Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

представник органу опіки та піклування Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову вказує, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батька якого у свідоцтві про народження вказано зі слів матері, згідно ст. 135 СК України. 05.11.2010 року неповнолітніх дітей [PERSON] , зокрема [PERSON] та [PERSON] було взято на профілактичний облік служби в справах дітей Золочівської РДА, як дітей, що опинилися у складних життєвих обставинах. 31.12.2013 за заявою відповідачки дітей було влаштовано в дитячий будинок "Рідний дім", що в с. Сасів Золочівського району Львівської області, на повне державне забезпечення. До 2013 року, [PERSON] проживав із відповідачкою, його бабою [PERSON] та рідним братом в одному будинку в с. Жуків, Золочівського району, Львівської області, у вкрай незадовільних житлових умовах. Даний будинок складався із двох кімнат, одна з яких використовувалася для підсобного господарства, а в іншій вони проживали. Вказаний будинок знаходився в антисанітарних умовах, повсюди було брудно, включаючи дитячий одяг та посуд, відповідачка не готувала їжі, а соціальну допомогу на утримання дітей, яку вона отримувала, витрачала на алкоголь та зникала на тижні. Фактично в цей період догляд за дітьми здійснювала мати відповідачки. За період з 2016 року по 2018 року відповідачка відвідувала сина [PERSON] лише п`ять разів, востаннє 15.03.2018 року. Після цього, вона фактично відмовилася від дітей, жодного разу не телефонувала, не приїжджала, не цікавилася їх життям чи здоров`ям. Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 11.09.2020 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно старшого сина [PERSON] . Із липня 2021 року [PERSON] перебуває на обліку служби в справах дітей виконавчого комітету Поморянської седлищної ради Золочівського району Львівської області, як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. Відповідачка за зареєстрованою адресою не проживає, а фактично проживає в с. Стара Сіль Старосамбірського району Львівської області, жодним чином не виявляє материнської турботи до сина. 30.09.2024 року виконавчим комітетом Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Представник позивача звертає увагу суду, що відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд питання щодо доцільності (недоцільності) позбавлення її батьківських прав, на засідання комісії двічі не з`явилася, причин неявки не повідомила, чим продемонструвала свою байдужість до сина та безвідповідальність до виконання батьківських обов`язків. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав вказаних у позові, просила позов задовольнити. Вимога щодо стягнення аліментів у даному провадженні не заявлялась, заява про видачу відповідного судового наказу була подана окремо, в порядку наказного провадження. Додатково в судовому засіданні заслухано думку неповнолітнього [PERSON] , який вказав, що з 6-ти річного віку проживає в дитячому будинку. Відповідачка ним не цікавиться, з нею він не спілкується, бажає, щоб останню позбавили батьківських прав відносно нього, наслідки позбавлення батьківських прав йому відомі та зрозумілі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовим відправленням, скерованим за відомою суду адресою місця реєстрації відповідачки, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. В постанові ВП ВС від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, № 913/879/17 та від 21.05.2020 року у справі №10/249-10/19 та від15.06.2020року Верховний Суд звертав увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду. Окрім того, в постанові КЦС ВС від 13.05.2024 року у справі № 755/4829/23, ВС зауважив, що відповідач вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, якщо це підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Додатково відповідачу скеровано повістку за адресою фактичного місця проживання в с. Стара Сіль, Львівської області, яка останньою отримана, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. За вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши доводи представника позивача, встановивши обставини справи, дослідивши наявні у ній докази та оцінивши такі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідачка є матір`ю наповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька № [NUMBER] від 26.02.2024, відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Згідно довідки №04-05/05 від 17.02.2025, виданої Дитячим будинком "Рідний Дім" Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області, на підставі наказу №1 від 21.02.2014 року, [PERSON] з 21.02.2014 року проживає та знаходиться на повному забезпеченні у дитячому будинку "Рідний дім". Згідно із інформацією №04-05/82 від 16.10.2024, виданою Дитячим будинком "Рідний Дім" Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області щодо участі [PERSON] у вихованні [PERSON] , передумовою влаштування дітей в заклад стала відсутність належних побутових умов для проживання, піклування про дітей та їх виховання. [PERSON] проживала разом з дітьми і своєю хворою матір`ю, яка більше піклувалася про дітей через те, що мати часто залишала їх самих, ніде не працювала і не утримувала дітей. За період 2016-2018 роки мати відвідала дітей п`ять разів. Востаннє відвідувала дітей 15.03.2018року, з цього часу вона зовсім не цікавилася їх життям. У 2020 році [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з психолого-педагогічної характеристики від 17.02.2025 року, виданої Дитячим будинком "Рідний Дім" Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області на вихованця дитячого будинку [PERSON] , останній характеризується позитивно, не виражає агресивної налаштованості по відношенню до своєї матері - [PERSON] , яка належної уваги йому не приділяє, не бере участі у його вихованні, на зв`язок не виходить. [PERSON] усвідомлює наслідки позбавлення батьківських прав його матері щодо нього, у своєму рішенні обдуманий та виважений, проте надалі проживати з нею не бажає, в розмовах не згадує про неї та намагається цю тему уникати. За місцем реєстрації [PERSON] характеризується негативно, систематично ухилялася від виконання батьківських обов`язків: не дбала про своїх неповнолітніх дітей, діти часто харчувалися у сусідів, соціальну допомогу, яку вона отримувала на дітей витрачала на алкоголь, зникала з дому на довгий період часу. У будинку, де раніше [PERSON] проживала разом із своїми неповнолітніми дітьми абули антисанітарні умови. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області від 30.09.2024 року №166, затвердженого рішенням виконавчого комітету Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області від 30.09.2024 року №166, визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка маючи реальну можливість дбати про свого неповнолітнього сина, щоб забезпечити йому фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, оскільки є працездатною особою, молодого віку, хронічними чи іншими важкими захворюваннями не страждає, тобто немаючи жодних об`єктивних перешкод, свідомо нехтує виконанням батьківських обов`язків по відношенню до сина. При цьому, судом також встановлено, що таке збайдужіле ставлення матері до дитини має місце вже протягом тривалого часу. Окрім того, при вирішенні питання щодо задоволення позову, суд враховує повне ігнорування відповідачкою питання щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , оскільки будучи належним чином повідомленою про день, час, та місце розгляду даної справи, відповідачка в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила та жодних заперечень з приводу даного позову не надала, що в свою чергу підтверджує її небажання змінити поведінку в кращу сторону по відношенню до нього. Відтак, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина [PERSON] відповідатиме інтересам останнього та максимально спрямоване на захист його прав. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Окрім того, враховуючи, що позивач в силу приписів п.п.г п.2 ст.5 ЗУ "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави слід стягнути 1211,20 грн. судового збору.

Outcome: approved