Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. В обґрунтування позову вказала, що відповідач є її дочкою, яка народжена та вихована у шлюбі з чоловіком. У шлюбі також був народжений син [PERSON] . Вказує, що після смерті чоловіка вона успадкувала частину квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій вона проживала зі своєю онукою [PERSON] . Пізніше прийняли рішення на придбання більшої площею квартири, внаслідок чого квартира, власником якої була позивач продана та придбана квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій стали проживати позивач, онука позивача та правнук. Право власності на вказану квартиру без погодження з позивачем було зареєстроване лише за онукою. З часом відносини з онукою погіршились, і вона разом з відповідачем позбавили її (позивача) житла, зняли з реєстрації за вказаною адресою та вивезли з квартири речі позивача. Зазначає, що вона є пенсіонеркою, отримує пенсію в розмірі 4289,75 грн, людина похилого віку, має проблеми зі здоров`ям, пенсії не вистачає для постійного лікування, харчування тощо. На даний час проживає сама у найманій квартирі і потребує допомоги, яку надає лише син. Відповідач, позбавивши матір житла, жодної допомоги не надає, навіть не спілкується. За таких обставин, просить задовольнити позов в повному обсязі, стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з дня подання позову. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.07.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, призначене судове засідання для розгляду справи по суті. 21.10.2024 року за віх. № 27748 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема вказує, що розмір пенсії, яку отримує позивач є більшою ніж встановлений прожитковий мінімум для непрацездатних осіб. Натомість вона (відповідач) взагалі не отримує ніякого доходу, оскільки вже багато років не працює, та знаходиться на утриманні у чоловіка, який є приватним підприємцем та пенсіонером. Позивачем взагалі не надано жодного доказу потреби матеріальної допомоги. Вказує, що мати сама не іде на контакт з нею та онукою, налагоджувати стосунки не виявляє бажання, як і спілкуватись. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, посилаючись на викладене в ньому, просили позов задовольнити у повному обсязі. Зокрема вказали, що позивач винаймає житло, зі свого житла була виселена. Крім пенсії інших доходів не має, майна не має. Позивач похилого віку, 89 років, пенсії не вистачає, допомагає лише син. Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на викладене у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказала, що відповідач офіційно не працює з 2016 року, доходів, в тому числі і пенсії не отримує. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є матір`ю відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого міським відділом РАЦС м. Кіровограда 02.06.1964 року. Уклавши шлюб відповідач змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 11, 52). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] , виданого 09.11.2022 року та довідки про доходи № 0992 0097 2358 1911 [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Кіровоградській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.01.2023 по 30.06.2024 року складає 72332,04 грн. Станом на червень 2024 року сума щомісячної пенсії становить 4289,75 грн.(а.с. 10, 29). Відповідно до довідки про доходи № 7742 3377 3475 2731 [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Кіровоградській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.07.2024 по 31.03.2025 року складає 38 995,75 грн. Станом на березень 2025 року сума щомісячної пенсії становить 4677,75 грн. (а.с. 94). Станом не час розгляду справи позивач не має у власності нерухомого майна, з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , знята (а.с.14-27). В обґрунтування позовних вимог стороною позивача до матеріалів справи долучено договір оренди об`єкта нерухомого майна від 19.07.2024 року, згідно якого [PERSON] орендує у [PERSON] квартиру, а також долучено копії щомісячних показників вимірювальних приладів, з яких не вбачається потреба [PERSON] у матеріальній допомозі (а.с. 95- 123). Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування по [PERSON] наявні відомості за період з 1998 по 2016 рік (а.с. 53-58). Таким чином, [PERSON] , [INFO] також є непрацездатною особою, не отримує пенсію, не має доходу. Судом також встановлено, що сума нарахованої позивачу пенсії перевищує суму прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 1911.2024 року № 4059-IX. Відповідно до ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України). Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від можливості надавати (не надавати) таку допомоги повнолітніми дочкою чи сином, у зв`язку із їхнім матеріальним становищем. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків. При цьому умовою правильного застосування положень ст. 202 СК України є врахування судом факту досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, а також дослідження обставин, визначених ст. 204 СК України. Непрацездатною в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін (ч. 1 ст. 205 СК України). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК). Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, адже держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо. При цьому потреба в отриманні матеріальної допомоги може доводитися як у спосіб порівняння розміру доходів батьків із їх відповідністю розміру прожитковому мінімуму, встановленого законом (ч. 4 ст. 75 СК України), так і в інший спосіб, зокрема, з підстав передбачених ст. 203 СК України, відповідно до приписів якої дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. На підставі ст. ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом з`ясовано, що позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної нею пенсії є нижчим за розмір її необхідних щомісячних витрат. Виходячи зі змісту ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мінімальний розмір пенсії забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України та, відповідно, ч. 1 ст. 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність її позовних вимог. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог позивача, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed