Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

[PERSON] 29.04.2025 звернувся в інтересах [PERSON] із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті матері [PERSON] [PERSON] . В обґрунтування заяви посилалася на те, що із Свідоцтва про смерть [NUMBER] від 01.10.2024, виданого окупаційною владою та Медичного свідоцтва про смерть № 90 від 27.09.2024 причиною смерті [PERSON] зазначено старість. У зв`язку з вищенаведеним, просив суд встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки села Ольгине Горностаївської селищної територіальної громади Каховського району Херсонської області, яка померла [INFO] у віці 95 років в селі Ольгине Горностаївської селищної територіальної громади Каховського району Херсонської області. У судове засідання заявниця та її представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. У поданій до суду заяві просили суд розглянути справу без їх участі. Заінтересована особа Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління юстиції про час та день слухання справи був повідомлений належним чином, до суду не з`явився, причини неявки суду невідомі. Дослідивши докази, у їх сукупності, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника в силу вимог ст. ч. 1 ст. 317 ЦПК України. Паспортом громадянина України серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] народилася [INFO] у с. Ольгине Горностаївського району Херсонської області, де і була зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 19-21). Із Довідки від 24 березня 2025 року № 6106-7002214876 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи слідує, що заявниця будучи зареєстрованою у [ADDRESS] фактично проживає по [ADDRESS] (а.с. 16). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 липня 1961 року вбачається, що [PERSON] записана як мати заявниці (а.с. 16). Так, судом встановлено, що заявницею було змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] на підставі Свідоцтва про шлюб № [NUMBER] від 11.10.1980 (а.с. 17). Із Свідоцтва про смерть [NUMBER] від 01.10.2024, виданого окупаційною владою та Медичного свідоцтва про смерть № 90 від 27.09.2024 вбачається, що причиною смерті [PERSON] зазначено старість (а.с. 17-18). У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, із 05.30 год. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який згідно Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 13172 продовжено до 07.08.2025. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року за №309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, та визначено, що з 24 лютого 2022 року Горностаївська селищна територіальна громада Каховського району Херсонської області є тимчасово окупованою територією України. Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. У ч. 3 ст. 9 зазначеного Закону (із змінами, внесеними Законом України від 21 квітня 2022 року №2217-IX, що набрали чинності 07 травня 2022 року) встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року №2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1)документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2)рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. За змістом п. 1 розділу І, п. 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5 (у редакції наказу від 24 грудня 2010 року №3307/5), державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о); рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. theRepublic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 77, ст. ст. 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи наведені обставини справи, суд вважає вставленим факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки села Ольгине Горностаївської селищної територіальної громади Каховського району Херсонської області, яка померла [INFO] у віці 95 років в селі Ольгине Горностаївської селищної територіальної громади Каховського району Херсонської області, а тому заява [PERSON] , подана в інтересах [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті її матері [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Факт смерті [PERSON] судом встановлений для проведення державної реєстрації смерті даної особи у порядку, визначеному законодавством України. Згідно із ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню, однак може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved