Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки Представник позивачки [PERSON] у січні 2025 звернувся до суду із указаною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що 29.11.2018 між позивачкою та [PERSON] було укладено три договори дарування: 1) договір дарування житлового будинку зареєстрований в реєстрі за №769 та посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник З.Д., предметом якого був житловий будинок з господарськими спорудами, розташований [ADDRESS] ; 2) договір дарування земельної ділянки зареєстрований в реєстрі за №770 та посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник З.Д., предметом якого була земельна ділянка площею 0,25 га розташована [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0363; 3) договір дарування земельної ділянки зареєстрований в реєстрі за №771 та посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник З.Д., предметом якого була земельна ділянка площею 0,1367 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0364. Вартість житлового будинку становила 40000 грн, земельних ділянок 10200 грн та 15250 грн. У вересні 2023 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання цих трьох правочинів недійсними. 05.06.2023 рішенням Тростянецького районного суду позовну заяву про визнання правочинів недійсними залишено без задоволення. Сумський апеляційний суд 28.09.2023 рішення Тростянецького районного суду Сумської області скасував та прийняв нову постанову, якою визнав недійсними ці договори дарування. Постановою Верховного Суду від 11.12.2024 постанову Сумського апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення Тростянецького районного суду Сумської області. Але, станом на 28.01.2025 житловий будинок разом із земельними ділянками за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . 07.05.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено договори купівлі-продажу указаного житлового будинку та земельних ділянок, які були посвідчені приватним нотаріусом Гребіник О.Д. Представник позивачки зазначає, що відповідачка достеменно знала, що будинок разом з земельними ділянками був предметом судового спору, була попереджена перед укладанням договору купівлі продажу позивачкою про те, що справа перебуває на розгляді у Верховному Суді. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд витребувати із чужого незаконного володіння, а саме [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] такі об`єкти нерухомості: 1) житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1404681659250; 2) земельна ділянка площею 0,25 га, розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0363, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1486742659250; 3) земельна ділянка площею 0,1367 га, розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0364, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1486701859250. Також просить стягнути з відповідача судові витрати. Стислий виклад позиції відповідачки Відповідачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Сумцов Є.С. проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовувала свою позицію тим, що спірне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельну ділянку площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 5925080800:01:002:0363, та земельну ділянку площею 0,1367 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0364, які розташовані за вищевказаною адресою, придбала у [PERSON] 07.05.2024. Після придбання нерухомості відповідачка виконала ремонтні роботи в будинку, облаштувала житлову кімнату, фарбувала в будинку батареї опалення, у зв`язку з чим понесла витрати близько 10 000 грн. Також відповідачка понесла витрати на утримання даного нерухомого майна, сплачувала податки за землю, користувалася електричною енергією, здійснювала поліпшення житлово-побутових умов. У січні 2025 року до відповідачки звернулася позивач та повідомила, що згідно постанови Верховного Суду вона є власником спірного нерухомого майна, у зв`язку з чим вимагає його повернення або сплати коштів. Представник відповідачки зазначає, що [PERSON] оплатно набула право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу. Під час придбання майна відповідачка правомірно очікувала, що [PERSON] мала право ним розпоряджатися, а вона після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти. Вона є добросовісним набувачем майна. Вважає, що витребування майна у добросовісного набувача матиме наслідком покладання на нього індивідуального і надмірного тягаря. 03.03.2025 представником відповідачки було надано додаткову інформацію, а саме: - інформацію про осіб, які зареєстровані і фактично проживають за адресою [ADDRESS] ; - інформацію з державних реєстрів, яка підтверджує що належне відповідачці нерухоме майно є її єдиним житлом; - інформацію з державних реєстрів, яка підтверджує що у позивачки наявне інше нерухоме майно, крім того, яке вона просить витребувати з володіння відповідачки. На підставі викладеного представник відповідачки просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути з позивачки понесені відповідачкою судові витрати. Процесуальні дії у справі Представник позивачки разом із позовом подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на - житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 0,25 га, розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0363; - земельна ділянка площею 0,1367 га, розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0364, які по праву власності належать [PERSON] , заборонивши дане майно продавати, дарувати, надавати в оренду та проводити будь-які дії по їх відчуженню. Заяву про забезпечення позову задоволено частково та заборонено відчуження майна: - житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 0,25 га, розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0363; - земельна ділянка площею 0,1367 га, розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0364, які по праву власності належать [PERSON] . Ухвалою суду від 31.01.2025 відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 25.02.2025 року. Також ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Гребіника Олександра Дмитровича копії договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами, серія та номер 1109, виданий 07.05.2024, земельної ділянки 5925080800:01:002:0363 серія та номер 1109 виданий 07.05.2024, земельної ділянки 5925080800:01:002:0364 серія та номер 1110 виданий 07.05.2024. Витребувані документи були надані суду 28.02.2025. 06.02.2025 адвокат Сумцов Є.С. подав заяву про вступ у справу як представника [PERSON] та 24.02.2025 подав відзив на позовну заяву. 25.02.2025 протокольною ухвалою суду відкладеного підготовче судове засідання до 03.03.2025 у зв`язку з витребуванням доказів. \~ \~ \~ \~Представник відповідачки [PERSON] подав клопотання про доручення до матеріалів справи копій документів та просив провести судове засідання без участі сторони відповідача. \~ \~ \~ \~Представник позивачки також просив провести судове засідання без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить призначити справу до судового розгляду. 03.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду на 18.03.2025. 18.03.2025 протокольною ухвалою суду відкладено судове засідання на 11.04.2025 у зв`язку із клопотанням представника відповідачки. 11.04.2025 за довідкою секретаря слухання перенесено у зв`язку із зайнятістю судді у іншому процесі на 14.04.2025. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку змісту заперечень проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази за принципами статті 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи встановлені судом Судом установлено, що 29.11.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено три договори дарування: 1) договір дарування житлового будинку зареєстрований в реєстрі за №769, предметом якого був житловий будинок з господарськими спорудами, розташований [ADDRESS] ; 2) договір дарування земельної ділянки зареєстрований в реєстрі за №770, предметом якого була земельна ділянка площею 0,25 га розташована [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0363; 3) договір дарування земельної ділянки зареєстрований в реєстрі за №771, предметом якого була земельна ділянка площею 0,1367 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0364, за якими [PERSON] передала указане майно у власність [PERSON] (а.с. 20-28). Указані договори посвідчені нотаріально приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник З.Д. У вересні 2022 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання зазначених вище правочинів недійсними (справа №588/878/22). Рішенням суду від 05.06.2023 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Гребіник Зоя Дмитрівна про визнання правочинів недійсними залишено без задоволення. Сумський апеляційний суд 28.09.2023 рішення Тростянецького районного суду Сумської області скасував та прийняв нову постанову, якою визнав недійсними указані вище договори дарування. Постановою Верховного Суду від 11.12.2024 постанову Сумського апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення Тростянецького районного суду Сумської області. 07.05.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено договори купівлі-продажу указаного житлового будинку та земельних ділянок, які були посвідчені приватним нотаріусом Гребіником О.Д. (а.с. 51-58). Тобто, указані вище договори були укладені після набрання законної сили постановою апеляційного суду в період розгляду справи у Верховному Суді. [PERSON] , її дочка та чоловік зареєстровані та фактично проживають у придбаному будинку. Це підтверджено наданою представником відповідачки довідкою Боромлянської сільської ради від 03.03.2025 №196 (а.с. 95). З інформаційних довідок із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 415924665, №415936333 вбачається, що станом на 03.03.2025 власником спірного нерухомого майна та земельних ділянок є [PERSON] (а.с.96-98). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина 2 статті 15 ЦК України). За приписами частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Згідно частини 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до постанов Верховного Суду від 17.12.2014 у справі №6-140цс14 передбачено, що за положеннями зазначених норм прав власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) зазначено, що «за змістом статті 388\~ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею». Отже, суд вважає доведеним той факт, що майно вибуло з володіння [PERSON] поза її волею як власниці. Велика Палата Верховного Суду також зазначала, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення (постанова від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц). Представником відповідача на підтверрдження своєї позиції щодо неможливості витребування сперного майна наведено постанову Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №725/1824/20. Проте, за своїм змістом постанова не містить заборони на витребування спірного майна у добросовісного набувача, а встановлює критерії можливості такого витребування. Зокрема зазначено, що можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21) Отже, важливим критерієм є правовий зв`язок між позивачем та спірним майном. Звязок цей визначено договорами дарування, укладеними 29.11.2018 року, що значно раніше, ніж придбання майна [PERSON] 07.05.2024. З вересня 2023 року позивачка постійно вживала активних заходяів для захисту своєї власності, несла тягар юридичного захисту в судах трьох інстанцій, сплачувала судові витрати. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Частиною 5 статті 12 ЦК України визначено, що якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18). Щодо обізнаності [PERSON] про наявність судового спору відносно цього майна до укладання договору про його купівлю з [PERSON] , судом встановлено, що вона отримала таку інформацію від [PERSON] , проте, за її власним визначенням, не мала підстав довіряти цій особі і сподівалась, що питання відсутності спорів щодо майна буде вирішено при укладанні і нотаріальному посвідченні договорів купівлі-продажу. Це питання дійсно було предметом дослідження відповідно до п. 1.4 договору зареєстрованого за №1110 та п.1.5. договору зареєстрованого за №1109, але продавець [PERSON] надала неправдиву інформацію зазначивши, що відносно майна не ведуться судові чи інші спори. [PERSON] була обізнана про розгляд справи № 588/878/22 відносно цього майна в якій вона мала статус позивача. Касаційна скарга у справі № 588/878/22 була подана 18.10.2023 і на момент укладання договору 07.05.2024 касаційний розгляд не було завершено. Під час касаційного оскарження, користуючись тим, що рішення апеляційної інстанції вступає в силу одразу, [PERSON] , не чекаючи результатів його перегляду в касаційній інстанції, зареєструвала за собою право власності на об`єкти нерухомості та продала їх кінцевому набувачу. Зазначені обставини свідчать про недобросовісні дії [PERSON] як продавця. Щодо [PERSON] , то судом не встановлено чи мала вона на момент укладання договору купівлі-продажу майна достовірну інформацію про розгляд судової справи відносно цього майна. Виходячи з презумпції, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом, відсутні підстави для висновку про недобросовісність з боку [PERSON] , як набувача майна. Судом встановлено що майно набуте [PERSON] на оплатній основі. Отже, позивачка [PERSON] і відповідачка [PERSON] у цій справі є одночасно добросовісними набувачами одних об`єктів нерухомого майна. За результатом розгляду спору суд зобов`язаний прийняти рішення, яке вирішить спір по суті, відновивши порушені права. Будь який результат розгляду цього спору неминуче становитиме втручання в права однієї з сторін, зокрема право на вільне володіння майном. Тому, приймаючи рішення суд виходить з необхідності забезпечити справедливий баланс та пропорційність Це означає, що цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і найменш обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються В межах цього спору неможливо забезпечити ідеальний баланс прав учасників. Задоволення позову буде тягарем для Відповідачки внаслідок витребування у неї майна. Але [PERSON] може вимагати повернення коштів від [PERSON] , якій їх було передано за договором купівлі продажу майна. Крім того, [PERSON] , як добросовісний набувач, має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна. У випадку ж відмови у задоволенні позову [PERSON] не має інших інструментів ефективного захисту своїх майнових прав, як власника нерухомого майна, оскільки майно вибуло поза її волею, вона не може застосовувати договірних способів захисту. Відмова у задоволенні позову зробить неможливою реалізацію постанови Верховного Суду від 11.12.2024 у справі №588/878/22, а отже встановлені Верховним Судом порушення майнових прав [PERSON] як власника нерухомого майна не будуть припинені, а права не матимуть ефективного захисту. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним з боку позивачки той факт, що придбане нею нерухоме майно, яке отримане у ході укладання договорів дарування між позивачкою та [PERSON] є її особистим майном, яке безпідставно залишається у володінні відповідачки [PERSON] . Відповідно до постанови Верховного Суду від 11.12.2024 у справі №588/878/22 це нерухоме майно належть [PERSON] на праві власності, у зв`язку з чим, суд вважає доцільним визначити способом захисту порушеного права позивачки витребування майна з незаконного володіння [PERSON] . Такі висновки суду відповідають завданням цивільного судочинства, які визначені саме з метою ефективного захисту прав сторони у справі (частина 1 статті 2 ЦПК України). Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити та витребувати житловий будинок з господарськими спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1404681659250; земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0363, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1486742659250; земельну ділянку площею 0,1367 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0364, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1486701859250 розташовані за адресою: [ADDRESS] з незаконного володіння [PERSON] . Судові витрати Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. 21.04.2025 від представника позивачки надійшло клопотання про стягнення судових витрат, в якому він просить долучить до матеріалів справи копію договору про надання правничої допомоги, копія акту наданих послуг та рахунку на оплату, копія квитанції на оплату. Надані докази підтверджують понесення позивачкою витрати в сумі 15000 грн, яка була вказана в орієнтовному розрахунку витрат у позовній заяві. Але надані докази подані після закінчення судових дебатів і переходу суду до стадії ухвалення судового рішення. Представник відповідачки у відзиві також очікував понести судові витрати у орієнтовному розмірі 15000 грн на отримання професійної правничої допомоги. Тому, для врахування позиції обох сторін, питання розподілу судових витрат на правничу допомогу буде вирішено окремо в додатковому судовому рішенні відповідно до статті 270 ЦПК України. Підстави для скасування заходів забезпечення позову Відповідно до статті 158\~ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи. При ухваленні рішення суд вирішує: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (статті 264 ЦПК України). Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 31.01.2025 року заборонено відчуження майна, а саме: житлового будинку з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,25 га, розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0363; земельної ділянки площею 0,1367 га, розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 5925080800:01:002:0364, які по праву власності належать [PERSON] . Для належного виконання рішення суду у цій справі, суд вважає за необхідне, скасувати вищезазначені заходи забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved