Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

В березні 2025 товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду із позовом, зазначивши, що 28.12.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1397927 про надання коштів на умовах надання споживчого кредиту. який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) на укладання договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору товариство зобов`язується надати клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах. Сума наданого кредиту: 5 000 грн. на споживчі потреби, дата надання кредиту: 28.12.2020. строк кредиту 184 дні, стандартна процентна ставка 1,90 % в день. Згідно п. 2.4 укладеного договору кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. На виконання вимог пункту 2.1 кредитного договору позивач надає лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024 відповідно до якого 28.12.2020 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 5\~000 грн. за реквізитами платіжної банківської карти [NUMBER] для перерахунку кредитних коштів. 24.12.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 02-24122001, у відповідності до умов якого товариством з обмеженою «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «Авіра Груп» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти\~в\~розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 10.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитом становить 10685.00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 685,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за договором про надання фінансового кредиту №1397927 від 28.12.2020 в розмірі 10685,00 грн. та просить її стягнути в примусовому порядку. Представник позивача, будучи належно повідомленим про час та місце судового розгляду справи, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Подав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника. Відповідач про розгляд справи повідомлена у передбаченому законом порядку, в судове засідання не з`явилась, будь-яких заяв від нього до суду не надходило. Відзиву на позов не подала. За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд справи провести за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні, ухваливши заочне рішення суду на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 25.03.2025 відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження призначено судове засідання на 17.04.2025. 17.04.2025 розгляд справи закінчено ухваленням рішення суду по суті заявлених вимог. Суд, перевіривши матеріали справи доказами, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 28.12.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1397927. Згідно п.п. 1.2 договору позики ТОВ «Лінеура Україна» надає клієнту споживчий кредит в сумі 5 000,00 грн. на 30 днів, тобто до 27.01.2021. За користування кредитом клієнт сплачує 1.90 % на добу, а позичальник зобов`язується надати клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах. Згідно п. 2.1 укладеного договору позивач надає лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024 відповідно до якого 28.12.2020 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 5\~000 грн. за реквізитами платіжної банківської карти [NUMBER] для перерахунку кредитних коштів. Згідно інформаційної довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за № 27102-0403 від 04.03.2024 відповідачу було перераховано кредитні кошти в сумі 5 000,00 грн. за реквізитами вказаної платіжної картки [NUMBER] . 24.12.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 02-24122001 у відповідності до умов якого товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1397927 від 28.12.2020. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 02-24122001 від 24.12.2021, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 10 685.00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 685,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. Відповідно до умов договору (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, між ТОВ «Лінеура Україна» і відповідачем укладено кредитний договір на 5 000 грн. строком кредитування 30 днів, тобто до 27.01.2021, із сплатою процентів товариству за стандартною процентною ставкою 693,50 % річних від суми кредиту в перерахунку 1.90 % на добу. Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Н061, що підтверджується копією довідкою про ідентифікацію. Нарахування процентів поза межами дії кредитного договору в розмірі 2 835.0 грн. суперечить вимогам закону та стягненню в такому обсязі не підлягає. Тому з цих підстав підлягають стягненню проценти в розмірі 2 850.00 грн. Аналіз розрахунку заборгованості за відсотками про щоденні нарахування та погашення за цим кредитним договором свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору. Разом із тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2\~ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2\~ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Тобто, право кредитодавця нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 27.01.2021 року, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону. За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню саме узгоджений сторонами кредитного договору розмір процентів 2 850,00 грн., тіла кредиту 5 000,00 грн., які вказані у додатку № 1 договору про надання споживчого кредиту № 1397927 від 28.12.2020. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього\~Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~умов договору, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Відповідно до положень п.1.2 та п.1.3 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1397927 від 28.12.2020 року: строк позики (строк дії договору) становить 30 днів; орієнтовний строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково, дата надання фінансового кредиту 28.12.2020 року, дата повернення позики 27 січня 2021 року. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За умовами договору про надання фінансового кредиту сторони встановили строк кредитування до 27 січня 2021 року, однак ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку, що є неприпустимим. З цих підстав стягненню підлягає 5 000 грн. сума заборгованості за кредитом та 2\~850,00 грн. заборгованість за відсотками, а всього 7 850.00 грн. Такий розмір кредитування погоджений відповідачем, що підтверджується паспортом споживчого кредиту. Тому саме таке право вимог у зазначених розмірах перейшло і до його правонаступника, та з цих підстав позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2\~статті 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10500 грн. до матеріалів справи надано копію договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, укладений між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В., додаткової угоди №1 до Договору від 27.12.2024 року, акту про отримання правової допомоги від 14.04.2025 року, рахунка №14.04.2025-17 від 14.04.2025 та платіжної інструкції №3 7512 від 14.04.2025 на суму 10500,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial