Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

в жовтні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] в якому просив:в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , [NUMBER] , право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0184 га, кадастровий номер: 32109455900:01:095:0063;в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що сторони перебували в шлюбі із 02.09.2006, мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, 13.06.2024 шлюб між сторонами розірваний рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/2493/24. Також у позові зазначено, що під час шлюбу сторонами, як подружжям, було придбано спільне майно, яке підлягає поділу між колишнім подружжям: земельна ділянка площею 0,0184 га, кадастровий номер: 32109455900:01:095:0063, право власності на яку зареєстровано 13.12.2019 р. на ім`я Відповідачки; квартира за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано 02.02.2024 на ім`я Відповідачки . При цьому, в позові зазначено, що вказане нерухоме майно є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя як таке, що було набуте у шлюбі та за спільні кошти подружжя. Окремо зазначено, що набуття права власності на вищезгадану квартиру здійснювалось подружжям на підставі договору купівлі-продажу квартири з використанням житлового сертифіката, який було видано як компенсацію за знищений об`єкт нерухомо майна - житловий будинок [ADDRESS] . Також в позові зазначено, що право власності на такий житловий будинок було зареєстровано 28.01.2020 р. на ім`я відповідачки, а отже такий об`єкт нерухомості належав подружжю на праві спільної сумісної власності. Таким чином, позивачем зазначено, що вказане нерухоме майно було набуте під час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відповідно можуть бути поділені між колишнім подружжям у рівних частках. Таким чином, зважаючи на наведене, позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, встановлені процесуальні строки для подання заяв по суті справи. 09.12.2024 на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшла заява про визнання позовної вимоги про визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на частину квартири [ADDRESS] . Окрім вказаного, позивачкою зазначено про усвідомлення нею правових наслідків визнання позову під час ухвалення судом рішення у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.2024 задоволено заяву позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог та позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на частину земельної ділянки площею 0, 0184 га., кадастровий номер 3210945900:01:095:0063 - залишено без розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні представник позивача адвокат Простибоженко О.С. позовні вимоги підтримав, а представник відповідачки адвокат Шкварко В.І. просила задовольнити вищевказані позовні вимоги. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст. 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Тлумаченняст. 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 63 СК України). Відповідно до частин третьої-четвертої ст.65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні. Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Наведене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду 04.08.2021 у справі № 553/2152/19. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області 02.06.2006 (а.с.11). Сторони не заперечували ту обставину, що 13.06.2024 шлюб між сторонами було розірвано рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/2493/24. Сторони визнають, що ними під час шлюбу сторонами як подружжям було придбано зокрема, квартиру, яка підлягає поділу між колишнім подружжям, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано 02.02.2024 на ім`я відповідачки. Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав із якого вбачається, що набуття права власності на вищезгадану квартиру здійснювалось подружжям на підставі договору купівлі-продажу квартири (а.с.14-18) з використанням житлового сертифіката, який було видано як компенсацію за знищений об`єкт нерухомо майна - житловий будинок [ADDRESS] і право власності на такий житловий будинок було зареєстровано 28.01.2020 р. на ім`я відповідачки [PERSON] а отже такий об`єкт нерухомості належав подружжю на праві спільної сумісної власності (а.с.19). В даному випадку, суд окремо звертає увагу на ту обставину, що в договорі від 02.02.2024 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 02.02.2024 року, укладеному між продавцем [PERSON] та [PERSON] від імені якої діяла Озоліна Оксана Петрівна (довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області 26.12.2023 за реєстровим №1824 (Бланк НТА 060171), окремо в п.2.1 договору зазначено, що продаж зазначеної квартири вчинено за ціною 3860000,00 грн., які відповідно до пункту 56 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 №600 «Про затвердження Порядку надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна» мають бути перераховані на картковий рахунок продавця. При цьому у п.2.3 Договору окремо зазначено, що купівля квартири на ім`я покупця його представником здійснюється за рахунок наданої грошової компенсації за житловим сертифікатом Покупцю на придбання житла відповідно до Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», а також Постанови Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 №600 «Про затвердження Порядку надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна». Фінансування придбання житла покупцем забезпечується житловим сертифікатом реєстраційний номер якого - №ЖС-30.10.2023-431 в РПЗМ від 30 жовтня 2023 року (дата закінчення дії житлового сертифіката 30 жовтня 2028 року). Окрім вказаного, безпосередньо у п. 4.2.договору купівлі-продажу спірної квартири передбачено, що покупець свідчить, що купує квартиру за згодою чоловіка - [PERSON] . При цьому, відповідно до зазначеного нотаріусом в п.7.7. договору купівлі-продажу квартири, нотаріусом перевірено факт державної реєстрації припинення права власності покупця на знищений житловий будинок за який надана компенсація у зв`язку із його знищенням. Відповідно до пп. 1 п. 58 Порядку надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 № 600, нотаріус одночасно з посвідченням договору про придбання житла накладає заборону відчуження житла, що придбавається з використанням житлового сертифіката, строком на п`ять років. Приписами ч.17 ст.8 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» визначено, що отримувач компенсації не має права відчужувати об`єкт житлової нерухомості, земельну ділянку, на якій розташовано такий об`єкт, частку у праві власності на таке майно, придбані (у тому числі проінвестовані/профінансовані) ним з використанням житлового сертифіката, протягом п`яти років. Нотаріус, який посвідчує договір про придбання об`єкта житлової нерухомості (у тому числі інвестування/фінансування його будівництва), земельної ділянки, на якій розташовано такий об`єкт, частки у праві власності на таке майно з використанням житлового сертифіката, накладає заборону відчуження строком на п`ять років. Наявність заборони відчуження об`єкта житлової нерухомості, земельної ділянки, на якій розташовано такий об`єкт, передбаченої абзацом другим цієї частини, не перешкоджає подальшому обтяженню речових прав на такий об`єкт. Судом встановлено, що на виконання ст.73 Закону України «Про нотаріат», ч.17 ст.8 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» та у зв`язку із засвідченням цього договору купівлі-продажу, нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеного в Договорі нерухомого майна, а саме квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , строком на п`ять років (а.с.18). При цьому, суд дійшов висновку, що накладення заборони на відчуження житла, придбаного з використанням житлового сертифіката, не перешкоджає реалізувати права сторін щодо поділу майна подружжя, як це відбувається, наприклад, у випадку поділу спільного майна, яке перебуває в іпотеці. Адже, Верховний Суд у постанові від 06.07.2022 у справі № 2-5015/10 виснував, що поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону. У постанові від 18.01.2023 у справі № 359/441/20 Верховним Судом зауважено, що перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнанню права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно, потрібно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. За загальними правилами доказування, визначеними ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням того, що на майно, яке придбано за час шлюбу, розповсюджується презумпція спільності права власності подружжя на придбане в шлюбі майно, яке в даному випадку підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами, - суд приймає визнання позову відповідачкою оскільки відповідно до правил ст. 206 ЦПК України таке визнання, в даному випадку, не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, що, в свою чергу, має наслідком наявність законних підстав для задоволення позову, адже спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними в рівних частках. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позовів, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позову та в порядку поділу спільного майна подружжя: визнати за [PERSON] право власності: на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності: на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved