Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

12 березня 2025 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 178573 від 20.02.2021 у розмірі 20 640,00 грн, що складається з 4000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 16 640,00 грн відсотків, а також судового збору у розмірі 2422,40 грн. 21 квітня 2025 року до суду надійшла заява позивача про розподіл судових витрат, у якій позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. В обґрунтування позову представник позивача вказав, що 20.02.2021 [PERSON] уклав з ТОВ «Займер» Договір про надання фінансового кредиту № 178573, який підписано електронним підписом відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатора. На підставі цього договору відповідачу були перераховані кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» права вимоги до [PERSON] у розмірі 20 640,00 грн, що складається з 4000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 16 640,00 грн заборгованості за відсотками. Позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором. За таких обставин позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача Пархомчук С.В. у тексті позовної заяви та заяви про розподіл судових витрат просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Так, з матеріалів справи вбачається, що 20.02.2021 [PERSON] на сайті ТОВ «Займер» уклав Договір про надання фінансового кредиту № 178573, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер його мобільного телефону. Згідно з умовами договору, кредитодавець зобов`язався надати грошові кошти позичальникові, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. На підставі інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 10.01.2025 відповідачу перераховано кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн на картковий рахунок за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Згідно з випискою з особового рахунку, наданою позивачем, загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 178573 становить 20 640,00 грн, з яких 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 16 640,00 грн заборгованість за відсотками. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до якого ТОВ «Займер» передало ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» права вимоги до відповідача у розмірі 20 640,00 грн. З досудової вимоги, яка була надіслана відповідачу, вбачається, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» пропонувало сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 640,00 грн. Проте відповідач дану вимогу проігнорував. Отже, з укладенням кредитного договору у позичальника виник обов`язок повернути ТОВ «Займер» кредит та відсотки за договором у строки, встановлені договором, у разі прострочення якого кредитор має право достроково стягнути заборгованість. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. ТОВ «Займер» свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надавши йому визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов`язання не виконав, оскільки не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, та відсотки за користування кредитом. ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» є новим кредитором за кредитним договором № 178573 від 20.02.2021, відтак у позивача виникло право вимоги до відповідача. Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання доказів переходу прав. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України (ст. 526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а позичальник спростувати розмір заборгованості. Суд, дослідивши надані позивачем докази, дійшов висновку, що у відповідача існує обов`язок перед позивачем щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 178573 від 20.02.2021. Оскільки на час розгляду справи відповідач не надав даних, що свідчать про погашення заборгованості чи причини її несвоєчасного погашення, а також не надав належних та допустимих доказів для звільнення від відповідальності, суд вважає за наявне підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі щодо стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Що стосується стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 500,00 гривень, суд виходить із наступного. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved