Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до Солом`янського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами загальною сумою у розмірі 20 766,20 грн., а також судових витрат у розмірі 3028 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 30.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі - ТОВ «Мілоан») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 9200394. 27.10.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27102023/1, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №1 від 27.10.2023 до договору факторингу №27102023/1 від 27.10.2023 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в розмірі 20 766,20 грн., з яких: 5 530 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 14 536,20 грн. - сума заборгованості за відсотками, 700 грн. - заборгованість за комісією. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилається на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, а тому має заборгованість на загальну суму 20 766,20 грн. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість: за кредитним договором №9200394 в розмірі 20 766,20 грн., з яких: 5 530 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14 536,20 грн. - сума заборгованості за відсотками, 700 грн. - заборгованість за комісією. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08.05.2024 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.08.2024 вирішено перейти до розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. 21.11.2024 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Нечай Р.В. на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі, вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на нормах права, а обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені належними доказами з підстав викладених у відзиві. 06.12.2024 від представника позивача на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення, в якій вважає відзив безпідставним, необґрунтованим. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11.02.2024 клопотання представника позивача про витребування інформації у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (Код ЄДРПОУ 14360570, Юридична адреса: вул. Грушевського, 1д,м. Київ 01001, Україна, Адреса для кореспонденції: вул. Набережна Перемоги, 30, м. Дніпро, 49094, Україна; електронна адреса: info@privatbank.ua; адреса офіційного вебсайта - https://www.privatbank.ua) - Інформацію щодо наявності у [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткових рахунків відкритих у банку з 30.06.2023 по 27.10.2023; - Інформацію щодо належності [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] . - Виписку по рахунку за номером картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) за період з 30.06.2023 по 27.10.2023. - Інформацію про надходження 30.06.2023 на картковий рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) грошових коштів в сумі 7000,00 грн. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив суд розглянути клопотання про витребування доказів. 31.03.2025 на адресу суду від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на виконання вимог ухвали суду надійшла витребувана інформація. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлявся. При цьому, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні частково заперечував щодо задоволення позовних вимог, а саме, в частині стягнення процентів та комісії, посилаючись на відсутність детального розрахунку заборгованості. В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту - 5530 грн., не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 9200394 (далі - Договір). Відповідно до п. 1.2-1.4 договору, сума кредиту становить 7000,00 грн. Кредит надається строком на 105 днів з 30.06.2023 і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 15.07.2023 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 13.10.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 15.07.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 13.10.2023 (останнього дня строку кредитування). Відповідно до пункту 1.5 договору загальні витрати позичальника за пільговий період складають 1 750 грн. в грошовому виразі та 22 711 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період); загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 20 650 грн. в грошовому виразі та 11 755 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 8 750 грн., за весь строк кредитування складає - 27 650 грн. Комісія за надання кредиту:700 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1 договору). Проценти за користуванням кредитом протягом пільгового періоду: 1 050 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду (п.1.5.2 договору); проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 18 900 грн., які нараховуються за стандартною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користуванням кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.3 договору). Відповідно до п.2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *47 . Пунктом 3.3.2 Договору встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2 Договору). За змістом п. 6.1., п. 7.1 кредитного договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та набуває чинності з моменту його укладання в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту. Укладання ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання на наслідки (п.6.4 кредитного договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 кредитного договору). Як свідчить графік платежів за договором № 9200394 від 30.06.2023, який є додатком №1 до Договору, дата платежу 13.10.2023, сума платежу 27 650 грн., яка складається із: 7000 грн. суми кредиту; 19 950 грн. процентів за користування кредитом та 700 грн. - комісія за надання кредиту. Анкета-заява на кредит № 9200394 містить надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви, прийняття рішення по заяві та погоджені умови кредитування по заяві. 27.10.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27102023/1, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до Витягу з реєстру боржників №1 до Договору факторингу №27102023/1 від 27.10.2023, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» отримало право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №9200394, загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором становить 20 766,20 грн., з них: сума заборгованості за основною сумою боргу - 5 530 грн.; сума заборгованості за відсотками - 14 536,20 грн.; сума заборгованості за комісією - 700 грн. Судом також встановлено, що вищевказаний договір укладено в електронному вигляді у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» та їх було підписано позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором і зазначенням у договорі персональних даних відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір. у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У п.6 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Водночас договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за вищезазначеним договором, право вимоги за якими перейшло до нового кредитора. З наданих доказів вбачається, що під час укладення вищевказаного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином укладений договір є обов`язковим до виконання. Також, згідно інформації, яка надійшла до суду від АТ КБ «ПриватБанк», банківський рахунок № IBAN [NUMBER] , до якого емітовано банківську платіжну картку [NUMBER] . На вказаний рахунок було зараховано кошти 30.06.2023 в розмірі 7 000 грн. від ТОВ «Мілоан». За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримала кредит/позику за вищевказаним договором, проте не виконувала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені договором, кошти в повному обсязі не повернула. Термін повернення кредиту/позики у повному обсязі настав, а заборгованість за договорами у встановлений строк не була погашена (доказів погашення заборгованості суду не надано). Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин, як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Оскільки відповідач в порушення умов договору, а також положень чинного законодавства свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснила погашення заборгованості за кредитом/позикою у встановленому договором порядку та в строки, то у неї утворилася заборгованість перед позивачем (як новим кредитором). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту за договором про споживчий кредит №9200394 від 30.06.2023 у розмірі 5 530 грн. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за вказаними договорами, то суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16. Так, відповідно до умов договору №9200394 від 30.06.2023, між ТОВ «Мілоан» та відповідачем про споживчий кредит, відповідачу було надано суму кредиту в розмірі 7000 грн. зі строком дії днів 105 днів з 30.06.2023. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 13.10.2023. Відповідно до графіку платежів, що є Додатком №1 до договору про споживчий кредит № 9200394 від 30.06.2023, сторонами погоджено проценти за користування кредитом у сумі 18 900 грн. Як убачається із матеріалів справи позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитом у сумі 14 536,20 грн. Перевіривши здійснені позивачем нарахування, у межах заявлених вимог, судом було встановлено, що розрахунок відсотків здійснений відповідно до умов договору в межах строку його дії. Відтак, суд приходить до висновку про те, що вказані суми, належить стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за комісією, слід зазначити наступне. Як встановлено судом, умовами договору про споживчий кредит №9200394 від 30.06.2023 передбачено комісію за надання кредиту. Проте, ні умовами вказаних договорів, ні іншими доказами не підтверджено зміст та перелік зазначених послуг (сплати комісії за надання кредиту). Як визначено у п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц викладена правова позиція, відповідно до якої умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року. Проте, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача комісії не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії у загальному розмірі 700 грн. задоволенню не підлягають. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Матеріали справи не містять, та відповідачем не надано доказів в розумінні положень ст.ст.76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог. Заперечення відповідача щодо заявлених позивачем вимог, спростовуються вищевикладеним. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 20 066,20 грн. У решті заявлених вимог відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial