Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

[PERSON] , 22.01.2025 звернувся в суд з позовом до Городоцької міської ради Львівської області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівська районна державна адміністрація Львівської області, [PERSON] про визнання недійсним розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів №\~68 від 12.02.2002 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1, 7220 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Городоцької міської ради Львівської області (колишня Речичанська сільська рада Городоцького району Львівської області), визнання недійсним Державного акта серія І-ЛВ №\~016750 на право приватної власності на землю від 12.02.2002 та скасування в Поземельній книзі запису про державну реєстрацію права власності на означену земельну ділянку, визнання права на 1/2 частину земельної частки (паю) площею 1,74 ум.кад.га, що на території Городоцької міської ради Львівської області (колишня Речичанська сільська рада Городоцького району Львівської області), згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №\~148001 від 28.02.1997 за реєстровим №\~593, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] мотивуючи тим, що звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину земельної ділянки площею 1, 7220 га після смерті [INFO] матері [PERSON] , однак йому відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ №\~016750 Городоцькою райдержадміністрацією на ім`я померлої [PERSON] виданий [INFO] , тобто після смерті останньої, а відтак земельна ділянка не входить до складу спадщини, інше. Просила позов задовольнити, судові витрати з відповідача не стягувати. Ухвалою судді від 27.01.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 29). Позивач в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] у заяві від 24.04.2025 вимоги підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності. Міський голова Городоцької міської ради Львівської області Ременяк В.В. у заяві від 04.02.2025 просив про розгляд справи за відсутності представника міської ради, при вирішенні спору по суті покладається на думку суду (а.с. 36-37). Голова Львівської районної військової адміністрації Львівської області П.Грабський, як представник третьої особи, у клопотанні від 15.04.2025 просив про розгляд справи за відсутності представника адміністрації (а.с. 55). Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та третя особа [PERSON] , які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили (а.с. 50, 54). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши заяви, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 4, 12, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №\~7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із змісту позовної заяви, із копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] видно, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] (а.с. 8). Згідно Витягу з Книги записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району (колишня Речичанська сільська рада) Львівської області від 24.04.2025 видно, що [PERSON] згідно сертифікату ЛВ № 148001 зареєстрованого за № 593 від 28.02.1997, належало право на середню земельну частку (пай) площею 1, 74 ум.кад.га, що на території Городоцької міської ради Львівської області (колишня Речичанська сільська рада Городоцького району Львівської області). [PERSON] померла [INFO] , що убачається із копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 9). Із змісту довідки Городоцької міської ради Львівської області № 16 від 11.01.2022 убачається, що [PERSON] до дня смерті [INFO] значилась зареєстрованою та проживала разом з сином [PERSON] , на [ADDRESS] (а.с. 19). Як убачається із копії заповіту, посвідченого 08.05.1991 секретарем Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області Матвій Л.М. за реєстровим №\~5, [PERSON] , при житті, на випадок смерті жилий будинок та все своє майно, де б воно не знаходилось, із чого б воно не складалось, заповіла дочці [PERSON] та сину [PERSON] , по 1/2, кожному (а.с. 13- 14). Із копії спадкової справи № 203/1996 від 13.05.1996 убачається, що після смерті [INFO] [PERSON] Городоцькою державною нотаріальною конторою Львівської області, за заявами [PERSON] та [PERSON] , заведено спадкову справу № 203/1996, що 26.11.1996 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку [ADDRESS] , а 09.10.2024 [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , а 08.11.2024 останньому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки площею 1, 7220 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Городоцької міської ради Львівської області (колишня Речичанська сільська рада Городоцького району Львівської області), оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ № 016750 виданий на ім`я [PERSON] 12.02.2002, тобто після смерті спадкодавця (а.с. 56-96). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується Державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Із матеріалів справи убачається, що 12.02.2002 головою Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] , видано Державний акт серія І-ЛВ № 016750 на право приватної власності на землю площею 1, 7220 га призначену для ведення товарного сількогосподарського виробництва, що на території Городоцької міської ради Львівської області (колишня Речичанська сільська рада Городоцького району Львівської області), на підставі Розпорядження №\~68 від 12.02.2002, тобто більше ніж через шість років після смерті спадкодавця (а.с. 12). Державний акт серія І-ЛВ № 016750 від 12.02.2002 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під №\~311 (а.с. 12). Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищеозначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до глави 16\~Цивільного\~Кодексу\~України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від\~16\~квітня\~2004\~року\~№ 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України, статті 15\~Цивільного\~процесуального\~Кодексу України (2004 року), статті 12\~Господарського\~процесуального\~кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, всупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний\~судом\~недійсним,\~є\~недійсним\~з моменту\~його\~вчинення. Отже, ураховуючи, що Розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів №\~68 від 12.02.2002 і Державний акт серія І-ЛВ\~№\~016750 на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] від 12.02.2002, видані після смерті спадкодавця, а отже в порушення вимог закону, суд визнає недійсними розпорядження в частині передачі в натурі у приватну власність [PERSON] землі (середньої земельної частки), що на території Городоцької міської ради Львівської області (колишня Речичанська сільська рада Городоцького району Львівської області) та Державний акт серія І-ЛВ № 016750, а також скасовує в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності на означену земельну ділянку. Окрім цього, із матеріалів справи убачається, що Сертифікат серія ЛВ № 148001 на право приватної власності на землю (середню земельну частку), зареєстрований у Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 593, виданий на ім`я [PERSON] 28.02.1997, тобто також після її смерті [INFO] (а.с.11). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У постанові ВС від 25.02.2021 у справі №587/2672/19 зроблено висновок, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Із матеріалів справи убачається, що [PERSON] працювала в СС «Нива», була її членом, на момент роздержавлення і приватизації земель, за життя, внесена до списку осіб, які мають право на отримання середньої земельної частки (паю), затвердженого ХІІ сесією Речичанської сільської Ради народних депутатів Городоцького району Львівської області від 24.12.1993 (а.с. 22-25). Речичанською сільською Радою народних депутатів Городоцького району Львівської області 06.06.1995 прийнято ухвалу № 1 про затвердження списку осіб, які мають право на отримання середньої земельної частки (паю) (а.с. 21). Таким чином, [PERSON] при житті набула право на земельну частку (пай), яке у подальшому посвідчено Сертифікатом серія [NUMBER] від 28.02.1997. З огляду\~на\~вищенаведене,\~а\~також\~ураховуючи фактичні\~обставини\~встановлені\~судом та\~зміст\~спірних\~правовідносин і\~досліджені\~судом\~під час\~розгляду\~справи\~докази,\~суд\~дійшов висновку,\~що [PERSON] \~при житті\~набула право\~на землю\~(середню\~земельну частку)\~площею 1,\~74\~га,\~що\~на\~території Городоцької\~міської ради\~Львівської області\~(колишня\~Речичанська сільська\~рада Городоцького\~району Львівської\~області),\~згідно Сертифікату\~серія\~ЛВ\~№ 148001,\~а\~отже,\~таке\~право\~є об`єктом\~прав\~та\~обов`язків,\~що входить\~до складу\~спадщини,\~яку,\~у відповідності\~до положень\~ст.\~549\~Української РСР\~прийняли [PERSON] \~та [PERSON] ,\~що інших\~спадкоємців,\~які б\~претендували на\~вищеозначене спадкове\~майно за\~законом чи\~за заповітом\~немає,\~відтак\~є підстави\~до\~визнання за\~позивачем\~права на\~ частину земельної частки (паю) згідно означеного Сертифікату, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Із квитанцій №124 та № 125 від 14.01.2025 убачається, що позивачем за звернення до суду з означеним позовом сплачено 2\~422 грн. 40 коп. судового збору, тобто за дві вимоги немайнового характеру, тоді як заявлено три вимоги немайнового характеру, відтак [PERSON] слід доплатити на користь держави 1 211 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved