Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

В провадження судді Подільського районного суду м. Києва Левицької Я.К. перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві, про захист прав споживачів. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.03.2025 прийнято відмову [PERSON] від позову до Фізичної особи-підприємця [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві, про захист прав споживачів; провадження у справі закрито. 31.03.2025 на адресу суду надійшла заява представника відповідача Дробчак Л.В. про ухвалення додаткового рішення, в якій представник відповідача вказує на необхідність вирішення судом питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 17 900 грн. Заява обґрунтована тим, що позивач [PERSON] під час звернення до суду із позовною заявою у справі № 758/2005/25 діяв необґрунтовано (недобросовісно), адже стороні позивача було завідомо відомо, що ФОП [PERSON] не є продавцем зарядної станції EcoFlow Delta 2. В матеріалах справи наявні фіскальні чеки на переказ грошових коштів за проданий товар, а також дані продавця, яким було направлено (передано на поштову службу) товар неналежної якості. Отже звернення до ФОП [PERSON] із позовною заявою та ствердження у позовній заяві про недобросовісність дій саме відповідача, який не є продавцем зарядної станції EcoFlow Delta 2 було абсолютно необґрунтованим та лише після вступу представника відповідача адвоката Дробчак Л.В. до справи, подачі відзиву на позовну заяву, позивач відмовився від позову. Проте самостійна відмова позивача від позову не є підставою для його звільнення від відповідальності за понесені ФОП [PERSON] судові витрати з метою захисту своїх інтересів від пред`явлених необґрунтованих позовних вимог. При цьому, саме надана відповідачу адвокатом Дробчак Л.В. правнича допомога і стала причиною відмови позивача від позову, а тому була необхідною. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч. 2 ст. 270 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У судовому засіданні представник відповідача Дробчак Л.В. підтримала заяву про ухвалення додаткового рішення. Позивач та представник позивача в судовому засіданні заперечили щодо ухвалення додаткового рішення, посилаються на те, що заявлений розмір витрат є неспівмірним розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову. Крім того, порушено процесуальні норми цивільного законодавства щодо заявлення такого клопотання під час розгляду справи, оскільки відповідач не заявив таку заяву ні усно, ні письмово до судових дебатів, а уже після прийняття ухвали суду від 20.03.2025 року звернувся із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, чим порушив вимоги передбачені ст. 142 ЦПК України. Просили суд відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення в повному обсязі у зв`язку з порушенням порядку його заявлення, а у разі задоволення заяви - зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам та принципу співмірності і розумності до 2000 грн. Вивчивши подану до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи № 758/2005/25, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи, зокрема відзиву представника відповідача, який надійшов до суду через систему «Електронний суд» 05.03.2025 року вбачається, що представником відповідача зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складають витрати на професійну правничу допомогу, розрахунок яких буде надано суду у порядку визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд враховує те, що позивач [PERSON] подав заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі до початку розгляду справи по суті. У судовому засіданні 20.03.2025 року позивач [PERSON] просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю будь-яких претензій до Фізичної особи-підприємця [PERSON] . Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо порядку та строку подання заяви про вирішення судом питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд вважає безпідставними посилання представника позивача на те, що відзив представника відповідача не відповідає вимогам ст. 178 ЦПК України, а тому не може братись судом до уваги та підлягає поверненню, оскільки відомості про найменування (ім`я позивача), номер справи, РНОКПП позивача та позицію відповідача щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат зазначені у такому документі. Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У п. 6.5 постанови від 06.03.2024 року у справі № 905/1840/21 Верховний Суд виснував, що судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин. Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема витрат на професійну правничу допомогу), у разі закриття провадження у справі, можливе лише у випадку доведення стороною та встановлення судом необґрунтованості дій позивача. Відтак відповідно до приписів частини п`ятої статті 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: - чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; - чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; - чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; - чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Близька за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20. Колегія суддів враховує, що ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак відповідно до висновків Верховного Суду (викладених у постановах від 16.02.2021 у справі №905/121/19, від 13.05.2021 у справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 у справі №902/136/21, від 18.01.2022 у справі № 922/2017/17) очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, частина п`ята статті 130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин. Разом з тим, Верховний Суд акцентує, що поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожнім таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача" (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі 922/2017/17). В судовому засіданні від 20.03.2025 року судом встановлено, що позивач [PERSON] заявив позов до Фізичної особи-підприємця [PERSON] помилково, вважаючи що саме останній є продавцем товару зарядної станції EcoFlow Delta 2. Водночас суд звертає увагу на те, що з документів, долучених позивачем до позовної заяви, зокрема фіскального чеку на переказ грошових коштів за придбаний товар, а також квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки та поштової накладної ТОВ «Нова пошта» містяться дані отримувачів грошових коштів за проданий товар, а також дані продавця, яким було направлено (передано на поштову службу) товар неналежної якості. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що звернення до ФОП [PERSON] із позовною заявою та ствердження у позовній заяві про недобросовісність дій саме відповідача, який не є продавцем зарядної станції EcoFlow Delta 2, було необґрунтованим. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial