Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

25 березня 2025 року позивачка звернулась до суду з відповідним позовом до відповідача, в якому зазначила, що судовим наказом Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05.10.2023 року з [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішення суду [PERSON] не виконується. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам Першого відділу ДВС у Баштанському районі вбачається, що станом на 01 березня 2025 року сукупний розмір заборгованості відповідача у зв`язку з несплатою аліментів на утримання дитини складає 15525,40 грн. Оскільки відповідач не в повному розмірі сплачував аліменти з березня по червень 2024 року, загальний розмір пені за вказаний період становить 19242 грн. Посилаючись на те, що сукупний розмір пені нарахованої за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, позивачка просила суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, в розмірі не більшому 100 відсотків заборгованості по аліментам, що складає 15525 грн. за період з березня по червень 2024 року. Позивачка в судове засідання не з`явилась, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на їх задоволенні наполягала. У відповіді на відзив зазначила, що відповідачем свідомо не виконується рішення суду про сплату аліментів на утримання дитини. Після отримання позовної заяви ним було сплачено 11000 грн. заборгованості, несплаченим залишається борг по аліментам у розмірі 6228 грн. А розрахунок заборгованості по аліментам складений державним виконавцем, з яким відповідач не погоджується, не оскаржувався ним у встановленому законом порядку ( а.с.57-58). Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві на позовну заяву зазначив, що станом на 09 серпня 2024 року не мав заборгованості по аліментам стягнутих на користь позивачки на утримання їх спільного сина. Розрахунок заборгованості по аліментам невірно обрахований державним виконавцем, яка не уточнила його доходи, як працевлаштованої особи. Його роботодавець щомісяця утримував з нього аліменти та надсилав до першого відділу ДВС Баштанського району, а у лютому 2024 було утримано їх подвійну суму наперед. Він не ухиляється від сплати аліментів, є багатодітним батьком, має на утриманні матір, яка є особою з інвалідністю та інші виконавчі провадження, які також намагається виконувати ( а.с.18-20). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що позивачка і відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року, наразі кожен з них перебуває в іншому шлюбі. Судовим наказом Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2023 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 26 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.6). Починаючи з жовтня 2023 року судовий наказ від 05 жовтня 2023 року по справі №470/567/23, перебуває на виконанні Першого відділу Державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області, виконавче провадження № 73066271. Згідно з розрахунком складеним державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Головкіною А., з яким фактично погоджуються як позивачка так і відповідач, загальна заборгованість відповідача зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 73066271 починаючи з вересня 2023 року станом на 04 квітня 2025 року становить 6228 грн. ( а.с.21-22,58-59). Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя\~статті 181 СК України). Частинами першою та другою\~статті 196 СК України\~встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.\~Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення\~статті 196 СК України\~свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення\~ЦК України\~субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої\~статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У\~СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини перш ї 196\~СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У позові позивачка просила суд стягнути з відповідача пеню за несплату аліментів за період з 01 березня по 01 червня 2024 року, посилаючись на те, що останній не сплачував аліменти у березні 2024 року, та лише частково сплатив їх у квітні і травні по 1610 грн., внаслідок чого за вказаний період виникла заборгованість по аліментам у загальному розмірі 5591 грн., при цьому загальний розмір заборгованості по аліментам станом на 01 березня 2025 року складає 15525 грн 40 коп, у зв`язку з чим вона має право на стягнення неустойки, яка за її обрахунком наведеним у позові, складає 19242 грн, однак оскільки розмір пені не повинен перевищувати 100% розміру заборгованості, просила стягнути на свою користь пеню у розмірі 15525 грн. Натомість з розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем убачається, що відповідач розпочав сплачувати аліменти на користь позивачки з грудня 2023 року. У лютому 2024 року відповідач сплатив аліменти у більшому розмірі ніж визначено виконавчим провадженням внаслідок чого, станом на 01 березня 2024 року у нього рахувалась переплата по аліментам в сумі 1580 грн. Відповідач помилково вважав, що переплата по аліментам буде враховуватись державним виконавцем на майбутні платежі, разом з тим надлишково внесені платежі по аліментам підлягають зарахуванню державним виконавцем на погашення заборгованості за минулі періоди. Внаслідок чого у розрахунку державного виконавця зазначено, що відповідач у березні 2024 року не сплатив аліменти, через що має заборгованість в розмірі 1640 грн. (тобто у розмірі щомісячного платежу). У квітні і травні 2024 року відповідач сплатив аліменти по 1610 грн за кожен місяць, тоді як мав сплатити по 1640 грн., у зв`язку з чим було нараховано заборгованість у розмірі 30 грн. за кожен місяць. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача по аліментам у березні 2024 року становила -1640 грн, у квітні 2024 року 30 грн та у травні 2024 року 30 грн, а загальна заборгованість по аліментах станом на 01 червня 2024 року (починаючи з вересня 2023 року) складала 2815,50 грн. З довідки про доходи відповідача убачається, що з січня по липень 2024 року він працював водієм автотранспортних засобів категорії СЕ в ФОП [PERSON] , де отримував дохід у вигляді заробітної плати, сукупний нарахований розмір якої за зазначений період склав 56000 грн., при цьому щомісяця за місцем роботи з нього утримувались аліменти у розмірі 1610 грн ( а.с.26). Відповідно до довідки виданої першим відділом Державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області від 09 серпня 2024 року №40853, у відповідача станом на 09 серпня 2024 року була відсутня заборгованість у виконавчому провадженні №73066271 відкритому за судовим наказом Березнегуватського районного суду Миколаївської області по справі №470/567/23 (а.с.23), що узгоджується з даними наведеними у розрахунку заборгованості державного виконавця. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази, як кожен окремо так і в їх сукупності, суд доходить висновку, що вони свідчать про відсутність у відповідача умислу на ухилення від сплати аліментів та відповідно про відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментам. Тобто відповідачем спростовано презумпцію вини платника аліментів, а отже відсутні підстави для нарахування пені за прострочення їх сплати або сплати у меншому розмірі за період з березня по червень 2024 року. З огляду на викладене вище суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Outcome: dismissed