Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом, мотивуючи тим, що він перебував у шлюбі із відповідачкою [PERSON] . Від цього шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області від 09.09.2020 шлюб між [PERSON] . ТА [PERSON] розірвано, сина [PERSON] залишено проживати з батьком. З 2019 року відповідачка періодично з`являлася додому щоб побачити сина, однак на даний час перебуває за кордоном. Іх син надалі проживає з позивачем в м. Івано-Франківськ. Таким чином, наявні підстави для позбавлення відповідачку батьківських прав. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, витребувано у Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради письмовий висновок стосовно позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.03.2025 витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію чи перетинала державний кордон України громадянка України [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 19.03.2025 до суду надійшла витребувана інформація від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. 25.03.2025до суду надійшло рішення та висновок від Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.03.2025 справу призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Дудорова О.О. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та у відсутності позивача. Позов підтримує та просить суд його задоволити. 15.04.2025 від представника позивача адвоката Дудорової О.О. до суду надійшли додаткові пояснення по справі в яких просить суд позовні вимоги задоволити та зазначає, що з моменту подання позовної заяви до суду ситуація в сім`ї не змінилася, матір [PERSON] участі у вихованні сина [PERSON] не приймає, на даний час перебуває за кордоном. Натомість позивач самостійно займається гармонійним розвитком дитини, самостійно забезпечує та виховує сина, а відповідачка фактично самоусунулася від виконання свої материнських обов`язків. Щодо інформації наданої від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України [PERSON] неодноразово виїжджала за межі України, востаннє 26.06.2024 по даний час не повернулася.Вважає, що все це свідчить про самоусунунення відповідачки від виконання своїх материнських обов`язків, неучасть її у вихованні дитини, незацікавленість її життям, розвитком, станом здоров`я, а також те, що вона свідомо ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків та не виконує їх, то в даному конкретному випадку позбавлення батьківських прав це спосіб захисту прав і інтересів дитини. Окрім того в матеріалах справи наявний висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] № 295 від 14.03.2025. Зазначає, що даний висновок носить суто формальний характер та не містить жодного обгрунтування недоцільності позбавлення батьківських прав відповідачки. У висновку зазначено, що дитина перебуває на повному самостійному утриманні та вихованні позивача, а відповідачка фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до інформації, отриманої за результатами проведення оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 02.09.2024 року фахівцем МЦССДМ, ознаки СЖО відсутні, з матір`ю поспілкуватися не вдалося, оскільки вона перебуває за кордоном, номер телефону невідомий. Підсумовуючи вищевказаний висновок, з незрозумілих причин служба у справах дітей зазначила, що позбавляти відповідачку батьківських прав недоцільно, не надавши жодної аргументації, окрім того, що вони не змогли встановити її позиції щодо позбавлення батьківських прав у зв`язку з її відсутністю. Відповідачка відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилась з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Г.Стефанець подав заяву про розгляд справи у відсутності представника. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] є сином відповідачки [PERSON] та позивача. На підставі копії рішення Калуського міськрайонного суду від 09.09.2020 року, шлюб між [PERSON] . ТА [PERSON] розірвано, сина [PERSON] залишено проживати з батьком. Згідно довідки №7173 від 29.04.2024 видана Департаментом адміністративних послуг м.Івано-Франківськ, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] . Згідно довідки № 183 від 13.05.2024 виданої директором ліцеєю № 25 Івано-Франківської міської ради, [PERSON] навчається у 2-Е класі Ліцею № 25 Івано-Франківської міської ради. Зі слів класного керівника вихованням дитини займається батько, мати участі у вихованні дитини не бере, батьківські збори не відвідує. Згідно довідки № 6 від 22.05.2024 року, виданої Громадською організацією «Івано-Франківська обласна федерація Зендокай будо карате» [PERSON] активно приймає участь у житті неповнолітньої дитини [PERSON] , а саме вносить кошти за тренування дитини у клубі «Колізей», піклується його матеріальним забезпеченням на тренуваннях та змаганнях та активно підтримує дитину з моральної точки зору. У відповідь на адвокатський запит КНП «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» надано відповідь за № 280/69 від 23.05.2024 року, де зазначено, що за медичною допомогою до Структурного підрозділу «Міська дитяча поліклініка» КНП «ЦПМКДД» (в тому числі з метою призначення лікування) для з [PERSON] звертається батько дитини [PERSON] , батько рекомендації лікарів виконує. Відповідно до інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної служби України про перетин державного кордону України станом на 18.03.2025, [PERSON] 26.08.1991, востаннє 10.06.2024 в`їхала на територію України та 25.06.2024 виїхала за межі України по даний час. Вдповідно до висновку органу опіки та піклування, Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 14.03.2025 №295 з метою соціального захисту малолітнього [PERSON] [INFO], виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за недоцільність позбавити батьківських прав відносно дитини [PERSON] [INFO]. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача. Водночас наявності таких обставин у цій справі позивачем не доведено. Посилання на те, що відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Посилання на те, що [PERSON] на даний час перебуває за кордоном суд оцінює критично оскільки не має можливості перевірити у зв`язку з якими обставинами остання перебуває за межами України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини. Крім того, та обставина, що на час розгляду справи вихованням сина і його розвитком займається батько, не є безумовним підтвердженням небажання матері дитини брати участь у її утриманні та вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування матері батьківськими обов`язками. Відповідно до п.18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками стосовно сина [PERSON] , що також встановлено Органом опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, потреби в застосуванні якого щодо відповідачки на даний час немає, а також те, що такий захід може унеможливити в подальшому відновлення відносин матері та дитини, суд приходить до висновку про необхідність, не позбавляючи відповідачки батьківських прав, надати їй можливість налагодити стосунки з сином та попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed