Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

17.12.2024 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] , у якій просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями. Обгрунтовуючи заявлені вимоги посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала разом з нею. На підставі договору довічного утримання її матері [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] та у 1998 році був реконструйований. Фактично, після смерті матері вона прийняла спадщину, однак оформити її належним чином немає можливості у зв`язку з не оформленням матір`ю документів на реконструйований будинок, тому вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 23.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, витребувано у Балаклійській державній нотаріальній конторі Харківської області відомості щодо осіб, які звернулися із заявою про прийняття спадщини та оформили спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в смт Донець Ізюмського району Харківської області. 07.01.2025, на виконання ухвали суду від 23.12.2024, з Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області надійшла відповідь, згідно якої: після померлої [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Іноземцевою Р.М. заведена спадкова справа № 129/2021. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 24.01.2025 витребувано у приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Іноземцевої Р.М. спадкову справу, що заведена після смерті [INFO] в смт Андріївка Балаклійського району Харківської області [PERSON] . 07.02.2025, на виконання ухвали суду від 24.01.2025, приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Іноземцевої Р.М. надано копію спадкової справи № 129/2021, що заведена після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 31.03.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про причину своєї неявки суду не повідомила, заяв або клопотань від неї не надходило. Зважаючи, що позивач виклав свою позицію у позові, сторони повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, але не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні або надати заяви про його відкладення, що не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст. 223 ЦПК України вирішив справу розглянути без присутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Спадкоємцями після її смерті є її донька [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] , [INFO] , відкрилася спадщина на жилий будинок в [ADDRESS] , який належав померлій на підставі договору довічного утримання від 25.03.1994, укладеного між нею та [PERSON] , яка померла [INFO] . 10.10.2024 позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті матері до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Іноземцевої Р.М. 10.10.2024 приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Іноземцевою Р.М. позивачеві надано роз`яснення щодо вчинення нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , після померлої [INFO] її матері [PERSON] , а саме: вказана нотаріальна дія не може бути вчинена у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезгадане майно та спадкоємець має право звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на це спадкове майно. На обгрунтування своїх доводів позивач надала: договір довічного утримання від 25.03.1994, відповідно до якого [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , передав у власність [PERSON] , належний їй житловий будинок (літ.А-1), площею 9,2 кв.м., з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] , вказаний договір зареєстрований у Балаклійському БТІ за № 1953; копію технічного паспорту на житловий будинок (1998 року спорудження, літ. Г-1, загальною площею 722 кв.м.) [ADDRESS] , який виготовлений 20.02.2023;копію домової книги по спірному житловому будинку; копію витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 20.02.2023, з якого убачається, що житловий будинок літ «А-1», загальною площею 23,0кв.м., житловою площею 9,2 кв.м., сарай літ. «Б», літ. «В» знесено, дозвільні документи для будівництва житлового будинку літ. «Г-1», сараю літ. «Д», гаражу літ. «Е» замовником не надані; звіт про незалежну оцінку ринкової (оціночної) вартості житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , копію довідки Донецької селищної ради від 04.12.2024 про те, що у селищній раді відсутня інформація про наявність правовстановлюючих документів на земельну ділянку та житловий будинок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України). Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (статті 1217, 1223 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщини, якщо протягом шестимісячного строку з дня її відкриття він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (стаття 1269 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Якщо будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України. Самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не є об`єктом права власності, тому таке майно не входить до складу спадщини. Згідно зі статтею 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статей 376, 1218 ЦК України, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується з частинами третьою і п`ятою статті 376 ЦК України і нормами про спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК України ). Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини третьої і п`ятої статті 376 ЦК України) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3 третьої і п`ятої статті 376 ЦК України є суб`єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України. Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; ступінь готовності самочинного будівництва; чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; в якому році було зведено самочинні будівлі; відповідність самочинно зведених будівель архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; наявність акта приймання в експлуатацію або сертифікату відповідності. Відповідно до пункту 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 березня 2011 року, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація). Датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації. Експлуатація об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється (пункти 11, 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів). З копії витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 20.02.2023 убачається, що житловий будинок літ «А-1», загальною площею 23,0 кв.м., житловою площею 9,2 кв.м., сарай літ. «Б», літ. «В» знесено, дозвільні документи для будівництва житлового будинку літ. «Г-1», сараю літ. «Д», гаражу літ. «Е» замовником не надані. Вимогами діючого законодавства передбачений певний порядок набуття прав власності, прав на виконання будівельних робіт та введення об`єкта в експлуатацію. Позивач не надала суду доказів, що не вичерпані усі з можливих заходів узаконення самовільно збудованого об`єкту у позасудовому порядку. Правом на звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване або реконструйоване нерухоме майно наділена особа, яка у передбаченому законом порядку зверталася до органів державного архітектурно-будівельного контролю, це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність (бездіяльність) дають підстави вважати про наявність спору про право. Вказаних умов позивачем не дотримано. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази звернення [PERSON] до відповідного територіального органу Державної архітектурно-будівельної інспекції щодо приймання самочинно збудованих будинку і надвірних споруд в експлуатацію. Крім того, положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до положень ч. 23 Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 53, 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 передбачено, що спадкоємець має можливість у позасудовому порядку зареєструвати право власності на спадкове майно за спадкодавцем. Так, п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Пунктом 53 зазначеного Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації). У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія. Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа. Доказів неможливості отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину у позасудовому порядку суду не надано. З огляду на викладене суд не може вважати доведеними обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: dismissed