Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Адвокат Кугутюк О.В. звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Вікторія» про витребування майна із чужого незаконного володіння. Свої вимоги мотивує тим, що 27.05.2010 позивач набув право власності на земельну ділянку, яка розташована на території колишньої Ратуської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, на теперішній час с.Ратуш Могилів-Подільського району Вінницької області: земельну ділянку, кадастровий номер 0525684200:02:002:0031, площею 1,3765 га. 19.07.2010 між позивачем та ПСП «Вікторія» укладено договір оренди землі №380, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Ямпільському районі 20.02.2012 за №0525600040041, строк дії якого 10 років (п. 8 договору). Відповідно до п. 43 договору, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Оскільки державну реєстрацію проведено 20.12.2012, то договір припинив дію 20.12.2022, однак на усне звернення, завчасно до припинення договору оренди, щодо повернення земельної ділянки, позивачу було відмовлено та повідомлено про наявність додаткової угоди від 18.06.2018. При ознайомленні з додатковою угодою, [PERSON] виявив, що підпис в ній біля його прізвища, взагалі не його та виконаний іншою особою. У зв`язку із не укладенням додаткової угоди від 18.06.2018 до договору оренди землі №380 від 19.07.2010 то земельна ділянка, кадастровий номер 0525684200:02:002:0031, площею 1,3765 га. знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законних підстав. Враховуючи вказані обставини, представник позивача просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні належним майном на праві власності [PERSON] шляхом зобов`язання ПСП «Вікторія» повернути земельну ділянку кадастровий номер 0525684200:02:002:0031, площею 1,3765 га. у користування та розпорядження позивача у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди земельної ділянки, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні про отримання поштового відправлення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Кугутюк О.В., позовні вимоги підтримав. Вказав, що між [PERSON] та ПСП «Вікторія» не укладалася додаткова угода від 18.06.2018 до договору оренди землі №380 від 19.07.2010, оскільки позивач її не підписував. На виконання вимог ухвали суду, ПСП «Вікторія» було надано оригінал додаткової угоди, який суттєво візуально відрізняється від тієї копії угоди, яку позивач отримав з державного реєстру речових прав. Вважає, що так як сторона відповідача ухилилася від проведення експертизи матеріалів документів, а саме не надала згоди на вирізання реквізитів та фрагментів паперу, тому суд відповідно до ст.109 ЦПК України може встановити факт, для з`ясування якого експертиза була призначена. У зв`язку з тим, що між позивачем та відповідачем відсутні договірні правовідносини, вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог. Представник відповідача ПСП «Вікторія» - адвокат Волков П.О., позовні вимоги не визнав, зазначив, що ніякими належними та допустимими доказами не підтверджується те, що [PERSON] отримав копію додаткової угоди від реєстратора чи реєстраційної служби. В матеріалах справи немає підтверджуючих документів, що саме ця додаткова угода роздрукована із реєстру речових прав. Всі умови договору ПСП «Вікторія» виконуються і [PERSON] регулярно отримував орендну плату, не повертав її та не заперечував проти її розміру, або невчасну виплату. Просив у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №644163, виданого 27.05.2010 встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 1,3765 га., яка розташована на території Ратуської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер 0525684200:02:002:0031 (а.с.6 Т.№1). Із копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №317698133 від 14.12.2022, виданого державним реєстратором Совик М.С. Тульчинської міської ради Вінницької області встановлено, що 24.04.2020 право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0525684200:02:002:0031, площею 1,3765 га, розташованої на території Ратуської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, зареєстровано за [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯИ №644163, від 27.05.2010; 24.04.2020 зареєстровано інше речове право право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданого 19.07.2010; додаткової угоди до договору оренди землі від 18.06.2018; орендар ПСП «Вікторія» (а.с.7 Т.№1). Із копії договору оренди землі №380 від 19.07.2010 встановлено, що між [PERSON] та ПСП «Вікторія» було укладено договір оренди землі відповідно до якого [PERSON] передав ПСП «Вікторія» в оренду земельну ділянку, площею 1,3765 га, яка належить орендодавцеві відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ №644163, виданого 27.05.2010, терміном на 10 (десять) років (а.с.8 Т.№1). Із копії додаткової угоди від 18.06.2018 до договору оренди землі №380 від 19.07.2010 встановлено, що [PERSON] та ПСП «Вікторія» погодили зміни до договору оренди землі №380 від 19.07.2010, зокрема, внесено зміни до пункту 8 Договору, відповідно до якого договір укладено на 20 років; внесено зміни до п. 9, відповідно до якого орендна плата вноситься орендарем щорічно у розмірі 10% від суми нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 6873,27 грн.; внесено зміни до п. 11, відповідно до якого обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації (а.с.9 Т.№1). Із копії витягу з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, виданої 21.10.2010 вих.№6511 відділом Держкомзему у Ямпільському районі Вінницької області встановлено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки № [NUMBER] , загальною площею 1,3765 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва становить 25871,39 грн. (а.с.131 Т.№1). Із копії акту приймання-передачі об`єкта оренди встановлено, що ПСП «Вікторія» в особі директора [PERSON] прийняв, а [PERSON] , який є власником земельної ділянки, площею 1,3765 га., на підставі Державного акта серії ЯИ №644163 передав дану ділянку в оренду згідно договору (а.с.131 Т.№1 зворотній бік). Із копії видаткового касового ордеру від 13.02.2019 встановлено, що [PERSON] 13.02.2019 виплачено орендну плату за земельний пай за 2018 рік у сумі 5532,98 грн. (а.с.160 Т.№1). Із копії видаткового касового ордеру від 21.10.2020 встановлено, що [PERSON] 21.10.2020 виплачено орендну плату за земельний пай за 2020 рік за земельну ділянку № [NUMBER] згідно договору оренди №380 від 19.07.2010 та додаткової угоди №б/н від 18.06.2018 у сумі 5532,98 грн. (а.с.161 Т.№1). Із копії відомості нарахування коштів №4 від 22.12.2022, виданої ПСП «Вікторія» встановлено, що на рахунок [NUMBER] [PERSON] здійснено безготівкове поповнення карткового рахунку у сумі 5532,98 грн. (а.с.167 зворотній бік-168 Т.№1). Із копії відомості нарахування коштів №22 від 27.11.2023, виданої ПСП «Вікторія» встановлено, що на рахунок [NUMBER] [PERSON] здійснено безготівкове поповнення карткового рахунку у сумі 5532,98 грн. (а.с.169 зворотній бік-172 Т.№1). Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії). У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція полягає в тому, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, якщо презумпція правомірності договору не спростована, всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 ЗК України). Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. У постанові від 27 листопада 2024 року в справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку з цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,3765 га. кадастровий номер 0525684200:02:002:0031, яка розташована на території колишньої Ратуської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, яка відповідно до договору оренди землі №380 від 19.07.2010 передана в оренду ПСП «Вікторія». Предметом доказування у даній справі є встановлення відсутності волі позивача на укладення додаткової угоди від 18.06.2018 до договору оренди землі №380 від 19.07.2010, а доводи представника позивача ґрунтуються на тому, що вказану додаткову угоду позивач особисто не підписував, підпис виконано іншою особою. В судовому засіданні 26.02.2024 за клопотанням представника позивача, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи судом було залишено без розгляду. В подальшому під час розгляду справи ні позивач, ні представник позивача не ініціювали перед судом призначення у справі почеркознавчої експертизи для встановлення приналежності підпису [PERSON] в додатковій угоді від 18.06.2018 до договору оренди землі №380 від 19.07.2010. Водночас представник позивача звернувся з клопотанням про призначення експертизи матеріалів документів, а саме: додаткової угоди від 18.06.2018, оригінал якої надав відповідач. Відповідно до\~ухвали суду\~від 11.03.2024\~у справі\~призначено експертизу\~матеріалів документів. На вирішення експертів було постановлено питання: Чи виготовлений текст (друкований, рукописний, а саме підписи сторін та відтиск печатки) у Додатковій угоді до договору оренди землі №380 від 19.07.2010, датованої 18.06.2018 оригінальний примірник якої надано суду представником відповідача, у той час, яким датований документ, а саме 18.06.2018? Із висновку експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів №7480/24-34 від 10.01.2025 встановлено, що відповісти на питання ухвали «Чи виготовлений текст (друкований, рукописний, а саме підписи сторін та відтиск печатки)у Додатковій угоді до договору оренди землі №380 від 19.07.2010, датованої 18.06.2018 оригінальний примірник якої надано суду представником відповідача, у той час, яким датований документ, а саме 18.06.2018?», не видається можливим через неможливість встановити час нанесення реквізитів в досліджуваній додатковій угоді до договору оренди землі №380 від 19.07.2010, датованій 18.06.2018: - встановити час нанесення підписів від імені [PERSON] та [PERSON] не видається можливим, у зв`язку з відсутністю дозволу на вирізання штрихів реквізитів та фрагментів паперу у досліджуваному та порівняльних документах, а також через відсутність порівняльних зразків документів; - встановити час нанесення друкованого тексту не видається можливим у зв`язку із відсутністю відповідних порівняльних зразків, а також через відсутність в судово-експертній практиці України методики із встановлення абсолютного часу виконання друкованих текстів, нанесених з використанням друкованих пристроїв з лазерним способом друку; - встановити час нанесення відтиску печатки від імені Приватного сільськогосподарського підприємства «Вікторія» не видається можливим у зв`язку із відсутністю відповідних порівняльних зразків (а.с.71-79 Т.№2). Виходячи із обставин ненадання згоди відповідачем на вирізання штрихів реквізитів та фрагментів паперу у досліджуваному та порівняльних документах, необхідних для проведення експертного дослідження, представник позивач під час судового розгляду вказував на те, що відповідач ухилився від участі у проведенні експертизи, тому вважав можливим визнати факт неукладеності додаткової угоди від 18.06.2018 до договору оренди землі №380 від 19.07.2010. Проте, суд не може погодитися з такими доводами представника позивача, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1, 5 ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури (рішення ЄСПЛ у справі "Дульський проти України" (заява №61679/00 від 01 червня 2006 року). Відповідач не надав дозволу на вирізання штрихів реквізитів та фрагментів паперу у досліджуваному та порівняльних документах, мотивуючи це тим, що під час проведення експертизи оригінал додаткової угоди від 18.06.2018 до договору оренди землі №380 від 19.07.2010 може бути пошкоджений або знищений. Статтею 109 ЦПК України врегульовано наслідки ухилення від участі в експертизі, відповідно до якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд звертає увагу на те, що визнання факту можливе лише у разі ухилення від експертизи, яка призначалася саме для встановлення цього факту. Неявка особи, яка бере участь у справі, на експертизу, якщо без цього її провести неможливо або ухилення її від подання експертам необхідних матеріалів ще не є безумовною підставою для визнання або відмови у визнанні судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза. Це питання вирішується судом в кожному конкретному випадку в залежності від того, яка сторона, через які причини не з`явилася на експертизу або не подала експертам необхідних матеріалів, а також яке значення має для неї висновок експерта, беручи до уваги всі докази, що є у справі в їх сукупності. Відповідно до п.3 розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5, визначено, що технічна експертиза документів поділяється на експертизу реквізитів документів, експертизу друкарських форм та експертизу матеріалів документів. Основними завданнями експертизи матеріалів документів є, зокрема визначення абсолютного часу виконання штрихів рукописних записів у документах. Разом з тим, звертаючись до суду позивач не оскаржує додаткову угоду від 18.06.2018 до договору оренди землі №380 від 19.07.2010 з тих підстав, що дата її виготовлення не відповідає даті підписання, а вказує на те, що він не підписував вказану додаткову угоду, а наявний в ній підпис належить іншій особі. Таким чином, оскільки основними завданнями експертизи матеріалів документів є, зокрема визначення абсолютного часу виконання штрихів рукописних записів у документах, то така експертиза не може підтвердити або спростувати доводи позову про те, що позивач особисто не підписував додаткову угоду від 18.06.2018 до договору оренди землі №380 від 19.07.2010. Водночас, позивачем та його представником не надано належних та безспірних доказів того, що наданий відповідачем примірник додаткової угоди від 18.06.2018 до договору оренди землі №380 від 19.07.2010 не може бути предметом почеркознавчої експертизи, а доводи представника позивача є лише припущенням, спростування чи підтвердження яких могло б відбутися за результатами почеркознавчої експертизи. Позивачем під час судового розгляду справи не доведено ту обставину, на яку він посилається у своїй позовній заяві, а саме те, що він не підписував додаткову угоду від 18.06.2018 до договору оренди землі №380 від 19.07.2010. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на встановлені у цій справі обставини, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не довів свої позовні вимоги належними та допустимими доказами, як і не довів відсутність його волевиявлення на укладення додаткової угоди, а тому в задоволенні позову слід відмовити. При вирішенні питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не має підстав для присудження позивачу судових витрат за рахунок відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed