Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У грудні 2024 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ «Інвестбудгаличина» до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у загальному розмірі 11 503,52 грн. Позовну заява мотивує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 10 березня 2021 року між ТОВ «Інвестбудгаличина» та [PERSON] було укладено Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. [PERSON] , отримуючи житлово-комунальні послуги, свого обов`язку щодо їх оплати належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 14 жовтня 2024 року утворилася заборгованість перед ТОВ «Інвестбудгаличина» у розмірі 11 503,52 грн. ІІ. Процесуальні рішення у справі Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 січня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надала, оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Право власності відповідача підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 10 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» (управитель) та [PERSON] (споживач) було укладено Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до умов укладеного Договору, ТОВ «Інвестбудгаличина» зобов`язалося надавати [PERSON] послуги з управління багатоквартирним будинком, включаючи, зокрема, утримання і поточний ремонт спільного майна будинку та прибудинкової території, утримання охорони будинку/служби консьєржів, утримання охорони комплексу, технічне обслуговування системи шлагбаумів та сервіс відеоспостереження. Пунктами 9, 10 та 11 Договору сторони узгодили вартість послуги з управління, яка складається з плати за 1 кв. м загальної площі житлового приміщення у розмірі 13,67 грн (включаючи ПДВ) та фіксованих щомісячних платежів за окремі послуги: утримання охорони будинку/служба консьєржів - 310,00 грн, утримання охорони комплексу - 100,00 грн, технічне обслуговування системи шлагбаумів - 15,00 грн, сервіс відеоспостереження - 50,00 грн. Згідно з умовами Договору, плата за надані послуги з управління мала здійснюватися [PERSON] щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» належним чином виконувалися зобов`язання за Договором щодо надання послуг з управління багатоквартирним будинком. [PERSON] не виконувала належним чином свій обов`язок щодо своєчасної та повної оплати отриманих послуг з управління багатоквартирним будинком. Станом на 14 жовтня 2024 року за [PERSON] утворилася заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у загальному розмірі 11 503,52 грн, що підтверджується довідкою про заборгованість, наданою позивачем. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. Судом встановлено, що відповідач має заборгованість за несплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території . Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування заборгованості, не доведено відсутність заборгованості за несплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, іншого розрахунку заборгованості на спростування наданого позивачем розрахунку не надано, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Крім того, згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Інвестбудгаличина» про стягнення з [PERSON] заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 11 503,52 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 650,35 грн, суд зазначає наступне. Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката та/або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, встановлених законом. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію Договору про надання правничої допомоги та копію Додаткової угоди (Протоколу погодження гонорару) до вказаного договору, в яких визначено вартість правничих послуг. Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, для підтвердження фактичних витрат на правничу допомогу сторона повинна надати докази їх оплати. До таких доказів належать, зокрема, копія квитанції про оплату, копія платіжного доручення з відміткою банку про виконання, акт приймання-передачі наданих послуг, підписаний обома сторонами, з зазначенням суми оплати та підтвердженням її отримання адвокатом (якщо така форма передбачена договором). У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували фактичну сплату позивачем адвокату гонорару у заявленому розмірі. Позивачем не надано суду копії квитанції про оплату, копії платіжного доручення з відміткою банку про виконання, або акта приймання-передачі наданих послуг, який би містив відомості про здійснення оплати та її отримання адвокатом. Надання лише договору про надання правничої допомоги та протоколу погодження гонорару, які визначають вартість послуг, але не підтверджують їх фактичну оплату, є недостатнім для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування вказаних витрат. Враховуючи відсутність належних доказів фактичного понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає вимогу позивача в цій частині необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial