Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Позивач, орган опіки та піклування, в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з відповідачів [PERSON] та [PERSON] відносно дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини записано - [PERSON] , на підставі внесених виправлень до відомостей актового запису 04.07.2023, державна реєстрація народження дитини була проведена відповідно ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері), змінено на відповідно до ст. 126 СК України. Дитина з 09.09.2022 перебуває на обліку в управлінні-службі у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради як така, що опинилася в складних життєвих обставинах з підстав: «жорстоке поводження з дитиною (діяння домашнього насильства, внаслідок якого дитина постраждала або свідком якого вона була)». Позивач вказує, що сім`я [PERSON] отримує послугу соціального супроводу, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Малолітній [PERSON] разом із своїм братом Данилом протягом 2022 неодноразово бродяжили вулицями міста та доправлялися працівниками правоохоронних органів до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6 Дніпровської міської ради». За заявою матері, [PERSON] , діти поверталися додому. [PERSON] та [PERSON] на підставі направлення управління-служби у справах дітей департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради з 10.11.2022 по 21.10.2023 перебували у КЗСК«Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Барвінок» Дніпровської ради. 21.10.2023 [PERSON] забрала своїх дітей із комунального закладу. Під час спілкування з матір`ю та дитиною з`ясовано, що хлопчик самовільно залишає домівку з причини недостатньої уваги з боку матері. Мати дитини обіцяла слідкувати за хлопчиком, не допускати самовільних уходів з дому, заперечувала проти позбавлення батьківських прав. [PERSON] здатна займатися вихованням дитини, але не виявляє бажання його виховувати, рівень психологіних та педагогічних знань щодо виховання дитини недостатній. Всі вищевикладені факти свідчать про байдужість та повне ігнорування батьками життя своєї дитини. [PERSON] потребує уваги, допомоги з боку рідних, а у батьків дитини відсутній час та бажання розширювати його кругозір, займатися підготовкою до самостійного життя, та взагалі повністю відсутнє навіть бажання спілкуватись, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даними позовними вимогами. Ухвалою суду від 15.05.2024 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с.72). Ухвалою суду від 30.10.2024 закрито підготовче провадження по зазначеній справі та справу було призначено до судового розгляду (а.с.113). Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Раніше надавала суду пояснення, якими позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , а також просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , та стягнути з них аліменти. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, в частині позбавлення її батьківських прав відносно її сина [PERSON] , оскільки має бажання виховувати свою дитину та займатися його життям. Вважає, що діти чато залишали домівку, оскільки молодший син [PERSON] мав вплив на малолітнього [PERSON] та вони втікали з будинку. На даний час [PERSON] у неї відібрано за рішенням суду, тому вважає, що зможе достойно виховувати сина [PERSON] , оскільки, на виховання останнього впливав саме останній. Щодо батька дитини зазначила, що [PERSON] вона не знає, як так сталося, не змогла повідомити суду. До правоохоронних органів вона не зверталася. Просила в позові відмовити та надати їй ще один шанс та не позбавляти батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Будь-яких заяв на адресу суду не надходило. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є старшим інспектором ювенальної поліції ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області. На лінію «102» неодноразово надходили звернення, як самої [PERSON] так і сторонніх осіб, що діти тікають з дому, ходять без супроводу дорослих, просять гроші та жебракують. Зі сторони поліції складалися адміністративні матеріали відносно матері [PERSON] , дітей поміщали у заклади, однак останні звідти втікали додому. З матір`ю були проведені бесіди. Крім того свідок пояснив, що мати [PERSON] працює, алкоголь не вживає, насильства відносно дитини не вчиняла. Допитана. в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона виконує обов`язки начальника відділу соціальної служби Дніпровського міського центру соціальних служб. Родина [PERSON] отримувала послугу соціального супроводу сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Під час першого супроводу, дітей було вилучено від батьків, а восени 2023 їх було повернуто. Діти у листопаді 2023 відвідували арттерапевта та психолога, однак [PERSON] втік після другого зайняття. Свідком було складено клопотання про призначення днів зустрічі з психологом, однак остання дитину не привела, від послуг відмовилась. Крім того пояснила, що [PERSON] з березня 2024 був вилучений з родини та перебував у соціальному психологічному центрі допомоги дітям « [PERSON] ». Мати дітей частково виконувала вимоги соціальних працівників, прибирала, готувала. Однак дітям не вистачало уваги, тому вони втікали. Мати постійно працювала, мала лише один вихідний день. [PERSON] пройшла курси «Батьківство в радість». З приводу батька нічого не чути, у відповідачки є чоловік, який є батьком [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що дітям буде краще знаходитись в закладі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона була класним керівником [PERSON] , який навчався у них з першого класу в школі № 51. [PERSON] був забезпечений всіма речами для навчання. До школи дитину завжди приводила або його матір або батько. [PERSON] був скромно одягнений, але завжди чистим. Дитина була спокійна, врівноважена. У 2022 році був випадок, що [PERSON] з [PERSON] побігли з дому, про що керівнику зранку повідомила їх мати. Після чого діти були розшукані та повернені батькам. Взимку 2024 мати повідомили про втечу [PERSON] , після чого він до школи не повертався, оскільки був влаштований у центр «Барвінок». Крім того пояснила, що [PERSON] бореться за свою дитини та хоче повернути її додому. Також додала, що із [PERSON] не знайома, ніколи не бачила, батьком дитини вважала [PERSON] . Також, в судовому засіданні у присутності директора комунального закладу соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» Дніпровської міської ради Карпової Т.Л. був опитаний малолітній [PERSON] , який пояснив, що раніше він жив в м. Дніпрі разом з мамою та братами: [PERSON] , [PERSON] . Матір до нього добре ставилась, але він все одно втікав з дому з [PERSON] , оскільки хотів самостійно гуляти. Мати постійно телефонує та цікавиться його навчанням, здоров`ям. Він дуже хоче повернутися до родини та чекає маму, щоб остання забрала його додому. Про [PERSON] ніколи не чув. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дітей серії [NUMBER] від 20.03.2014 та серії [NUMBER] від 10.06.2015 (а.с.84). Згідно з виправленням, внесеним до відомостей актового запису від 04.07.2023 реєстратором ВДРАЦС по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), державна реєстрація народження [PERSON] була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері), змінено на відповідно до ст. 126 СК України. Батьком дитини вписано [PERSON] , [INFO] . Виправлення відбулися в графах: «Відомості про дитину по - батькові « [PERSON] » замінено на « [PERSON] »; відомості про батька: прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », відомості - « [PERSON] ?я « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », по - [PERSON] » змінено на « [PERSON] », що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00043746328 від 23.02.2024 (а.с.10-12). Згідно наказу начальника управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради № 51 від 02.07.2018 [PERSON] з 02.07.2018 перебуває на обліку в управлінні-службі у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради як такий, що опинився в складних життєвих обставинах, а саме: виховуються у сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Згідно наказу в.о. начальника управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради № 121 від 09.09.2022 дитина взята на облікв управлінні-службі у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради як така, що опинилася в складних життєвих обставинах, з підстав: «жорстоке поводження з дитиною (діяння домашнього насильства, внаслідок якого дитина постраждала або свідком якого вона була)». На підставі вищезазначеного, управлінням-службою у справах дітей адміністрації внесено зміни до наказу від 09.09.2022 № 121 «Про взяття на облік дитини [PERSON] , [INFO] , яка опинилась у складних життєвих обставинах». Відомості про зміни в свідоцтві про народження [PERSON] внесли до єдиної інформаційно-аналітичної системи «Діти», а також до Книги обліку дітей (а.с.14). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2023 було позбавлено батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] . У позбавленні батьківських прав матері, [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] було відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 05.09.2023 (а.с.16-20). На підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2023 [PERSON] 21.10.2023 забрала [PERSON] та [PERSON] з КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Барвінок» Дніпровської міської ради, який знаходився за адресою: [ADDRESS] . Листом директора Дніпровського міського центру соціальних служб у Чечелівському районі № 2/01-14-4050 від 09.11.2023 повідомлено, що мати [PERSON] брала участь у програмі «Батьківство в радість» (загальний обсяг 52 години), отримала просвітницько-рекомендаційну допомогу щодо виховання дітей, набула нових знань та умінь щодо батьківської компетентності, батьківських навичок (а.с.21). Згідно листа, наданого директором Дніпровського міського центру соціальних служб у Чечелівському районі №2/01-14-4342від 28.11.2023 вбачається, що на підставі рішення Правобережного управління соціального захисту населення від 16.11.2023, сім?я [PERSON] отримує соціальну послугу соціального супроводу сім?ї, яка перебуває у складних життєвих обставинах (а.с.22). Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2023 справа № 204/15416/23 [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.38). Відповідно до листа, наданого директором Дніпровського міського центру соціальних служб Дніпровської міської ради № 2/01-14-244 від 23.01.2024 сім?я [PERSON] отримує послугу соціального супроводу сім?ї, яка перебуває у складних життєвих обставинах (а.с.39). Відповідно до актів органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 15.01.2024, близько 00 год 34 хв. інспектором СЮПВПДРУПГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] знайдено без супроводу дорослих по [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] , він пішов погуляти, коли повернувся мати була вдома, але двері не відчинила. Дитину доправлено до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради (а.с.40). 3 листа головного директора КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради від 22.01.2024 вбачається, що [PERSON] за час перебування неодноразово намагався втекти з відділення. Так, 21.01.2024 близько 17 год. 10 хв. хлопчик покинув відділення, виламавши двері, про що черговим лікарем повідомлено поліцію. Крім того зазначено, що близько 18 год. 20 хв. співробітниками ювенальної превенції повідомлено, що дитина знаходиться разом з матір`ю. Хлопчик виписаний із відділення (а.с.42). Згідно з листом начальника відділення поліції № 6 ГУНПДРУП№ 43.6/1099від 22.02.2024, інспекторами СЮП ВІ ДРУПГУНП в Дніпропетровській області Подколзіна О.М., 18.01.2024, 21.01.2024, 01.02.2024, 19.01.2024 було виявлено ум. Дніпро у різний час доби без супроводу дорослих (а.с.45). Згідно з актом органу внутрішніх справ України та закладу , здоров?я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 20.02.2024, інспекторами СЮПВПДРУПГУНП в Дніпропетровській області малолітнього [PERSON] знов було виявлено у [ADDRESS] , який жебракував за вказаною адресою (а.с.47). Зі слів [PERSON] , він втік з дому. Дитину доправлено до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради. Постановами Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2024 справа № 204/1320/23 та від 13.02.2024 справа № 204/16615/23 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, за неналежне виконання своїх обов`язків щодо виховання сина [PERSON] (а.с.50,51) На підставі направлення управління-служби у справах дітей департаменту соціальної політики ДМР від 21.03.2024 № 2 та аку про факт передачі дитини [PERSON] 22.03.2024 влаштовано до КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Барвінок» Дніпровської міської ради, який на даний час евакуйований до [ADDRESS] (а.с. 52,53). Відповідно до відповідідиректора Дніпровського міського центру соціальних служб від 04.04.2024 № 2/01-14-1177, сім?я [PERSON] з метою збереження родини, недопущення сирітства, отримує соціальну послугу соціального супроводу сім?ї, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Матері надаються послуги консультування щодо налагодження емоційних контактів між членами родини, позитивних, безконфліктних стосунків, недопущення насильства у сім?ї; щодо належного виконання батьківських обов`язків відповідальності за розвиток дітей, їх виховання та інше (а.с.61). Стосовно з?ясування інформації щодо батька дитини - [PERSON] , проведення з ним профілактичної бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків, надання акту обстеження умов проживання, управлінням-службою було направлено листа до служби у справах дітей Солонянської селищної ради. Згідно з довідкою, виданою старостою Криничанського старостинського округу № 201від 28.02.2024, гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за місцем реєстрації (а.с.56). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов, виданого старостою виконавчого комітету Новопокровької селищної ради Дніпропетровської області,за адресою: [ADDRESS] , знаходиться напівзруйнований приватний будинок, в якому ніхто не проживає близько 10 років (а.с.55). 3 метою встановлення місцезнаходження гр. [PERSON] , управлінням-службою направлено запит до відділення поліції № 6 ДРУПГУНГ в Дніпропетровській області. Відповідно до листа ВП№ 6 ДРУПГУНП в Дніпропетровській області № 43.6/2838 від 26.03.2024 [PERSON] фактично мешкає: [ADDRESS] (а.с.57). На виконання ухвали суду від 10.09.2024, в.о начальником головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України був наданий витяг з наявною у Базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, громадянином України [PERSON] , [INFO] , пункт перетину Чоп (Тиса), дата перетину - 27.10.2023 напрямок (Виїзд) (а.с.105). Згідно акту обстеження умов проживання від 17.01.2024, складеного головним спеціалістом управління-служби у справах дітей Базановою М.О., вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , задовільні умови проживання. [PERSON] та [PERSON] мають окремі місця для сну, для [PERSON] є відокремлене місце для підготовки до уроків, є сезонний одяг. За вказано адресою проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.40). Згідно з листа директора комунального закладу соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Барвінок» Дніпровської міської ради від 13.08.2024 вбачається, що дитина [PERSON] перебуває у закладі з 22.03.2024 по теперішній час. За час перебування дитини у центрі мати, [PERSON] підтримує спілкування з сином в телефонному режимі. Станом здоров`я, його розвитком та успіхами цікавиться особисто у нього. Крім того вказано, що батько дитини [PERSON] жодного разу на зв`язок не виходив, матеріальної допомоги не надавав (а.с.71). Головою Центральної адміністрації Дніпровської міської ради прийнято розпорядження «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] (а.с.62) Згідно висновку № 154-р від 10.04.2024, голови центральної адміністрації Дніпропетровської міської ради є доцільним позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] (а.с. 63). Згідно із ст. ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №638/6919/16-ц). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» у своєму рішенні від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Положеннями статті 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14-ти років. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 Постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у Принципі №6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Частиною 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] , будучи батьком дитини [PERSON] , не цікавиться життям дитини, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, сам [PERSON] підтвердив, що не знайом з [PERSON] , враховуючи, що останній 27.10.2023 перетнув державний кордон України та на протязі тривалого часу не повернувся до України, свідчить про його безвідповідальне ставлення до дитини , тому суд дійшов висновку, що [PERSON] свідомо нехтує батьківськими обов`язками та відмовляється приймати участь в житті дитини. З огляду на вищенаведене, а також приймаючи до уваги висновок голови центральної адміністрації Дніпропетровської міської ради № 154-р від 10.04.2024, суд дійшов висновку, що вжиття таких крайніх заходів як позбавлення батьківських прав відповідає саме інтересам дитини, оскільки забезпечить її розвиток у безпечному, спокійному і стійкому середовищі, та ґрунтується на законі і є пропорційним заходом реагування на поведінку відповідача - [PERSON] , а тому наявні, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, підстави для позбавлення останнього батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині є такими, що ґрунтуються на законі, внаслідок чого підлягають задоволенню. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Щодо позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд вважає, в цій частині позов необгрутнованим з наступних підстав. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Центральною адміністрацією Дніпропетровської міської ради № 154-р від 10.04.2024 надано суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до малолітнього [PERSON] . Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1ст.81ЦПК України встановлено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.3ст.89ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Навпаки, [PERSON] характеризується задовільно, не зловживає алкогольними напоями, працює, та має дохід, постійно цікавиться долею сина, який наразі перебуває у комунальному закладі соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Барвінок» Дніпровської міської ради, телефонує дитині, спілкується з директором закладу, про що свідчить також лист в.о директора центру від 13.08.2024, що також не заперечується позивачем. Крім того остання працювала з психологом, пройшла курси «Батьківство в радість» та отримала сертифікат від 30.03.2023, як зазначала в судовому засіданні, вона має бажання виховувати свого сина, але він дуже емоційний та не завжди слухняний, та залежав від впливу малолітнього сина [PERSON] , якого наразі у неї відібрано за рішенням суду, тобто після проведення з нею певної роботи з боку соціальних служб, психолога, зобов`язалася в подальшому належно виконувати свої батьківські обов`язки. Крім того, зазначила, що її син дуже чекає на повернення додому, що також було встановлено під час опитування дитини. Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що наданий висновок органу опіки та піклування є однобічним, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності. Враховуючи наведені норми закону та обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для задоволення позову в частині позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, позивачем не надано. Сама ж [PERSON] проти позбавлення її батьківських прав, має намір на відновлення відносин з сином, який також бажає повернутися до дому. Разом з тим, суд, з метою захисту інтересів малолітньої дитини, вважає необхідним попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] , та про можливі наслідки у разі неналежного виконання батьківських обов`язків - позбавлення батьківських прав. Що ж стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Враховуючи що у задоволення позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав відмовлено, тому вимога про стягнення з нею аліментів є похідною та не підлягає задоволенню. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить також стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] до його повноліття на користь державного закладу чи особи, куди дитину буде влаштовано. Але враховуючи що у задоволення позову органу опіки про позбавлення матері дитини [PERSON] батьківських прав судом відмовлено, тому право звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів належить саме матері дитини [PERSON] , яка до суду не зверталасяу, тому у задоволенні позову в цій частині також необхідно відмовити. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору то з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial