Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач в особі ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»у лютому 2025 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за п`яти кредитними договорами. Й позов мотивований тим, що 31.03.2024 року між [PERSON] та ТзОВ «Стар Файненс Груп», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 29072024 від 29.07.2024 року, єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений договір про надання фінансового кредиту № 39820-03/2024, за умовами якого [PERSON] отримав кредит для споживчих цілей в сумі 5 300 грн. 00 коп., зі сплатою 2,50% на день, на строк 100 днів, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 08.07.2024 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. ТзОВ «Стар Файненс Груп» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 29.07.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 18 550 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 5 300 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 13 250 грн. 00 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Також, 27.03.2024 року між [PERSON] та ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений Договір позики (з фіксованою процентною ставкою) № 2248344 про надання, у тому числі, на умовах фінансового кредиту за правилами кредитування, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 11 200 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків 2,70 % на день (1081,20% річних), на строк 30 днів, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 19.08.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 19 320 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 11 200 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 2 520 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою, 5 600 грн. 00 коп. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою. Окрім того, 12.06.2023 року між [PERSON] та ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого відповідно до до Договору факторингу від № 14/06/21 від 14.06.2021 року, єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений договір позики № 78348587 за правилами кредитування за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 9 400 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків 1081, 2 річних (2,5% на день), на строк 30 днів, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 19.07.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 17 515 грн. 84 коп., яка складається з наступних складових: 3 031 грн. 12 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 14 484 грн. 72 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою. Й також, 18.03.2024 року між [PERSON] та ТзОВ «Аванс Кредит», правонаступником якого відповідно до до Договору факторингу № 25072024 від 25.07.2024 року єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений Договір про надання фінансового кредиту № 29990-03/2024 за правилами кредитування за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 9 100 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків 2,50% на добу, на строк 120 днів, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів 15.07.2024 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. ТзОВ «Аванс Кредит» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 25.07.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за договором позики становить 36 400 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 9 100 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 27 300 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою. Також, 05.01.2024 року між [PERSON] та ТзОВ «Маніфою», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024 року єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений Договір позики № 6721604 за правилами кредитування за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 3 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків 2,50% на день, на строк 80 днів, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів 25.03.2024 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. ТзОВ «Маніфою» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 21.08.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за договором позики становить 8 130 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 3 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 5 130 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою. Всього за 5 (п`ятьма) вказаними кредитними договорами й договорами позики заборгованість [PERSON] перед кредитними установами, правонаступником яких є позивач, становить 99 915 грн. 84 коп. (18 550 грн. 00 коп. + 19 320 грн. 00 коп. + 17 515 грн. 84 коп. + 36 400 грн. 00 коп. + 8 130 грн. 00 коп.). В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань за кредитним договором та його умов, з урахуванням поданої відповіді на відзив. Відповідач/його представнк в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Відповідач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності із проханням відмовити позивачу у позові. Відповідачем подано відзив на позов від 11.03.2025 року. Доводи відзиву на позов ґрунтуються на тому, що позов вцілому позивачем не обгрутований, не доведений належними, допустимими та достатніми доказами, та є такими, що не підтверджують ту обставину, що [PERSON] , у дійсності, отримав кредитні кошти за кожними із п`яти договорів, оскільки такі договори укладалися у електронній формі, доказів про їх дійсність, позивачем не надано, а розрахунки заборгованості надані позивачем, як правонаступником кредитних установ, не є первинними бухгалтерскими документами обліку, а тому суд не має брати їх до уваги. Позивачем відповідь на відзив не подано. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення, реалізоване строною право на відзив, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін, за погодженням сторін. У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті. Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження із викликом в судове засідання сторін. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встаноалено, що сторони перебувають у договірних (зобов`язальних) правовідносинах. Так, 31.03.2024 року між [PERSON] та ТзОВ «Стар Файненс Груп», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 29072024 від 29.07.2024 року, єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений Договір про надання фінансового кредиту № 39820-03/2024, за умовами якого [PERSON] отримав кредит для споживчих цілей в сумі 5 300 грн. 00 коп., зі сплатою 2,50% на день, на строк 100 днів, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 08.07.2024 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с.11-13, 14, 15). ТзОВ «Стар Файненс Груп» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 29.07.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 18 550 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 5 300 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 13 250 грн. 00 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.16-17, 18, 19, 20, 21-23). Також, 27.03.2024 року між [PERSON] та ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений Договір позики (з фіксованою процентною ставкою) № 2248344 про надання, у тому числі, на умовах фінансового кредиту за правилами кредитування, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 11 200 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків 2,70 % на день (1081,20% річних), на строк 30 днів, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с.24-26, 27, 28-35, 36-38). ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 19.08.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 19 320 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 11 200 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 2 520 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою, 5 600 грн. 00 коп. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою. Окрім того, 12.06.2023 року між [PERSON] та ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого відповідно до до Договору факторингу від № 14/06/21 від 14.06.2021 року, єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений Договір позики № 78348587 за правилами кредитування за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 9 400 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків 1081, 2 річних (2,5% на день), на строк 30 днів, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с.39-40, 41, 42-50). «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 19.07.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 17 515 грн. 84 коп., яка складається з наступних складових: 3 031 грн. 12 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 14 484 грн. 72 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою. Й також, 18.03.2024 року між [PERSON] та ТзОВ «Аванс Кредит», правонаступником якого відповідно до до Договору факторингу № 25072024 від 25.07.2024 року єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений Кредитний договір № 29990-03/2024 за правилами кредитування за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 9 100 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків 2,50% на добу, на строк 120 днів, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів 15.07.2024 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. ТзОВ «Аванс Кредит» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 25.07.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за договором позики становить 36 400 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 9 100 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 27 300 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою (а.с.51-63). Також, 05.01.2024 року між [PERSON] та ТзОВ «Маніфою», правонаступником якого відповідно до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024 року єТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,був укладений Договір позики № 6721604 за правилами кредитування за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 3 000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків 2,50% на день, на строк 80 днів, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів 25.03.2024 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. ТзОВ «Маніфою» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 21.08.2024 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за договором позики становить 8 130 грн. 00 коп., яка складається з наступних складових: 3 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу кредиту, 5 130 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою (а.с.64-100). Всього за 5 (п`ятьма) вказаними кредитними договорами й договорами позики заборгованість [PERSON] перед кредитними установами, правонаступником яких є позивач, становить 99 915 грн. 84 коп. (18 550 грн. 00 коп. + 19 320 грн. 00 коп. + 17 515 грн. 84 коп. + 36 400 грн. 00 коп. + 8 130 грн. 00 коп.). Відповідно до умов кредитних договорів кредитодавець зобов`язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором. Кредитодавець виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується повними розрахунками заборгованості, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, який, як позичальник, зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти на користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк. Й судом також встановлено, що відповідач належним чином ознайомлений зі змістами вказаних кредитних договорів, що засвідчується його електронними підписами; їх умови ним не спростовуються. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідач порушив свої зобов`язання щодо обов`язку сплати проценти за користування кредитом, повернення кредитних коштів. У разі порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, позивач має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов`язань за кредитним договором відповідно до ст. 1048 ЦК України. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці 2 частини 2 ст.639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відтак, доводи відповідача про непідтверджені позивачем кредитні договори, укладені сторонами у електронній формі, спростувається вказаними нормами закону й висновком. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальна заборгованість відповідача за 5-ма вказаними кредитними договорами перед кредитними установами, правонаступником яких за договорами факторингів, є позивач становить 99 915 грн. 84 коп. (18 550 грн. 00 коп. + 19 320 грн. 00 коп. + 17 515 грн. 84 коп. + 36 400 грн. 00 коп. + 8 130 грн. 00 коп.). Відтак, доводи відповідача про непідтвердження позивачем укладених кредитних договорів, договорів позики сторонами у електронній формі, спростувається вказаними нормами закону і висновком, й суд вважає необґрунтованими доводи відповідача в цій частині про недійсність укладених відповідачем, як позичальником, із фінансовими/кредитними установами кредитних договорів, які відповідачем не спростовані, не оскаржені, доказів на простування позовних вимог відповідачем до суду не подано, що є процесуальним обов`язком строни, натомість докази на підтвердження їх дійсності позивачем подано до суду. Укладення кожного із кредитних договорів, договорів позики здійснювалось відповідачем особисто електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаного відповідачем при укладенні відповідного кредитного договору. Ідентифікація позичальника здійснювалась через банк емітента, яким видано картку, на його номер, який повідомив про такий номер, а саме [NUMBER] , у кожному із таких договорів (а.с.11-81), отже доступ до інформації по картці, на яку перераховувалися кредитні кошти, має банк-емітент та відповідач, натомість відповідач, як не спростовує належними доказами доводи позивача про отримання відповідачем кредитних коштів за вказаними договорами, так й дійсність укладених договорів. Водночас, тягар доказування на пристосування вимог покладається на сторону відповідача, який доводи позивача в цій частині не спростував. Умови договору погоджені позичальником, а тому він має дотримуватися принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium - «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Судом надана оцінка заперечень відповідача проти позову, викладених у відзиві на позов, та вважає, що такі не заслуговують на увагу, оскільки докази на спростування позовних вимог відповідачем не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Й зазначає про таке. Так, за відсутності доказів на спростування позовних вимог, наявність заборгованостей за кожним із п`яти договорів кредиту/позики, які визначені позивачем у розрахунках заборгованостей станом на дату укладення договорів факторингу по кожному із таких договорів кредиту/позики в загальній сумі 99 915 грн. 84 коп. (18 550 грн. 00 коп. + 19 320 грн. 00 коп. + 17 515 грн. 84 коп. + 36 400 грн. 00 коп. + 8 130 грн. 00 коп.. підтверджена (а.с.11-81, 82-90)), їх розрахунок (суми) відповідачем не спростовується належними, достатніми та допустими доказами, а саме лише посилання відповідача на непогодження із позовом, не є доказом на спростування позовних вимог, адже обов`язок доказування покладається на сторін, й вказаного процесуального обов`язку по доказуванню відповідачем у відзиві на позов не досягнуто. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України), адже обов`язок доказування покладається на сторони. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Ч.2 ст. 78 ЦПК України визначені критерії допустимості доказів. Так, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ст. 89 ЦПК України) Відповідно, відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів про спростування позовних вимог. Натомість, із наданих позивачем доказів судом встановлено, що суми боргу за кожним із п`яти кредитних довогорів кредитодавцем розраховані у відповідності до умов договорів, й складаються із основої суми боргу (тіло кредиту) та відсотків за користування кредитом, тобто двох складових, що узгоджується із умовами договорів, розрахунок заборгованостей проведений станом на дату укладання договорів факторингу (переходу права вимоги). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позивача, які наведені у позові, відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 526, 527, 530, 627, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, з урахуванням Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved