Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

У листопаді 2024 року Товариство з додатковою відповідальністю (далі - ТзДВ) «Страхова компанія «Оберіг», через адвоката Стецюру О.В. (довіреність а.с.31), через систему «Електронний суд» звернулось з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 22 654,69 грн, інфляційні втрати - 1 367,12 грн, пеню - 4 157,69 грн, 3% річних - 458,66 грн, а всього стягнути 28 638,16 грн. Також позивач просить стягнути 7 300,00 грн витрат на правову допомогу, 2 422,40 грн судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з вини відповідачки 15 лютого 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), яка мала місце в м. Києві на просп. Степана Бандери за участю автомобіля «Land Rover», державний номерний знак (далі - д.н.з.) [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Land Rover», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату ДТП була забезпечена в ТзДВ «Страхова компанія «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наемних транспортних засобів № ЕР-205378481. На момент вчинення ДТП автомобіль «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований за договором добровільного страхування ПрАТ «СК «Брокбізнес», яке відповідно до платіжного доручення від 03 червня 2022 року здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 25 171,88 грн. ПрАТ «СК «Брокбізнес» звернулось до ТзДВ «Страхова компанія «Оберіг» з вимогою про страхове відшкодування відповідно до Закону Укарїни № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон України № 1961-ІV). Відповідно до платіжної інструкції від 16 серпня 2022 року ТзДВ «Страхова компанія «Оберіг» виплатило ПрАТ «СК «Брокбізнес» на страхове відшкодування у розмірі 22 654,69 грн. Позивач набув право вимоги до винної особи у ДТП - [PERSON] в порядку регресу, оскільки остання самовільно залишила місце пригоди. Позивач вказує, що 06 лютого 2024 року на адресу відповідачки направлялась вимога про виплату грошових коштів, однак, вказана вимога залишилась без належного реагування. Позивач просить також стягнути з відповідача інфляційні втрати, три відсотки річних та пеню, яка розрахована позивачем за період з 14 лютого 2024 року по 17 жовтня 2024 року. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с.39, 40). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін, роз`яснено відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву (а.с.47,48). Ухвала суду про відкриття провадження у справі двічі направлялась судом відповідачці за адресою її реєстрації, поштові відправлення повернулись до суду з відміткою «за закінчення терміну зберігання» (а.с.52,54). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Відповідачка не скористалась процесуальним правом подати відзив на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмо відокази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони гуртуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва від 26 квітня 2022 року (справа № 756/2908/22) 15 лютого 2022 року о 19:20 [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Land Rover», д.н.з. [NUMBER] , по просп. С. Бендери, буд. 34-а в м. Києві, здійснюючи рух заднім ходом, не впевнилась у безпечності маневру та здійснила зіткнення з транспортним засобом «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після чого самовільно залишила місце ДТП, перепаркувавши свій транспортний засіб в інше місце, чим порушила вимоги пунктів 2.10.а) та 2.10.в) Правил дорожнього руху України. [PERSON] судом визнано винною у зазначеній ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-4,124 КУпАП (а.с.8,9). У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки наявність вини в діях відповідача [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди в даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Land Rover», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] застрахована у ТзДВ «СГ «Оберг» на підставі діючого на дату ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом № ЕР 205378481 (а.с.7 зв.-8). Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, відноситься шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. За матеріалами справи, 15 лютого 2021 року між ПрАТ «СК «Брокбізнес» та ТОВ «Гледфарм ЛТД» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-047771/0Sнт предметом якого є майнові інтереси, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу; строк дії договору - 03 березня 2022 року. Згідно із додатком № 2 до договору застрахованим, серед інших, є транспортний засіб (п.5) «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] (а.с.10-12 зв.). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , є ТОВ «Гледфарм ЛТД» (а.с.20). На підтвердження завданого матеріального збитку власнику транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , позивачем надано рахунок № [NUMBER] від 01 червня 2022 року ФОП [PERSON] , де визначено вартість встановлених запчастин - 20 655,76 грн та вартість виконаних робіт - 7 313,00 грн, та всього - 25 171,88 грн (а.с.19 звор). Відповідно до платіжного доручення № 248407 від 03 червня 2022 року ПрАТ «СК «Брокбізнес» перерахувало на поточний рахунок [PERSON] СПД-ФО страхове відшкодування в сумі 25 171,88 грн ( а.с.20 звор.). Відповідно до страхового акту № 38117р/1 від 15 серпня 2022 року страховиком ТзДВ «СГ «Оберіг» за договором страхування № ЕР-205378481 (страхувальник - [PERSON] ) від 10 серпня 2021 року прийнято рішення визнати подію ДТП від 15 лютого 2022 року страховим випадком, суму страхового відшкодування визначено у розмірі 22 654,69 грн (а.с.21). Як вбачається із платіжної інструкції № 15325 від 16 серпня 2022 року ТзДВ «СГ «Оберіг» виплато ПрАТ «СК «Брокбізнес» страхове відшкодування за актом № 38117р/1 від 15 серпня 2022 року в сумі 22 654,69 грн, без ПДВ (а.с.21 звор.). Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу (ЦК) України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування» з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Таким чином відносини між сторонами у справі регулюються правилами статтями 1191 ЦК України та 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач (який є страховиком відповідача) виконав свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. Відносини між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Статтями 12,81 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд вважає, що позивачем ТзДВ «СГ «Оберіг» правомірно заявлено вимогу до відповідача з приводу відшкодування страхової виплати в сумі 22 654,69 грн, що є сумою, сплаченою позивачем на користь потерпілої особи за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та яка підлягає стягненню у порядку регресу з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що відповідає правовій позиції, сформованій Верховним Судом у постанові від 03 вересня 2018 року Справа № 464/1937/16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ТзДВ «СГ «Оберіг» до [PERSON] в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 22 654,69 грн підлягає задоволенню. Стороною позивача заявлено вимоги щодо стягнення з відповідачки пені у розмірі 4 157,69 грн, інфляційних втрати у розмірі 1 367,12 грн та 3% річних у розмірі 458,66 грн. Судом було з`ясовано, що між сторонами відповідно до умов Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» укладався договір обов`язкового страхування транспортного засобу. Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За таких обставин, обов`язок щодо несвоєчасної сплати страхового відшкодування законодавець покладає саме на страховика, відтак, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 157,69 грн є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Статтею 625 ЦК встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Cтаття 625 ЦК розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» кн.5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання й поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 ЦК України, згідно якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема й факту завдання майнової шкоди іншій особі. Отже, зважаючи на юридичну природу таких правовідносин сторін, як грошові зобов`язання, на них поширюється дія положень ч.2 ст.625 ЦК. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що: наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом(ч.37); стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тобто, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, на винну сторону нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України (ч.41). Матеріали справи містять вимогу позивача № 38117р/1 від 15 січня 2024 року про виплату грошових коштів в сумі 22 654,69 грн, адресовану позивачем відповідачці - [PERSON] , де пропоновано протягом 5 днів з моменту отримання претензії надати відповідь. Вимога відправлялась на адресу реєстрації відповідача, а також на адресу, зазначену у полісі № ЕР 205378481 рекомендованими листами, які повернулись відправнику у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 22-26). Судом перевірено формулу нарахування 3% річних від суми боргу 22 564,69 грн за період з 14 лютого 2024 року до 17 жовтня 2024 року, які складають 458,66 грн, а також інфляційних витрат з визначеним індексом інфляції за вказаний період, що становить 1 367,12 грн (а.с. 26-27). Відзиву від відповідача [PERSON] на позовну заяву не надходило, наведені розрахунки відповідачем не було спростовано. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного процесу. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ТзДВ «Страхова група «Оберіг» до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 22 654,69 грн, інфляційних втрат в розмірі 1 367,12 грн та 3 % річних у розмірі 458,66 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2,3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду ТзДВ «СГ «Оберіг» уклало із адвокатом Стецюрою О.В. Договір № 38117р/1 від 11 жовтня 2024 року про надання професійної правничої допомоги; надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.28 - 30 зв.). Відповідно до п.1.1 клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу щодо представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції про стягнення на користь клієнта страхового відшкодування, яке було виплачено згідно полісу ЕР № 205378481 внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 15 лютого 2022 року. Відповідно до акту прийому-передачі послуг від 18 жовтня 2024 року за Договором № 38117р/1 від 11 жовтня 2024 року про надання професійної правничої допомоги, вартість послуг складає 7 300,00 грн, з яких 1 460,00 грн ознайомлення та аналіз документів страхової справи; 730,00 грн консультації клієнту; 4 380,00 грн складання позовної заяв; 730,00 грн підготовка та направлення документів до суду та інших учасників справи (а.с.30). Оскільки за результатами розгляду справи позов задоволено частково, а також враховуючи, що викладені в акті прийому-передачі послуги з направлення та підписання документів до суду - не входять до послуг професійної правничої допомоги, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат за послуги професійної правничої допомоги у розмірі 3 000,00 грн. За подання позовної позивач сплатив судовий збір в сумі 2 422,40 грн (а.с.37). В порядку ст. 141 ЦПК України, ураховуючи задоволення частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 070,67 грн пропорційно до розміру задоволених вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial