Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

У вересня 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з останнього на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 140 729,45 грн; витрати на незалежну оцінку з визначення вартості розміру (збитків) матеріальної шкоди пошкодженого автомобіля Jeep Compass державний номер [NUMBER] в сумі 6 000 грн; витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн та судовий збір у розмірі 1 173,83 грн. Позов обґрунтований тим, що постановою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.07.2024 у справі № 487/5215/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Під час розгляду справи встановлено, що 06.06.2024 о 13:20 в м. Миколаєві на перехресті вул. 6 Слобідська та вул. Погранична водій [PERSON] керував транспортним засобом Dodge Journey з державним номерним знаком [NUMBER] , проявив неуважність до дорожньої обстановки при виїзді з другорядної дороги на головну, не надав перевагу та допустив зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Lancer з державним номерним знаком [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, після чого відбулося перекидання транспортного засобу Dodge Journey [NUMBER] , з наступним неконтрольованим рухом на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з транспортним засобом Jeep Compass з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який перебував на парковці, після чого зіткнувся з транспортним засобом Ford Transit з державним номерним знаком [NUMBER] , що стояв позаду, під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальні збитки. На час дорожньо-транспортної пригоди відповідальність відповідача була застрахована в МТСБУ відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". 10.06.2024 позивачка звернулась до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування. 05.06.2024 позивачка за власні кошти в сумі 6 000 грн замовила незалежну оцінку визначення вартості розміру (збитків) матеріальної шкоди пошкодженого автомобіля. Відповідно до звіту № 110-24 від 06.06.2024 ринкова вартість автомобіля Jeep Compass державний номер [NUMBER] дорівнює 466 479,45 грн на дату ДТП, вартість відновлювального ремонту дорівнює 713 821,52 грн (з врахуванням ПДВ в запчастинах). Вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Jeep Compass державний номер [NUMBER] , на дату ДТП - 05.06.2024 становить 466 479,45 грн. МТСБУ виплачено 159 950,00 грн. В подальшому позивачкою продано автомобіль Jeep Compass державний номер [NUMBER] за 165 800,00 грн. На час подання позову сума невідшкодованого матеріального збитку становить 140 729,45 грн, яка, на думку позивачки, повинна бути стягнута з відповідача на її користь. Ухвалою суду від 12.09.2024 відкрито провадження у справі і призначено підготовче засіданя. Ухвалою суду від 20.12.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті у відкритому судовому засіданні. 14.02.2025 до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про передачу справи за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва, оскільки фактично він проживає у [ADDRESS] . 17.04.2025 ухвалою суду відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання. В судове засідання представник позивачки не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, відзив не подав. Згідно з ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог\~ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 06.04.2024 о 13:20 в м. Миколаєві на перехресті вул. 6 Слобідська та вул. Погранична водій [PERSON] керував транспортним засобом Dodge Journey з державним номерним знаком [NUMBER] , проявив неуважність до дорожньої обстановки при виїзді з другорядної дороги на головну, не надав перевагу та допустив зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Lancer з державним номерним знаком [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, після чого відбулося перекидання транспортного засобу Dodge Journey [NUMBER] , з наступним неконтрольованим рухом на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з транспортним засобом Jeep Compass з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який перебував на парковці, після чого зіткнувся з транспортним засобом Ford Transit з державним номерним знаком [NUMBER] , що стояв позаду, під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , як учасника бойових дій, була застрахована у Моторному (транспортному) страховому бюро України. Згідно зі ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2024 року у справі № 487/5215/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Jeep Compass реєстраційний номер [NUMBER] від 15.06.2024 року № 110-21 суб`єкта оціночної діяльності ПП [PERSON] , вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Jeep Compass реєстраційний номер [NUMBER] на дату ДТП - 05.06.2024 становить 466 479,45 грн. Моторно (транспортне) страхове бюро України виплатило позивачці 159 950 грн страхового відшкодування, що підтверджується копією квитанції, яка є в матеріалах справи. Таким чином, частину завданої позивачці майнової шкоди відшкодовано страховою компанією (у межах ліміту страхового відшкодування). 16.07.2024 позивачка передала автомобіль Jeep Compass реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , отримавши від останнього 165 800 грн. Невідшкодована сума матеріальної шкоди становить 140 729,45 грн. Крім того, позивачка сплатила 6 000 грн за складання звіту про незалежну оцінку майна, що підтверджується квитанцією № 203098034. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (ст. 980 ЦК України). Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно зі статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону). Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 28 Закону). Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (ст. 31 вищевказаного Закону). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18). Отже, враховючи викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачці завдану майнову шкоду, зокрема різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням в сумі 140 729,45 грн (466 479,45 - 159 950 -165 800) та за склалання звіту про незалежну оцінку майна 6 000 грн, а всього 146 729,45 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України). У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України). Так, при зверненні до суду з позовною заявою [PERSON] сплатила 1 173,83 грн судового збору. Крім того, позивачка також просить стягнути з відповідача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження вказаних витрат позивачкою до позовної заяви додані - копія договору про надання правової допомоги № б/н від 15 серпня 2024 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Романовою І.Д.; ордер від 26.08.2024 на надання правової допомоги [PERSON] на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 15.08.2024; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія МК № 001989 від 29.07.2022, виданого Романовій І.Д.; акт виконаних робіт від 03.09.2024, який містить перелік наданих юрдичних послуг: консультація 2 000 грн, оформлення позовної заяви 6 000 грн, досудова вимога до відповідача 2 000 грн, а всього 10 000 грн; копія платіжної інструкції 0.0.3825818313.1 від 16.08.2024, відповідно до якої [PERSON] сплатила 10 000 грн [PERSON] . Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, засад розумності і справедливості, суд вважає, що з відповідача слід стягнути суму витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, яка є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. За таких обставин, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у розмірі 11 173,83 грн, що складаються з судового збору в сумі 1 173,83 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Outcome: approved