Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

У лютому 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 14 467, 74 грн., з яких: 6000 грн. заборгованість за тілом кредитом, 6 804 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, комісія -223, 74 грн. та неустойка у розмірі 1 400 грн., 2422,40 грн. судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] 22 квітня 2024 року укладено кредитний договір № 22.04.2024-100002065. Договір складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 22 квітня 2024 року та заявки № 22.04.2024-100002065 від 22 квітня 2024 року. Відповідно до умов вищевказаного кредиту сума кредиту складає 6000,00 грн., строк кредиту - 98 дні, датою повернення кредиту є 28 липня 2024 року року; процентна ставка -у розмірі 1,35% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Спосіб надання кредиту: електронний переказ на реквізити вказані позичальником у заявці на видачу кредиту, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Позивач свої зобов`язання перед Відповідачем виконав у повному обсязі, що підтверджується чеком про електронний переказ коштів від 22.04.2024. У зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 14 467, 74 грн., з яких: 6000 грн. заборгованість за тілом кредитом, 6 804 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, комісія -223, 74 грн. та неустойка у розмірі 1 400 грн. На підставі викладеного, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору. Позивач просив проводити розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Ухвалою судді від 03 березня 2025 року в справі відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відзив від відповідача не надійшов. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 22 квітня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 22.04.2024-100002065, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до умов вищевказаного кредиту сума кредиту складає 6000,00 грн., строк кредиту - 98 дні, датою повернення кредиту є 28 липня 2024 року року; процентна ставка -у розмірі 1,35% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та переказав відповідачу на картковий рахунок грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Оскільки, відповідачем порушене зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування ними, що встановлені умовами кредитного договору, то станом на 28 липня 2024 року за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 14 467, 74 грн., з яких: 6000 грн. заборгованість за тілом кредитом, 6 804 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, комісія -223, 74 грн. та неустойка у розмірі 1 400 грн. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума отриманого кредиту, проценти за користування ним та комісія підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог позивача про стягнення неустойки у розмірі 1 400 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваних грошових коштів, належними до сплати кредиторові. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд враховує, що позивач не надав суду детальний розрахунок неустойки із зазначенням конкретного періоду нарахування відповідачу неустойки в розмірі 1 400 грн., кількість прострочених днів та інше, а також, що з 24 лютого 2022 року у період воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, споживач [PERSON] звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1 400 грн. неустойки за кожен день прострочення платежу. У порядку статті 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з [PERSON] на користь овариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2 191, 01 грн. (2422,40/100%*90,05%). На підставі викладеного та

Outcome: approved