Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення коштів. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 04 жовтня 2023 року відповідач отримав у нього позику в розмірі 400 000 доларів США для власних потреб строком до 31.12.2023 року. Позивач зазначає, що відповідач своїх зобов`язань з повернення позики не виконав, заборгованість залишається непогашеною. Враховуючи порушення відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить стягнути суму заборгованості в розмірі 400 000 доларів США в примусовому порядку. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України Позивач просить стягнути з Відповідача штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за договором позики у вигляді 3% річних за час прострочення в розмірі 6 918,03 доларів США, а також штрафні санкції, передбачені розпискою, у розмірі 10 %, що складає 40 000 доларів США. Ухвалою суду від 08 серпня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. Представники позивача у судовому засіданні надали для огляду суду розписку, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов до суду не подав. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що представники позивача не заперечували проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04 жовтня 2023 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав у позику суму в розмірі 400 000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 31.12.2023. (а.с. 17) З пояснень позивача вбачається, що відповідач своїх зобов`язань перед ним не виконав, отримані ним у позику кошти не повернув. Відтак, з 02 грудня 2023 року відповідач вважається таким, що прострочив зобов`язання з повернення коштів за договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Враховуючи порушення відповідачем своїх зобов`язань, визначених договором позики від 04.10.2023, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача заборгованості, яка становить 400 000 доларів США, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що період прострочення відповідачем заборгованості повністю припадає на період воєнного стану в Україні, вимоги про стягнення з відповідача міри відповідальності у вигляді 3% річних та штрафу задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, стягненню з Відповідача підлягає компенсація сплаченого позивачем судового збору в розмірі 13 550,30 гривень.

Outcome: partial