Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, за якою просить визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] , встановити над ним опіку, призначивши заявника опікуном. В обгрунтування заяви зазначає, що [PERSON] є його батьком. Заявник та його батьки зареєстровані в м. Бердянськ, однак у зв`язку з воєнними діями в Україні переїхали до м. Києва та знаходяться на обліку як внутрішньо переміщені особи. Відповідно до Договору найму (оренди) від 18.09.2022р. [PERSON] та його батько проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно довідки МСЕК від 02.07.2014р. [PERSON] визначено безстрокову першу групу інвалідності, рекомендовано допомогу та постійний догляд, а також лікування в невропатолога. Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда №2098 від 09.11.2020р. [PERSON] потребує лікувального масажу, крісла-коляски, як засобу перебування, та медичного спостереження в невролога. [PERSON] має обмеження в життєдіяльності до самообслуговування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою. Заявник зазначає про те, що його батько не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю у зв`язку з цим. Доглядом за батьком займається заявник, оскільки батько самостійно не пересувається, забуває дати, події, місце знаходження речей, плутає знайомих та близьких людей, тощо. У зв`язку з тим, що [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, він може цим самим поставити себе у скрутний матеріальний стан, стати жертвою недобросовісних людей. Дружина [PERSON] - [PERSON] , є пенсіонером та за станом здоров`я не може доглядати за своїм чоловіком. Заявник вказує, що він не має судимостей, має добрий стан здоров`я, на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, суд доходить наступного висновку. Фізична особа, яка внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, може бути відповідно до ст. 39 Цивільного кодексу України визнана судом недієздатною. Згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» під тяжким психічним розладом розуміють порушення психічної діяльності функціонального характеру (затьмарення свідомості, порушення адаптації та сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), яке позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, оцінювати свій психічний стан і поведінку. Предметом судової діяльності є безпосереднє визначення наявності підстав для встановлення такого правового статусу фізичної особи, як обмеження в дієздатності чи визнання її недієздатною. Фізична особа визнається недієздатною лише на підставі рішення суду в порядку, встановленому ЦПК України. Необхідність судового порядку визнання громадянина обмежено дієздатним або недієздатним обумовлюється істотною зміною правового становища громадянина, який на невизначений період позбавляється можливості самостійно здійснювати свої права і обов`язки. Судова процедура покликана гарантувати правомірність правообмежень, які вживаються до громадянина, особливо якщо судовий розгляд ініційовано особами, що претендують на роль опікунів або піклувальників. Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (ч. 2 п. 1 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до ст. 39 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Встановлення хронічної хвороби, недоумства, іншого важкого захворювання, що спричинили стійкий розлад психіки, належать до компетенції відповідних медичних закладів. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка (ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 55 Цивільного кодексу України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ст. 58 Цивільного кодексу України опіка встановлюється над особами, визнаними недієздатними. Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Згідно з абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Відповідно до статті 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними, такий висновок експертизи повинен бути обґрунтованим та мати конкретний характер. При проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 акцентовано увагу судів на тому, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності. З аналізу наведених норм слідує, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого в особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не можуть покладатися докази, які ґрунтуються на припущеннях. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] , про що свідчить Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 19.08.1986р. Фактичним місцем проживання [PERSON] та [PERSON] є адреса: [ADDRESS] . Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України ВР-002117753 [PERSON] , [INFO] , станом на 27.01.2024р. на території України до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Згідно Довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричного оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №1594 від 02.02.2024р. Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо [PERSON] психіатричні, в тому числі, спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виконання призначення опікунства відсутні. За поданням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.04.2025р. №100-5274, як Органу опіки та піклування, [PERSON] може виконувати опікуна над рідним батьком [PERSON] у разі визнання його недієздатним рішенням суду. У вказаному поданні також встановлено, що проведено обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] . П`ятикімнатна орендована квартира розташована на 3-му поверсі 24-х поверхового будинку знаходиться у відмінному стані, оздоблена всіма необхідними меблями та сантехнікою. [PERSON] є особою з інвалідністю І групи «Б» з 02.07.2014р. безстроково. [PERSON] мешкає в окремій кімнаті, яка пристосована для комфортного проживання. На момент обстеження був вдома, виглядав охайним та доглянутим. [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, одружений, ФОП. Дружина, [PERSON] , [INFO] , та матір, [PERSON] , [INFO] , які також є внутрішньо переміщеними особами, разом проживають за вище вказаною адресою, надали письмову згоду заявнику на виконання опікунських повноважень над батьком та не мають заперечень щодо цього. [PERSON] є особою похилого віку, тому не має фізичної можливості здійснювати догляд за чоловіком. Згідно з медичними довідками про проходження профілактичних психіатричного, наркологічного та фтизіатричного оглядів стан здоров`я [PERSON] дозволяє виконувати обов`язки опікуна. Протипоказань щодо виконання ним повноважень опікуна не встановлено. [PERSON] перебуває на військовому обліку, про що надав відповідний документ. Ухвалою від 27.03.2024р. суду в даній справі призначалась судово-психіатрична експертиза. Згідно Висновку судово-психіатричного експерта №1574 від 12.11.2024р. Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» Міністерства охорони здоров`я України стосовно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] страждає на стійкий хронічний психічний розгляд у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом; за своїм психічним станом у теперішній час не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Кваліфікація експерта сумнівів не викликає. Доказів, що ставили б під сумнів висновок експерта, в судовому засіданні не здобуто. За таких обставин, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання [PERSON] недієздатним. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу України над недієздатною особою встановлюється опіка. Відповідно до ст. 60 ч. 1 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 300 ЦПК України разом з іншим, встановлено, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Аналізуючи норми Цивільного кодексу України так ЦПК України в даному питанні, слід звернути увагу, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу в рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна. При цьому із змісту норм Цивільного кодексу та ЦПК слідує, що вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, полягає в тому, що саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Як встановлено вище, за поданням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.04.2025р. №100-5274, як Органу опіки та піклування, [PERSON] може виконувати обов`язки опікуна батька [PERSON] в разі визнання його недієздатним. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що [PERSON] страждає на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому його слід визнати недієздатним, при цьому, суд не вбачає перешкод призначити [PERSON] його опікуном.

Outcome: approved