Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення\~ моральної\~ шкоди. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він працював на посадах охоронника, інспектора з охорони ДП «Укрспирт» з 19 травня 2017 року по 31 травня 2024 року. Звільнений 31 травня 2024 року на підставі наказу №1/25-к від 30 травня 2024 року за п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. За період його роботи на підприємстві виникла загальна заборгованість по заробітній платі яка на момент звільнення складає 45354,10 грн. На день пред`явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку складає 205,31 грн. До теперішнього часу розрахунок з ним не проведений. Позивач [PERSON] в судове засідання\~ не з`явився,\~ надав\~ суду\~ заяву про розгляд справи без його участі.\~ У вказаній заяві позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує (а.с. 17). Представник відповідача Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку (а.с. 16). Відзив на позовну заяву на адресу суду не надсилав. Оскільки позивач не заперечує заочному розгляду справи, про що зазначив у поданій заяві, на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних доказів. Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області Галяна С.В. від 03.03.2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 9). Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області Галяна С.В. від 24.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено\~ судове засідання на 16.04.2025 року (а.с. 14). В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено,\~ що позивач [PERSON] з 19 травня 2017 року по 31 травня 2024 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» та наказом № 1/25-к від 30.05.2024 року був звільнений 31.05.2024 року згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 2,3,4). Згідно з ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення безробіття з незалежних від них обставин. Відповідно до ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача коштів невиплачених при звільненні. Як вбачається з довідки про доходи №4 від 19.02.2025 року виданої Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»\~ [PERSON] з січня 2024 року по травень 2024 року невиплачена заробітна плата у сумі 45354,10 грн., (а.с. 5). З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту та суд вважає необхідним стягнувши з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 45354,10 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач посилався на те, що на день пред`явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку складає 205,31 грн., а тому суд з власної ініціативи не має права вийти за межі заявлених позовних вимог, тобто збільшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В частині вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року від № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Завдану моральну шкоду позивачем оцінено у 15000 грн. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Розмір моральної шкоди не є обгрунтований перед судом у своєму повному обсязі прирівняно до обставин справи, взаємовідносин сторін та їх соціального статусу. \~ Тому, цей розмір моральної шкоди підлягає зменшенню. \~ Також суд вважає, що відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода була безумовно завдана позивачу. Разом з тим, з урахуванням характеру правовідносин, глибини нервових хвилювань та душевних переживань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial