Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Миргородської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини. Свій позов мотивував тим, що з 26 серпня 2017 року по 28 вересня 2023 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Донька постійно проживає з ним та знаходиться на його повному утриманні, іноді відвідує матір. Починаючи з весни 2023 року їх подружжя фактично припинило своє існування, вони стали проживати окремо. Через деякий час після припинення між ними відносин, відповідачка утворила іншу родину, в цьому другому шлюбі вона народила дитину, вся увага родини відповідачки сфокусована на її меншій дитині. Спільна донька зараз відчуває дискомфорт у спілкуванні з матір`ю, оскільки вона важко сприйняла розлучення батьків та той факт, що у мами нова родина й інша дитина, вона не може підлаштуватись i звикнутись з цими обставинами, для того щоб дитина оговталась потрібно деякий час, але відповідачка наполягає на тому, щоб донька повністю перейшла жити до неї. Виходячи виключно з психологічного та емоційного стану дитини, він змушений звернутись до суду із зазначеним позовом, бо вважає, що зараз визначення юридичного статусу проживання дитини допоможе доньці бути впевненій, що вона має дійсно свої права, які він як батько максимально захищає, i вона буде мати можливість до того, поки її думка не зміниться, залишатись в безпеці з батьком, тим більше, що зараз вони так i проживають разом, але без визначення цього питання юридично. Він намагається створити для своєї дитини комфортні умови проживання в психологічному плані, слідкує за її здоров`ям, харчуванням i побутом, займається її навчанням i розвитком, окрім шкільних занять, намагається гармонічно i всебічно розвивати дитину. Фінансово донька перебував на його утриманні, забезпечена всім необхідним, відповідачка в фінансовому забезпеченні дитини не приймає участі. Також [PERSON] зазначив, що він має постійне місце проживання та постійний дохід, весь свій час займається розвитком дитини та її вихованням i створенням нормального гармонійного життя. Просив суд визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом із ним, та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 09.01.2025 провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.03.2025 підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд. Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, зазначила, що наразі дитина проживає з батьком, який повністю її утримує та забезпечує, доглядає дитину, мати не приймає участі у вихованні дитини та матеріальному забезпеченні, оскільки вона має іншу сім`ю, в якій народилась ще одна дитина, якій остання приділяє багато часу. Позовні вимоги про визначення місця проживання дитини обґрунтовані тим, що [PERSON] мала намір змінити місце проживання, що позбавило б позивача в подальшому можливості часто бачити та спілкуватися з дитиною. На сьогоднішній день [PERSON] проживає разом зі своїм батьком та його цивільною дружиною, інших дітей позивач не має. Позивач [PERSON] є військовослужбовцем, коли вони з відповідачкою розлучилися, то він повідомив на службі за дитину і йому змінили режим роботи - з 8 до 17 години. [PERSON] навчається в школі, всі шкільні питання він вирішує самостійно, іноді дитина за бажанням відвідує матір, боротьби за доньку між ними немає. Визначити місце проживання дитини [PERSON] просить з метою захисту прав дитини та на підтвердження того, що вирішувати всі питання щодо дитини в першу чергу має право він. На данний час відповідачка не заперечує щоб [PERSON] проживала з батьком, мамі зараз зручно що дитина проживає з позивачем, але коли її друга дитина підросте, то невідомо, що буде в подальшому. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити з огляду на підстави, зазначені в позові, пояснив, що після розлучення з [PERSON] з 22 вересня 2023 року донька два місяці проживала разом з матір`ю, після того як мати сказала про те, що вони можуть змінити місце проживання, перейшла жити до нього. Він працює, разом зі своєю цивільною дружиною займається вихованням доньки, доглядає за нею, матеріально забезпечує родину. Просить стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини, оскільки відповідачка народила іншу дитину та перебуває в декретній відпустці, та визначити місце проживання його доньки разом з ним. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що є рідною сестрою позивача, відповідачку знає, відносини її брата з дитиною дуже добрі, після їхнього розлучення дитина більше часу перебуває з батьком та хоче бути з ним, у матері вже інша родина. По розмовах вона знає, що дитина почула, що її мати хоче переїхати в інше місце і дитина через це злякалась. Позивач постійно з дитиною, займається її вихованням та розвитком. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що позивач є хрещеним її дитини, вона знайома з відповідачкою. Сім`я в них була хороша, коли вони жили разом, дитину більше тягнуло до батька, в них дуже теплі відносини. Дитина доглянута, охайна, батько активно приймає участь в її вихованні та розвитку, живуть вони утрьох разом з цивільною дружиною позивача. За матір вона від [PERSON] не чує нічого, лише те, що в неї є ще малюк. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що позивач - її цивільний чоловік, вони проживають разом з ним та його донькою [PERSON] вже близько одного року. Дитина спокійна, вихована, старається навчатися, вони з нею разом роблять уроки. Ставлення дитини до неї добре, вона не заперечує, що батько з нею проживає, до матері дитина проситься рідко. Матір дитини не заперечує, що донька [PERSON] живе з батьком, в неї своя родина, вона народила ще одну дитину. Позивачем для доньки все облаштовано - речі, одежа, іграшки. [PERSON] іноді проситься до матері, трошки побуде і телефонує батькові щоб він її забрав. При ній не було спорів щодо місця проживання дитини з батьком, у відповідачки нова сім`я, маленька дитина і у неї немає часу для доньки. Суд, вислухавши позивача та його представника, покази свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2017 року. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області №541/3054/23 від 28.09.2023, яке набрало законної сили 31.10.2023, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 14). Сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 11.11.2027 (а.с.13). Також встановлено, що малолітня дитина проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою голови правління ОСББ «Шишацька 31» №11 від 16.12.2024 (а.с.16), та знаходиться на його утриманні. Згідно положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.5 ст.183 СК України, той з батьків або інший законний представник дитини, разом з якими проживає дитина, має право звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Враховуючи встановлені судом обставини, матеріальний стан позивача і відповідачки, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 січня 2025 року до повноліття дитини. Стосовно вимоги позивача про визначення місця проживання доньки з ним суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виконавчим комітетом Миргородської міської ради Полтавської області як органом опіки та піклування надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем його проживання (а.с. 42). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) вказано, що положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У частинах 1 та 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і від якого мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання. Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідачка не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала, навпаки визнала позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача, допитані свідки повідомили суду, що позивач не забороняє відповідачці бачитися з дитиною, дитина відвідує матір, коли має бажання. Вказане дає суду підстави для висновку про те, що фактично відповідачка не заперечує, щоб суд ухвалив рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала. За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом з ним, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини [PERSON] не вимагала від батька дитини змінити її місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, тому вказана позовна вимога задоволенню не підлягає. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial