Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача. Позивачка звернулася з позовом до суду, в якому просить розірвати договір на будівельно-монтажні роботи від 03 вересня 2024 року, укладений між ТОВ «Модуль Будинок» та [PERSON] ; стягнути з ТОВ «Модуль Будинок» на її користь 30000 грн., 1120,26 грн. інфляційного збільшення боргу та 196,72 грн 3% річних; стягнути з ТОВ «Модуль Будинок» на її користь пеню у розмірі 72000 грн. та 10000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що\~03 вересня 2024 року між нею та ТОВ «Модульний Будинок» укладено договір на будівельно-монтажні роботи. За умовами договору відповідач взяв на себе зобов`язання виконати в термін з 03 вересня 2024 року по 08 жовтня 2024 року включно монтажно-оздоблювальні роботи у відповідності з узгодженим сторонами кошторисом. Попередній кошторис становить 273960 грн. На виконання умов договору 04 вересня 2024 року вона перерахувала 82188 грн. Крім цього, нею на виконання умов договору було перераховано і інші суми на рахунок відповідача: 17 вересня 2024 року 53362 грн., 27 вересня 2024 року 90000 грн., 30 вересня 2024 року 5100 грн., 05 жовтня 2024 року 11465 грн. Не зважаючи на те, що позивачкою були виконані взяті на себе зобов`язання за умовами договору, підрядник не виконав взятих на себе зобов`язань та не завершив роботи вчасно. Підрядник визнав неможливість завершення робіт вчасно та те, що розмір переплати становить 30000 грн. Засобами поштового зв`язку вона отримала від підрядника підписану додаткову згоду № 2 від 07 жовтня 2024 року, відповідно до якої підрядник зобов`язувався не пізніше 13 листопада 2024 року повернути їй кошти (залишок авансового платежу) у розмірі 30000 грн.шляхом перерахунку на її картковий рахунок або передачі під розписку. 2. Заяви та клопотання сторін. 31 січня 2025 року від представниці позивачки [PERSON] адвокатки Бідак О.О. надійшло клопотання, у якому остання просить розглянути справу за відсутності позивача та її уповноваженої представниці, а також не заперечує проти заочного розгляду справи. 3. Процесуальні дії у справі. 02 січня 2025 року ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачам було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. Відповідач по справі належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги статей\~279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. 1\~ст. 281 ЦПК України\~суд протокольною ухвалою від 29 квітня 2025 року ухвалив провести заочний розгляд справи без участі позивача та його представника та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 4. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 03 вересня 2024 року між замовником [PERSON] та підрядником ТОВ «Модульний Будинок» укладено договір. За умовами договору відповідач взяв на себе зобов`язання виконати в термін з 03 вересня 2024 року по 08 жовтня 2024 року (включно) монтажно-оздоблювальні роботи, у відповідності з узгодженим сторонами кошторисом, в приміщенні позивачки, розташованого за адресою: [ADDRESS] /арк. справи 16-21/. Пунктом 2.1 договору підряду передбачено, що загальна сума робіт становить 273960 грн. У пункті 7.1 вказаного договору вказано, що оплата вартості робіт проводиться позивачкою в наступному порядку, зокрема, в день підписання чинного договору замовник здійснює авансовий платіж в розмірі 30% від вартості попереднього кошториси в сумі 82188 грн, якщо кошти вносяться в касу відповідача або не пізніше наступного дня, якщо кошти перераховуються на банківський рахунок ТОВ «Модульний Будинок». Відповідно до пункту 5.1 договору підряду роботи згідно з чинним договором повинні бути розпочаті з 03 вересня 2024 року та завершені до 08 жовтня 2024 року (дату зазначає підрядник). 04 вересня 2024 року позивачка [PERSON] на виконання вищевказаних умов договору підряду внесла в касу ТОВ «Модульний Будинок» 82188 грн., що підтверджується квитанцією АТ «Універсал Банк» № 8В27-Е369-2Р6К-75СВ від 04 вересня 2024 року /арк. справи 11/. У подальшому [PERSON] перерахувала на рахунок ТОВ «Модуль Будинок» 17 вересня 2024 року кошти у розмірі 53362 грн. /арк. справи 12/, 27 вересня 2024 року кошти у сумі 90000 грн. /арк. справи 13/, 30 вересня 2024 кошти у сумі 5100 грн. /арк. справи 14/, 05 жовтня 2024 року кошти у розмірі 11465 грн. /арк. справи 15/. Відповідно до додаткової угоди № 2 до договору на будівельно-монтажні роботи від 07 жовтня 2024 року сторони домовилися про розірвання договору підряду від 03 вересня 2024 року, а підрядник має повернути замовнику кошти у сумі 30000 грн. /арк. справи 25/. 16 грудня 2024 року на адресу відповідача було скеровано претензію з вимогою повернути 30000 грн., оскільки допоки кошти не повернуті, договір зберігає свою дію /арк. справи 27/. Відповідач ніяким чином на вказану претензію позивачки не зреагував,. 5. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Положеннями ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Аналогічні положення містяться і в частинах 1-5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою, зокрема, передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17). Позивачка належним чином виконала зобов`язання, покладені на неї умовами договору підряду від 03 вересня 2024 року, оскільки наступного дня після укладання вказаного договору внесла в касу ТОВ «Модульний Будинок» 82188 грн. Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, роботи згідно з чинним договором ним не були завершені у визначений договором строк. Фактом укладення додаткової угоди № 2 до договору на будівельно-монтажні роботи від 07 жовтня 2024 року, відповідно до якої сторони домовилися про розірвання договору підряду від 03 вересня 2024 року, а підрядник має повернути замовнику кошти у сумі 30000 грн., відповідач по суті визнав, що не виконав умови підписаного ним договору 03 вересня 2024 року. Відповідно до умов підписаної додаткової згоди підрядник зобов`язувався в термін не пізніше 13 листопада 2024 року повернути [PERSON] неосвоєні кошти (залишок авансового платежу) в розмірі 30 000 грн. шляхом перерахунку на її картковий рахунок або передачі під розписку. Відповідно до п. 4 вказаної додаткової угоди лише після зарахування коштів на рахунок Замовника або отримання коштів під розписку договір підряду припинить свою дію. Отже, станом на даний час договір підряду діє, а відносини регулюються ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів». За приписами статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до частини першої статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно зі статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Право замовника на односторонню відмову від договору підряду встановлене нормою частини другої статті 849 ЦК України, відповідно до якої якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Положеннями частин першої, третьої статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року в справі № 537/4259/15-ц (провадження № 61-592св20) зроблено висновок по застосуванню частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України та вказано, що «якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України. Схожих за змістом висновків щодо застосування положень статті 849 ЦК України та можливості стягнення з підрядника на користь замовника коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду на підставі статті 1212 ЦК України дійшов Верховний Суд у постановах від 11 листопада 2018 року у справі № 910/13332/17, від 14 червня 2018 року у справі №912/2709/17, від 15 лютого 2019 року у справі № 910/21154/17, від 25 лютого 2021 року у справі №904/7804/16, від 24 листопада 2021 року у справі № 910/17235/20, від 23 лютого 2022 року у справі № 370/999/16-ц, провадження № 61-9765св21. З огляду на наведене, суд вважає, що, зважаючи на невиконання відподачем своїх договірних зобов`язань, договір на будівельно-монтажні роботи від 03 вересня 2024 року, укладений між ТОВ «Модуль Будинок» та [PERSON] слід розірвати. Відповідач не надав суду належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що на день ухвалення рішення у даній справі ним завершені роботи в квартирі [PERSON] . З позовної заяви встановлено, що узгодження неосвоєної суми коштів становить 30000 грн., а тому має місце прострочення виконання зобов`язання саме на цю суму. З позову вбачається, що розмір пені, яку вимагає позивачка стягнути з відповідача, складає 72000 грн. Згідно з ч. 1, 3 ст. 549, ст. 551\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з частиною 5\~статті 10\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. З огляду на те, що підрядник не завершив виконання робіт у строки, визначені договором підряду, позивачка має право на стягнення пені. Роботи згідно з договором мали бути виконані до 08 жовтня 2024 року, отже, період просточення станом на день подання позовної заяви (27 грудня 2024 року) становить 80 днів. Таким чином, розмір пені станом на 27 грудня 2024 року становить 72000 грн. (30000 ? 0,03 = 900; 80 ? 900 = 72000). Разом з тим, суд приймає до уваги, що розмір неустойки більше ніж у два рази перевищує розмір збитків, і тому дійшов висновку про зменшення розмір неустойки до суми збитків, а саме: 30000 грн., що буде відповідати вимогам справедливості та розумності. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення ТОВ «Модульний Будинок» інфляційних витрат та 3% річних на підставі\~ст.\~625\~ЦК України суд зазначає наступне. За змістом ст. 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання. При цьому, закріплена у ч. 5\~ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»\~правова норма\~щодо відповідальності\~виконавця за\~невиконання (прострочення\~виконання)\~роботи,\~послуги у\~вигляді пені\~не виключає\~застосування правових\~норм,\~установлених у\~ч.\~2\~ст.625 ЦК України. Отже, позивачка вправі заявити до стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за кошти, що слід стягнути на її користь на загальну суму 30000 грн. з наступного дня після спливу терміну протягом якого відповідач мав закінчити підрядні роботи, тобто з 09 жовтня 2024 року. З огляду на наведене, суд, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, а також, врахувавши, що сума заборгованості складає 30000 грн., прийшов до висновку, що розмір інфляційних витрат за період з 09 жовтня 2024 року по 27 грудня 2024 року (80 днів) становить 1120,26 грн., а розмір 3% річний за цей же період складає 196,72 грн. Що стосується розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки, то суд зазначає наступне. Як передбачено ч. 3\~ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правовідношення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Тому, визначаючи розмір моральної шкоди слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, тривалості моральних страждань у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо відновлення порушених прав, глибини та ступеню моральних страждань, яких зазнала позивачка, враховуючи ступінь вини відповідачки. З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення розміру моральної шкоди в сумі 3 000 гривень, що є достатнім та співмірним із тривалістю порушених прав та характером завданої позивачці немайнової шкоди і буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду. Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, враховує інтереси сторін, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільства. 6. Висновки суду. Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі в їх сукупності прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а відтак на користь позивачки з відповідача слід стягнути 30000 грн. заборгованості; 30000 грн пені; 1120,26 грн. інфляційних витрат за період з 09 жовтня 2024 року по 27 грудня 2024 року та 196,72 грн.\~3% річних за вказаний період, а всього 64316,98 грн., а також 3000 грн. моральної шкоди. 7. Щодо судових витрат. Згідно зі\~ст.\~22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» позивачка при поданні позову до суду звільнена від сплати судового збору. Позивачкою фактично при зверненні до суду заявлено декілька позовних вимог, кожна з яких є окремим об`єктом справляння судового збору. \~Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а відтак, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру, що узгоджується з правовою позицією, викладено в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц. Беручи до\~уваги,\~що позовні\~вимоги позивачки\~задоволено частково\~на 59,35%\~(61316,98\~грн.\~з 103316,98\~грн.),\~а відтак,\~відповідно до\~вимог ч.\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно задоволеній частині позовної вимоги майнового характеру у розмірі 738,43 грн. (1211,20 грн. ? 59,35% = 738,43 грн.), а також стягнути з відповідача судовий збір на користь держави за задоволення позовної вимоги немайнового характеру про розірвання договору підряду у розмірі 1211,20 грн. та за майнову вимогу про стягнення моральної шкоди пропорційно до задоволеної частини задоволення вказаної вимоги (3000 ?1211,20 ? 10000 = 363,36). На підставі наведеного та

Outcome: partial