Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовну заяву мотивує тим, що 30.10.2021 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №1722288 в електронній формі, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 850,00 грн., строком на 24 дні. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та перерахував на картковий рахунок відповідача суму позики в розмірі 5 850,00 грн. Однак, [PERSON] не виконав взяті на себе договором обов`язок щодо своєчасного погашення заборгованості, і станом на 11.02.2025 року його заборгованість становить 17 550,00 грн., з яких: 5 850,00 грн. основний борг, 11\~700,00 грн. відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики від 30.10.2021 року у розмірі 17 550.00 грн. та судові витрати в розмірі 2 422.40 грн. судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому в позовній заяві просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено в ході розгляду справи,\~товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 року зареєстроване в реєстрі фінансових установ за №16103225). З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2021 року [PERSON] звернувся до Товариства з метою отримання позики, у зв`язку з чим підписав Договір. Позивачем у встановленому порядку на картковий рахунок [PERSON] була перерахована сума позики в розмірі 5 580,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи інформаційною довідкою №586/02 від 12.02.2025 року ТОВ «Платежі онлайн». Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст.\~3\~цього Закону\~України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З наданого позивачем розрахунку слідує, що станом на 11.02.2025 року заборгованість [PERSON] за Договором про споживчий кредит №1722288 від 30.10.2021 року складає 17 550,00 грн., з яких: 5 850,00 грн. основний борг, 11\~700,00 грн. відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити і стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за Договором про\~споживчий кредит\~№1722288\~від 30.10.2021року в сумі 17 550.00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» судові витрати в сумі 2 422,4 гривень судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved