`язку із зміною нумерації кадастрових зон і кварталів земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 7122587600:06:001:0343. Відповідно до оголошення у газеті "Надросся" (№24 від 13.06.2024) загублений Державний акт на земельний пай серії І-ЧР № 035636, виданий 20.02.2002 Селищенською сільською радою на ім`я [PERSON] , вважати недійсним. Постановою державного нотаріуса Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Гончаренко Ю.І. від 07.09.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,7317 га, що розташована на території Селищенської сільської ради Звенигородського (колишнього Корсунь-Шевченківського) району Черкаської області і належала [PERSON] у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 035636 видано 20.02.2002, тобто після смерті [PERSON] . З наданої на виконання ухвали суду від 10.12.2024 Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи №347/2001, заведеної 18.05.2001 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається що після смерті батька позивачки, остання прийняла спадщину, інші спадкоємці спадщину не приймали. У даній спадковій справі 18.05.2001 нотаріусом позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок її померлого батька, який розміщений у [ADDRESS] . Отже, відповідно до матеріалів справи позивач спадщину після смерті свого батька прийняла, а інші спадкоємці, крім позивача, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] , відсутні. Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог суд зазначає наступне. Згідно із ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Частина 3 ст. 22 Конституції України стверджує, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод. Ця норма згідно зі ст. 8 Конституції України має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду. Відповідно до п. 6 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, не може бути позбавлений права переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, у цьому випадку позивач, успадкувавши право власності на земельну ділянку, відповідно до Перехідних положень ЗК України, повинна переоформити у встановленому порядку право власності на земельну ділянку. Громадяни та юридичні особи, відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Тобто, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця, спадкоємець має право, згідно з пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 1127, подати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця. Перелік документів передбачений в статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. До них належать: документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Підставою для державної реєстрації права власності, відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, проводиться нотаріусом після подачі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. "г" ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З 1 січня 2013 року у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр» правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку замість державного акта є свідоцтво про право власності на земельну ділянку, у разі набуття права на земельну ділянку в межах норм безоплатного виділення відповідно до ЗКУ, чи витяг із реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, у разі переходу права на земельну ділянку від однієї особи до іншої. Чіткий порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат». На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-УІ). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 2612.1992 "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Ураховуючи, що покійний батько позивачки на законних підставах набув право власності на вказану вище земельну ділянку, але за життя не отримав правовстановлюючий документ, у зв`язку з чим приватний нотаріус правомірно прийняла рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивач позбавлена можливості оформити спадкове майно в нотаріальному порядку. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15) (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII ( 3425-12 ) "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV ( 2709-15 ) "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася [INFO] , то відносини спадкування у цьому спорі регулюються ЦК УРСР, згідно з яким спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави (ст. 524 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст. 526 ЦК УРСР). Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ст. 529 ЦК УРСР). При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (ст. 530 ЦК УРСР). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства (ст. 531 ЦК УРСР). Позивач ставить питання про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті її батька права власності на земельну ділянку померлого. Для оформлення спадкових прав в Україні діє система органів нотаріату, які є належними суб`єктами надання послуг з оформлення громадянами спадкових прав. Згідно з приписами пунктів 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється на підставі документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи вищевикладене, а також відсутність заперечень відповідача, суд виснує, що задоволення позову відповідає вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому за позивачкою слід визнати у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на земельну ділянку, розташовану у с. Тараща Звенигородського (колишнього Корсунь-Шевченківського) району Черкаської області розміром 2,7317 га, кадастровий номер 7122587600:06:001:0343.

Outcome: approved