Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

07.12.2023 позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 13.02.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір №5537280 про надання споживчого кредиту згідно якого останній отримав кредит в сумі 25000 грн. шляхом перерахування коштів у безготівковій формі на картковий рахунок відповідача, строком на 360 дні зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, має заборгованість, яка станом на дату звернення до суду з позовом становить 98305,95 грн. з яких: 24669 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 73636,95 грн. сума заборгованості за відсотками. 19.06.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладені Договір факторингу №19062023, згідно якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за Договором №5537280 про надання споживчого кредиту від 13.02.2022. На підставі викладеного, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором №5537280 про надання споживчого кредиту від 13.02.2022 в розмірі 98305,95 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяви просив розгляд справи здійснювати за його відсутності на підставі наявних у справі доказів (а.с.4). Представник відповідача адвокат Сергієнко Д.М. в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, 08.02.2025 представником відповідача адвокатом Сергієнком Д.М. були надіслані письмові пояснення відповідача [PERSON] в яких останній вказує на відсутність належних та допустимих доказів укладення між ним та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Договору №5537280 про надання споживчого кредиту від 13.02.2022, а також доказів наявності у нього заборгованості у зазначеному позивачем розмірі (а.с.90-91). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч.1\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»,\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні договору позики, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка його створила, а також надається інформація щодо Правил надання грошових коштів у позику. Як видно з Договору №5537280 про надання споживчого кредиту від 13.02.2022, він підписаний відповідачем [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора А923346 (а.с.5-10). Також,\~електронним підписом\~за допомогою\~одноразового ідентифікатора\~А923346\~підписаний паспорт\~споживчого кредиту,\~який має\~детальну інформацію\~про умови\~на яких\~надається кредит\~(а.с.11-12).\~ Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення Договору №5537280 про надання споживчого кредиту від 13.02.2022 між відповідачем [PERSON] та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». 19.06.2023\~між ТОВ\~«АВЕНТУС УКРАЇНА»\~та позивачем\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» укладені\~Договір факторингу\~№19062023,\~згідно якого\~до ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~перейшло право\~вимоги за\~Договором №5537280\~про надання\~споживчого кредиту\~від 13.02.2022\~(а.с.13-15).\~ Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №19062023 від 19.06.2023, ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 98305,95 грн., з яких: 24669 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 73636,95 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.17). Згідно частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку . Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст.512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.656 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду підписаного уповноваженими особами ТОВ «АВЕНТУС\~УКРАЇНА» та ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» реєстру боржників до договору факторингу №19062023 від 19.06.2023, яким би підтверджувалося набуття позивачем права вимоги за Договором №5537280 про надання споживчого кредиту від 13.02.2022. Наданий ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» витяг з реєстру боржників до договору факторингу №19062023 від 19.06.2023, не є належними та допустим доказом відступлення права вимоги, оскільки він містить підпис лише представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.17). Крім того, за відступлення права вимоги ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» повинно було сплатити ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА» суми фінансування, проте доказів на підтвердження сплати визначених договорами факторингу ціни продажу за отримання права вимоги до [PERSON] матеріали справи не містять. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, що свідчать про перерахування відповідачу [PERSON] на його картковий рахунок кредитних коштів, як це визначено п.2.1. кредитного договору (а.с.6), а також доказів на підтвердження існування у [PERSON] кредитної заборгованості у заявлених до стягнення розмірах, оскільки долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості (а.с.18) таким доказом не є, адже не містять детального розрахунку розміру боргу, зокрема за нарахованими відсотками, що унеможливлює здійснити судом перевірку правильності нарахування цих сум. Судом неодноразово здійснювався виклик представника позивача в судове засідання з метою надання додаткових пояснень та доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, але представник позивача в судове засідання так і не з`явився, що свідчить про небажання позивача в повній мірі скористуватись своїми процесуальними правами. Також, при вирішенні позовних вимог, суд звертає увагу і на заявлене клопотання представника позивача про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів (а.с.4). Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» залишені\~без задоволення,\~судові витрати\~зі сплати\~судового збору\~покладаються на\~позивача.

Outcome: dismissed