Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

26.11.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, у якому просить визнати за собою право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . За життя померла розпорядилась своїм майном склавши 14.12.2023 року заповіт стосовно всього свого майна на користь позивачки. Отже, позивачка є спадкоємицею майна померлої за заповітом, спадкоємців за законом, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає, а також відсутні малолітні діти. У встановлений законом строк позивачка звернулась до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса від 17.07.2024 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру. Через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу видача свідоцтва про право на спадщину є неможливою, а тому позивачка змушена звернутись до суду. Право власності померлої на квартиру підтверджується довідкою КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 31.01.2024 року, тобто право власності на квартиру було зареєстроване за померлою відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення такого права. Ухвалою суду від 29.11.2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 07.01.2025 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 12.03.2025 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті та витребувано належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи. 27.02.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить суд на підставі поданих стороною позивача доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та розглядати справу у відсутності представника Київської міської ради. До початку проведення судового засідання представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій просить провести судовий розгляд без участі позивача та його представника, позов задовольнити. Третя особа в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи за відсутності третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, 14.12.2023 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все моє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені належатиме на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю: [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). 17.01.2024 року позивачка звернулась до ПН КМНО Нечитайло І.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 70). Однак, постановою приватного нотаріуса від 17.07.2024 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо квартири [ADDRESS] , оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру. Разом з цим, убачається, що 07.12.1974 року [PERSON] був виданий ордер на вселення до кв. [ADDRESS] на родину з двох осіб: [PERSON] та її сина [PERSON] (а.с. 20). Інвентаризаційна справа стосовно квартири оформлена на ім`я померлої [PERSON] та у ній міститься реєстраційне посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації від 30.10.1992 року про те, що [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі довідки виданої ЖБК «Марс-4» від 20.07.1992 року (а.с. 16). Згідно витягу від 02.06.2024 року із довідки виданої ЖБК «МАРС-4» 20.07.1992 року, довідка видана члену ЖБК «Марс-4» [PERSON] , яка є власником кооперативної квартири [ADDRESS] (а.с. 14). За змістом довідки ОСББ ЖКВК «Марс-4» від 07.11.2011 року, довідка видана [PERSON] про те, що вона прописана і проживає за адресою: [ADDRESS] . Квартира на праві власності належить [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 31.01.2024 року, згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі довідки ЖБК «Марс-4» від 20.07.1992 року та зареєстровано в Бюро 30.10.1992 року за реєстровим №93/30022 (а.с. 82). Убачається, що за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не є можливим. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220-1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст.ст. 1223, 1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування (ст. 1235 ЦК України). Згідно ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. За змістом ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ст. 1297 ЦК України). Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У даній справі встановлено, що померла [PERSON] заповіла все належне їй майно позивачці у справі і позивачка у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті [PERSON] , однак через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу спадкоємиця не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. При цьому, наявні у матеріалах справи докази підтверджують належність квартири померлій [PERSON] і за матеріалами спадкової справи, інші спадкоємці, які реально можуть претендувати на спадкове майно [PERSON] відсутні. Ураховуючи наведене за позивачкою слід визнати право власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Із матеріалів справи вбачається, що 19.01.2024 року до ПН КМНО Нечитайло І.В. надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . У заяві вказано, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом від 10.12.2023 року посвідченим ПН КМНО Кабісовою Ю.Т., зареєстрованим в реєстрі за №№383, 384 (а.с. 80-81). За змістом Інформаційної довідки зі спадкового реєстру та Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, заповіт [PERSON] від 10.12.2023 року (71702530) скасований заповітом [PERSON] від 14.12.2023 року (71730919) (а.с. 73, 75). У заповіті [PERSON] від 14.12.2023 року вказано, що цим заповітом вона висловлює свою волю щодо скасування заповіту, посвідченого ПН КМНО Кабісовою Ю.Т. 10.12.2023 року за реєстровим №383, 384 (а.с. 74). Статтею 1254 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Ураховуючи, що своїм більш пізнім заповітом від 14.12.2023 року складним на користь [PERSON] , спадкодавиця [PERSON] скасувала раніше складений нею заповіт на користь [PERSON] , останній не є спадкоємцем за заповітом майна померлої, а тому відсутні перешкоди для визнання за позивачкою права власності на квартиру за заповітом після смерті [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved