Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

26 березня 2025 року позивач за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 139 521,13 гривень та витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28 травня 2019 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] (далі відповідач, позичальник) укладено кредитний договір № 2001320839901, за яким позичальнику видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 20 000 грн, який пізніше було збільшено до 94 566,11 грн. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10 січня 2025 року складає 139 521,13 грн, з яких: 94 566,11 грн заборгованість за кредитом; 44 955,02 грн заборгованість за процентами; 0 грн заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, зазначену в анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Враховуючи невиконання відповідачем умов договору та вимог банку щодо погашення заборгованості, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог процесуального закону. Заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відзив на позовну заяву не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28 травня 2019 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2001320839901 шляхом приєднання відповідача до Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. За умовами договору позичальнику видано кредитну картку з початковим кредитним лімітом у сумі 20 000 грн, який згодом було збільшено до 94 566,11 грн. Збільшення кредитного ліміту здійснено відповідно до пункту 4.3.6.4 частини 4 Публічної пропозиції, за яким банк має право змінювати розмір кредитного ліміту, повідомивши клієнта шляхом надсилання SMS-повідомлення. У разі незгоди клієнта зі зміною ліміту він мав протягом 30 календарних днів подати письмову заяву до банку. Відповідач не висловив незгоди зі зміною ліміту, що підтверджує його згоду з новими умовами. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язався своєчасно повертати кредитні кошти та сплачувати проценти за їх використання. Однак відповідач не виконує свої зобов`язання довготривалий строк, у зв`язку з чим станом на 10 січня 2025 року утворилася заборгованість у сумі 139 521,13 грн, що включає: 94 566,11 грн заборгованість за кредитом; 44 955,02 грн заборгованість за процентами; 0 грн заборгованість за комісією. Позивач направив відповідачу письмову вимогу про погашення заборгованості за адресою, зазначеною в анкеті на отримання кредиту, однак відповідач не виконав вимогу у встановлений строк. Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли з кредитного договору приєднання від 28 травня 2019 року та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 1 статті 1050 ЦК України та абзацу 2 частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо позичальник прострочив сплату чергових платежів понад один місяць, кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості. Однак в порушення зазначених норм закону та умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконав та допустив заборгованість, яка станом на 10 січня 2025 року складає 139 521,13 грн, з яких: 94 566,11 грн заборгованість за кредитом; 44 955,02 грн заборгованість за процентами; 0 грн заборгованість за комісією. Враховуючи, що за умовами договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих у кредит коштів, всупереч частині 1 статті 81 ЦПК України, не надано, суд вважає, що заборгованість за основним боргом та процентами підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Щодо стягнення комісії, позивач зазначив, що заборгованість за комісією становить 0 грн. Таким чином, вимоги щодо стягнення комісії відсутні, і суд не розглядає це питання. Щодо аргументів позивача стосовно позовної давності, суд зазначає, що відповідно до статей 256, 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки. Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позивач стверджує, що позовна давність не пропущена, зокрема через визнання боргу відповідачем та вплив карантинних обмежень, запроваджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року. Оскільки позов подано 26 березня 2025 року, а відповідач не подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, суд вважає, що строки позовної давності дотримано. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, пропорційно до задоволення позовних вимог. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжним документом, і просить стягнути цю суму з відповідача. Особи, які подають документи в електронній формі через систему «Електронний суд», мають право на застосування понижуючого коефіцієнта до розміру судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір». Оскільки позов подано через систему «Електронний суд», судовий збір у розмірі 2422,40 грн підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved