Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Акціонерне товариство «Акцент Банк» ( надалі Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту від 23 лютого 2017 року № б/н станом на 08 листопада 2021 року у розмірі 11630,11 грн, з яких 7633,65 грн - заборгованість за кредитом та 3996,46 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Одночасно позивач просив вирішити питання про стягнення судового збору у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог\~зазначено, що 23 лютого 2017 року між банком та [PERSON] \~було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк». За умовами вказаного договору позичальник отримав\~кредиту вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40%\~на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у анкеті - заяві відповідач підтвердив, що підписана ним анкета - заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає кредитний договір. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, що підлягає стягненню в примусовому порядку. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2022 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства\~«Акцент-Банк»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором передано до Харківського районного суду Харківської області за територіальною підсудністю. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова та визначено територіальну підсудність справ цього суду Київському районному суду м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2023 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства\~«Акцент-Банк»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором передано до Харківського районного суду Харківської області за територіальною підсудністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 квітня 2023 року, справу передано в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 квітня 2023 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. 19 липня 2023 року представником відповідача Пушкарьовим О.О. надано відзив на позовну заяву, в якому він просив в задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] відмовити в повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача, стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь [PERSON] витрати на правовому допомогу в розмірі 9000,00 грн. В обґрунтування доводів зазначив, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 лютого 2017 року, посилається на анкету-заяву про приєднання до умов, Паспорт банківського продукту та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Акціонерному товаристві «Акцент-Банк» як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Акціонерному товаристві «Акцент-Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені певні умови надання позивачем банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, нібито підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Акціонерному товаристві «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови,зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї особи (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Також є сумнівним сам факт приєднання відповідача до вищевказаних Умов та правил надання банківських послуг, оскільки в матеріалах справи міститься анкета-заява та Паспорт банківського продукту, які не підписані відповідачем, що взагалі ставить під сумнів законність вимог позивача. За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у матеріалах справи підписаної відповідачем анкети-заяви та Паспорту банківського продукту щодо домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 15\~серпня 2023\~року представником\~позивача Мальованим\~В.В.\~подані заперечення\~на відзив\~на позовну\~заяву,\~в яких\~останній зазначає щодо відсутності підпису на Тарифах і Умовах та правилах, то в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві «Акцент-Банк» відповідач під розпис підтвердив факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг і зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку, а також користувався кредитом, тобто ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг в Акціонерному товаристві «Акцент-Банк та погодився з ними. Наявна у відповідача заборгованість нарахована відповідно до умов кредитування, які складаються із анкеті-заяви, Тарифів та Умов і правил. Щодо витрат на правову допомогу, то представник позивача зазначив, що відповідачем при зверненні до суду з відзивом на позовну заяву не додано договору про надання правничих послуг, акту виконаних робіт, хоча це є його обов`язком відповідно до ч.1 ст. 83 ЦПК України. Вказав,що у разі стягнення судом витрат на правничу допомогу, позивач заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. 18 грудня 2024 року представником відповідача Василець М.С. подані додаткові пояснення у справі, в яких зазначила,що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не може бути належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру, а також факту укладання договору, оскільки правильність такого розрахунку не підтверджується іншими доказами та перевірити його правильність неможливо. Крім того, розрахунок заборгованості підписаний не бухгалтером чи іншою фінансово відповідальною особою, а представником позивача, який не має повноважень на підписання фінансових документів банку, що вбачається із довіреності, що міститься в матеріалах справи. Представник позивача Шкапенко О.В., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами, та дійшов таких висновків. Частиною 1\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк \~або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом\~статті 1056 - 1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 лютого 2017 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання\~\~до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банке. За змістом Анкети-заяви вбачається, що відповідач погодився, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. При цьому, анкета-заява не містить даних про кредитний ліміт, вид та строк дії картки, на яку кредитний ліміт встановлений, розмір відсотків, пільгові умови або будь-яку іншу інформацію про умови кредитування. Згідно довідки за картками № б/н, [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] та видано картку № [NUMBER] , строком дії до серпня 2020 року. Відповідно довідки за лімітами № б/н 23 лютого 2017 року [PERSON] встановлено: кредитний ліміт 4600,00 грн, 11 травня 2018 року 6000,00 грн, 26 квітня 2019 року 8000,00 грн, 27 жовтня 2021 року 7633,65 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23 лютого 2017 року вбачається, що станом на 08 листопада 2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 11630,11 грн, з яких 7633,65 грн заборгованість за кредитом, 3996,46 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. До позовної заяви банком були додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна GOLD», які відповідачем не підписані. Відтак, розмір відсотків за користування кредитом встановлено Тарифами користування кредитною карткою «Універсальна GOLD», Умовами та Правилами надання банківських послуг, які відповідачу не були відомі, оскільки він їх не підписував. Відповідач підписав лише заяву позичальника, яка містить тільки анкетні дані позичальника, підпис позичальника та відповідальної особи банку, яка перевіряє правильність та достовірність відомостей позичальника. Однак, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами ознайомилася відповідач і з ними погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування. Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~\~статті 634\~\~ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у банку, який є в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, в якій відсутня базова процентна ставка. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» відсотків у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. У частинах першій, третій\~\~статті 509 ЦК України\~\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11\~\~ Закону\~\~України\~\~ від 12\~\~травня\~\~1991\~\~року\~\~№\~\~ 1023-XII\~\~«Про\~\~захист прав споживачів»\~(далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої\~\~статті 1 Закону № 1023-XII\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем Акціонерне товариство «Акцент-Банк» дотримався вимог, передбачених частиною другою\~\~статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18 (провадження № 61-11081св19) тощо. Крім того, суд зазначає,що на підставі кредитного договору відповідачу була видана кредитна картка, було встановлено кредитний ліміт, відповідач з 2017 року користувався карткою, отримуючи від банка кредитні кошти,здійснював погашення заборгованості по кредитному договору,що вбачається із виписки із банківського рахунку на ім`я [PERSON] . Враховуючи транзакції за випискою по рахунку відповідача, за винятком тих надходжень та списань, які не були узгоджені сторонами та умови яких відсутні в підписаній анкеті-заяві, з 23 лютого 2017 року відповідачем фактично використано 22243,97 грн, а повернуто банку 27145,55 грн, а тому підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту у визначеному банком розмірі відсутні. Отже, позивачем не доведено наявність заборгованості відповідно до погоджених між сторонами умов кредитного договору. За вказаних обставин суд відмовляє Акціонерному товариству «Акцент-Банк» в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи питання щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 гривень, суд зазначає наступне. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Положеннями частини 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 у справі № 814/698/16. Разом з тим, відповідачем всупереч вимог статті 137 ЦПК України не надано суду договір про надання правничої допомоги. Матеріали справи взагалі не містять будь-яких відомостей щодо надання таких послуг відповідачу та їх вартості, зокрема відповідачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Не скористався відповідач і своїм правом щодо надання таких доказів в порядку частини 8 статті 141 ЦПК України. Отже, підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн відсутні, а тому суд відмовляє у їх відшкодуванні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, підстав для стягнення з відповідача судового збору не вбачається. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed