Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (далі - ТОВ «ФК «Процент») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №7092 від 12.02.2024 у розмірі 37 500,00 грн . У позовній заяві позивач зазначив, що 12.02.2024 між ТОВ « ФК» Процент» та [PERSON] укладено договір №7092, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн, строком на 365 днів , до 11.02.2025, шляхом переказу на її платіжну карту № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб - сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Кредитний договір був підписаний 12.02.2024 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 412039 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі інтернет https://procent.com.ua.Кредитні кошти були відправлені відповідачці 12.02.2024 на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується чеком. В межах строку кредитування відповідачка була зобов`язана сплачувати проценти періодичними платежами кожні 20 днів. Починаючи з 03.03.2024 відповідачка мала повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом. Однак, відповідачка своєчасно не сплатила нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами, починаючи з 12.02.2024. Позивач зазначає , що звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 12.02.2024 по 08.12.2024 у розмірі 37 500,00 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 7092 від 12.02.2024 по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 37 500,00 грн за період з 12.02.2024 по 08.12.2024 , сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Заяви, клопотання , інші процесуальні дії . Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 26.02.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного проваджнення з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 25.03.2025 . 21.04.2025 ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області, постановлено справу розглянути заочно. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву , в якій просить розглядати справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка до суду повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином та у встановлений законом строк і порядок, згідно ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за її зареєстрованим місцем проживання та оголошенням про виклик, розміщений на офіційному вебпорталі судової влади України, відзив не подала. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 991 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Отже, відповідно до п. 3 ч.8 ст.128 ЦПК України , вважається, що судова повістка вручена [PERSON] 05.03.2025 . У відповідності до ст. 280, ч.4 ст. 223 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.02.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] укладено кредитний договір №7092, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн, строком на 365 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,50 % річних) (а.с. 10-14). Відповідно до п. 1.3. кредитного договору періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Відповідно до п. 2.4.1. кредитного договору позичальник зобов`язується у встановлений Договором строк сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та повернути кредит . Достроково повернути кредит та нараховані проценти за фактичну кількість днів користуванн ркедитом в порядку визначеному договором. ( п.2.4.2) Сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у пункті 9 цього договору у строки відповідно до графіку визначеному у додатку №1. Нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника до дня повернення суми кредиту, визначеної у додатку 1 цього договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства, зазначений в пункті 9 цього договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п.4.1-4.2 кредитного договору). Відповідно до п. 4.4 кредитного договору, у разі прострочення з оплати чергового платежу нарахування процентів за кредитом, позичальник зобов`язаний протягом 20 календарних днів сплатити заборгованість по простроченим нарахованим процентам, строк платежу яких настав, а також фактично нараховані проценти за користування кредитом станом на дату оплати. Кредитний договір був підписаний 12.02.2024 року шляхом введення позичальником електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 412039 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі інтернет https://procent.com.ua. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 412039 направлявся відповідачці 12.02.2024 о 12:33:46 годині шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений у кредитному договорі та ІТС. Також 12.02.2024 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 412039 [PERSON] підписала додатки № 1, № 2, № 3 до кредитного договору, в яких викладені таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графік платежів та реальна річна процентна ставка за договором, надано згоду на обробку персональних даних і відступлення права вимоги, а також зазначені три контактні номери телефону [PERSON] ( + [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] ) (а.с. 15-16). На підтвердження укладення кредитного договору № 7092 від 12.02.2024 , окрім самого договору, позивач надав витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://procent.com.ua, який містить анкету- заяву на кредит № 79383 від 12.02.2024 ; витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://procent.com.ua, який містить хронологію дій щодо укладення кредитного договору, а також Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «ФК «Процент» (а.с. 22,23,24-31). Кредитні кошти були відправлені відповідачці 12.02.2024 на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується чеком з платіжного сервісу "FONDY" (а.с. 17). З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» вх. від 26.03.205 вбачається, що на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] . Фінансовий номер телефону [NUMBER] . Інші телефони, що знаходяться в анкетних даних: [NUMBER] , [NUMBER] . (а.с.74). З наданої АТ КБ «ПриватБанк» виписки по рахунку [PERSON] за період 12.02.2024 по 17.02.2024 вбачається, що 12.02.2024 на її картку здійснено декілька переказів, серед яких і зарахування переказу на суму 5000,00 грн (а.с. 75). У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором заборгованість [PERSON] за нарахованими за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом та несплаченими процентами за користування кредитом за період з 12.02.2024 по 08.12.2024 становить 37 500,00 грн (5000,00 грн *2,5%*300 днів), що підтверджується детальним розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с. 18-21). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договору №7092 від 12.02.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України , між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Частинами 1-4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з наведеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 5000,00 грн. Відповідачкою не надано до суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити, чи інший доказ про невірність нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами. Відповідачкою не надано суду будь - яких доказів, які б свідчили про повернення нею тіла кредиту чи сплату відсотків за користування кредитними коштами у будь - якій частині. Виходячи з викладеного, встановивши укладення між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] 12.02.2024 кредитного договору, перерахування відповідачці кредитних коштів, відсутність сплати боргу, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом за період з 12.02.2024 по 08.12.2024 у розмірі 37 500,00 грн. Щодо судових витрат. Матеріали справи свідчать про те, що інтереси ТОВ «ФК «Процент» представляв адвокат Руденко К.В. на підставі договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року та довіреності від 03 червня 2024 року (а.с. 32-34,35). Пунктом 3.1. вказаного договору передбачено, що вартість послуг виконавця становить 9000,00 грн за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника. Як вбачається з акту від 27.11.2024 приймання - передачі наданих послуг № 1 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, адвокатом Руденком К.В. надано ТОВ «ФК «Процент» послуги з підготовки позовних заяв про стягнення заборгованості по боржникам згідно реєстру № 1 від 27.11.2024 вартістю 90 000,00 грн (а.с.36). З витягу з реєстру № 1 до вказаного акту приймання - передачі наданих послуг від 27.11.2024 вбачається, що у відповідності до умов договору виконавець Руденко К.В. підготував позовну заяву про стягнення заборгованості з боржника замовника ТОВ «ФК «Процент» - [PERSON] за кредитним договором №7092 від 12.02.2024 та клопотання про витребування доказів, що складає загальну вартість - 10 000,00 грн; загальна кількість складених позовних заяв у клькості 9 шт. складає 90 000,00 грн (а.с.37). Оплата ТОВ «ФК «Процент» вказаних послуг адвоката Руденку К.В. підтверджується платіжною інструкцією №1351 від 29.11.2024 АТ «Сенс Банк» на суму 90 000,00 грн (а.с. 38). У позовній заяві товариством зазначено, що ним понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, та ця сума входить до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України). Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved