Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі - АТ«Таскомбанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 січня 2022 року між АТ«Таскомбанк» та відповідачем [PERSON] було підписано заяву-анкету №1097394 щодо приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», на підставі якої відповідачу відкрито поточний рахунок у гривні № [NUMBER] з номером кредитного договору № 002/13861550-SP. Позичальнику було надано послугу кредитування рахунку та встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту, а саме надані кредитні кошти в сумі 50000,00 грн з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом - 0,01% строком на 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 5 грудня 2024 року у останнього виникла заборгованість у сумі 112986,10 грн, яка складається з наступного: 49988,84 грн - заборгованість за тілом кредиту, 62997,26 грн - заборгованість за процентами. Позивач надіслав відповідачу повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за процентами, однак зазначені порушення не були усунуті, заборгованість так і не була погашена. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором № 002/13861550-SP від 19 січня 2022 року на загальну суму 112986,10 грн, а також судові витрати. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою суду від 26 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач про\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлений\~у встановленому\~законом порядку,\~24\~квітня 2025\~року,\~через системк\~«Електронний суд»\~надіслав заяву,\~в якій\~просить розглянути\~справу за\~відсутності представника\~позивача,\~зазначив,\~що не\~заперечують щодо\~ухвалення заочного рішення у випадку неявки у судове засідання відповідача. У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У встановлений судом строк відзив на позов не подав. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011року №17-рп/2011 згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Частиною 8 статті 178\~ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом частини 5 статті 268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення Частиною 1\~статті 280 ЦПК України\~передбачено,\~що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних усправі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явивсяв судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення. Суд, на підставі статті 280 ЦПК України, постановив провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Згідно із ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 19 січня 2022 року між АТ «Таскомбанк» (надалі - Позивач/Банк) та [PERSON] (надалі - Відповідач/Позичальник/ Боржник) було підписано Заяву-анкету № 1097394 щодо приєднання до Публічної пропозиції AT«Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної кратки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» (надалі Заява-анкета) ( а. с. 18 ). На виконання своїх зобов`язань за договором позивач відкрив рахунок № [NUMBER] із встановленням ліміту кредитування, що підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 19.01.2022 по 06.12.2024 (а. с. 77-96). Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором від 19січня 2022 року не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно із розрахунку заборгованості, станом на 5 грудня 2024 року становить 112986,10 грн, та складається з наступного: 49988,84 грн - заборгованість за тілом кредиту, 62997,26 грн - заборгованість за процентами (а.с. 97-99). 18 вересня 2024 року АТ «Таскомбанк» направило [PERSON] повідомлення-вимогу від 16 вересня 2024 року №184885/70 про дострокове повернення кредиту, проте відповідач залишив зазначене повідомлення банку без належного реагування. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, позивач просить стягнути в судовому порядку з відповідача заборгованість у розмірі 112986,10\~грн разом із понесеними судовими витратами в розмірі 2422,40 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Відповідно до частини 1 сттатті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою\~статті 626 ЦК України\~встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною 1 статті 627 та частиною 1 статті\~628 ЦК України, а також відповідно до статті 6 цього Кодексу,сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1\~ст. 634 ЦК України). [PERSON] з метою отримання кредитних послуг 19 січня 2022 року підписав заяву-анкету № 1097394 щодо приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг у межах проекту «Sportbank». В заяві-анкеті № 1097394 від 19 січня 2022 року зазначено, що відповідач перед підписанням цієї заяви ознайомився з публічною пропозицією разом із додатками, в тому числі, але не виключно, тарифами, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту, що розміщені на сайті банку. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Таскомбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633, 634ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно із статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за кредитом. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц). Отже, на підставу вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника позивачем було надано розрахунок заборгованості за договором №002/13861550-SP від 19 січня 2022 року та виписку по особовому рахунку. З розрахунку заборгованості за договором 002/13861550-SP від 19 січня 2022 року вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] станом на 6 грудня 2024 року становить 112986,10 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. простроченої) 49988,84 грн; заборгованості за процентами ( в т. ч. простроченої ) 62997,26 грн, заборгованість також підтверджується випискою по рахунку відповідача. Однак, суд не може в повній мірі погодитися з доводами позивача в частині заборгованості за тілом кредиту (в т ч. прострочена) в розмірі 49988,84 грн, оскільки з доданого з боку позивача розрахунку а.с. 97-99 ) вбачається, що в графі залишок основного боргу становить 49988,84 грн, а в графі сплачено основного боргу становить 4021,67 грн, з яких 2000,00 грн сплачено 12 січня 2024 року та не списано банком з основного боргу. Оскільки відповідач частково сплатив суму основного боргу в розмірі 2000,00 грн, то заборгованість останнього перед позивачем становить в розмірі 47988,84 грн, яка підлягає до стягнення (49988,84 грн - основний борг визначений позивачем 2000,00 грн - сплачено основного боргу відповідачем (12.01.2024) = 47988,84 грн ). Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Однак у заяві-анкеті № 1097394 від 19 січня 2022 року процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи право нарахування відсотків, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості станом на 6 грудня 2024 року за кредитним договором № 002/13861550-SP, посилався на умови публічної пропозиції (оферти) на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в АТ «Таскомбанк» при наданні банківських послуг щодо карткового продукту «Sportbank», як невід`ємну частину кредитного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію розумів відповідач та ознайомився і погодився з нею, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Аналіз викладеного свідчить про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки умови та правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Таскомбанк» при наданні банківських послуг, могли неодноразово змінюватися самим АТ «Таскомбанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в АТ «Таскомбанк» при наданні банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того, в матеріалах справи відсутня дана публічна пропозиція і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в АТ «Таскомбанк» при наданні банківських послуг щодо карткового продукту «Sportbank», не надано і підписаного відповідачем паспорту споживчого кредиту. Так, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. У свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Належних, допустимих та достатніх доказів у контексті вище перелічених норм законодавства щодо виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, суду не надано. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до\~статті 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно із\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини 1\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві про приєднання до Публічної пропозиції (офери) АТ «Таскомбанк» на укладання договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже підстав для стягнення відсотків, нарахованих в розмірі встановленому тарифами та умовами обслуговування фізичних осіб при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів не вбачається, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Оскільки відповідач відповідно до розрахунку заборгованості, частково сплатив суму за відсотками в розмірі 10805,10 грн, однак суд підстав для стягнення відсотків, не вбачає, тому заборгованість відповідача перед позивачем, яка підлягає до стягнення становить 37183,74 грн, (49988,84 грн - основний борг визначений позивачем 2000,00 грн (сплачено основного боргу відповідачем 12.01.2024) - 10805,10 грн (сума сплачена за відсотками) = 37183,74грн). З огляду на викладене, враховуючи відсутність правових підстав для нарахування на рахунок відповідача відсотків за користування кредитними коштами, суд, частково задовольняючи позовні вимоги, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 37183,74 грн. Щодо судових витрат Відповідно до частини 1, 2\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, як передбачено\~статтею 4 ЗУ «Про судовий збір». З урахуванням того, що судом ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог, в розмірі 37183,74 грн, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у справі пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог. Ціна позову, визначена позивачем сумою стягнення 112968,10 грн. Водночас судом вирішено стягнути 37183,74 грн, що становить 32,92 %. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 2422,40 грн х 32,92 % = 797,45 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial