Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 23. 10. 2010 року по 27. 02. 2024 року. За час сумісного життя придбали житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,1500 га кадастровий номер 3220255101:01:062:0016. На тій підставі, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності, просить здійснити поділ майна і визнати за ним, позивачем право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку і право власності на 1/2 частку вище зазначеної земельної ділянки. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги і просить задовольнити у повному обсязі, пояснив. що житловий будинок був придбаний за спільні кошти сім`ї 16\~000 доларів США, при цьому теща працювала за кордоном і допомогла їм з грошима, він також вкладав зароблені кошти, працював інколи неофіційно, у нотаріуса, він як чоловік покупця, давав згоду на придбання будинку. Відповідачка позов не визнала, звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому вказала, що чоловік не працював, погано до неї ставився, тому її мати, яка працювала за кордоном, вирішила придбати будинок для неї особисто, і з 2016 року надсилала їй гроші на його купівлю кожний місяць приблизно по 1000 1500 доларів США. Будинок вибирали разом з чоловіком, переїхали в нього та стали сумісно проживати. У даний час в будинку мешкає чоловік та двоє їх дітей, а вона для того, щоб уникнути скандалів, мешкає в орендованому житлі. У неї був свій бізнес, вона заробляла кошти, [PERSON] не працював, грошей від нього вона не бачила, тому вважає, що будинок повинен належати їй особисто, бо відповідач не приймав участі у нього придбанні. У зустрічному позові просить визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,1500 га кадастровий номер 3220255101:01:062:0016, що розташований за адресою [ADDRESS] особистою власністю її - [PERSON] . Відповідач по зустрічному позову [PERSON] заперечує проти позову, вказав, що знає про те, що на придбання житлового будинку частину грошей давала теща, але його сім`я також приймала участь у купівлі житла, він також хоч неофіційно, але працював, гроші віддавав дружині, а вона купувала долари, точну кількість грошей, що віддавав позивачці, не пам`ятає. У теперішній час шлюб між ними розірваний, він проживає в будинку разом з двома дітьми і розуміє, що [PERSON] хоче позбавити його житла. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача, знає, що сім`я брата жила по квартирах і хотіла придбати своє житло. Частину грошей давала мати [PERSON] , а частину грошей давала і їх сім`я на купівлю будинку, у 2018 році вона особисто їздила на заробітки за кордон, після чого дала брату 1000 доларів США на будинок, віддавати гроші не вимагала, розписок з нього не брала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона приходиться [PERSON] матір`ю. Донька з чоловіком та двома дітьми не мали постійного житла, мешкали по орендованим квартирам, тому вона вирішила поїхати на заробітку до Ізраїлю, щоб допомогти купити будинок для сім`ї, пересилала гроші доньці. За 2 роки необхідна сума була зібрана, і діти купили у с. Баришівка житловий будинок, куди переїхали усією сім`єю. Гроші давалися саме на сім`ю, а не конкретно доньці, вона хотіла, щоб діти жили усі разом. За кордоном вона працювала 5 років, будинок купили за 2 роки. Вислухавши сторони, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23. 10. 20190 року по 27 лютого 2024 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірваний за рішенням Баришівського районного суду в Київській області від 27. 02. 2024 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжя придбало житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,1500 га кадастровий номер 3220255101:01:062:0016. Вказана обставина підтверджується копіями договорів купівлі продажу житлового будинку і земельної ділянки від 19 травня 2018 року, посвідченими приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Маховкою Ю. І., реєстри відповідно № 488,492 та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексні номери витягів № 124526214 житловий будинок та № 124526372 земельна ділянка. Право власності на нерухоме майно за згодою сторін зареєстровано за [PERSON] . Посилаючись на те, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності, позивач [PERSON] просить здійснити поділ майна і визнати за ним, право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку і право власності на 1/2 частку земельної ділянки. Стаття 60 та ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України передбачають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За правилами ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що між сторонами по справі відсутні будь які домовленості щодо відступу від рівності часток у праві спільної сумісної власності, шлюбний договір не укладався, отже суд приходить до висновку, що кожна із сторін набула право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя. Згідно ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21. 12. 2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що на придбання житлового будинку і земельної ділянки були використані особисті кошти подружжя, грошові кошти сестри [PERSON] [PERSON] та матері відповідачки [PERSON] , що підтверджено показами останніх як свідків. Вказані обставини не виключають того факту, що житловий будинок і земельна ділянка придбавались подружжям для власного сумісного проживання та використання. Сторони не заперечують того факту, що у будинку у даний час мешкає позивач [PERSON] та двоє неповнолітніх дітей. За таких обставин суд вважає, що позивач довів той факт, що нерухоме майно придбане під час шлюбу, є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу у рівних частках. Суд вважає, що позов [PERSON] законний, обгрунтований, доведений належними та достатніми доказами, та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відмовляючи [PERSON] у задоволенні зустрічного позову про визнання нерухомого майна її особистою власністю, суд виходив з тих же правових підстав, які визначені у ст. ст. 60,61 Сімейного кодексу України. Свідок [PERSON] , яка за твердженням [PERSON] надала усі кошти на придбання житлового будинку і земельної ділянки, підтвердила суду, що заробляла гроші для сім`ї своєї доньки, оскільки вони з чоловіком мешкали в орендованому приміщенні та не мали свого власного житла. Вона хотіла, щоб сім`я [PERSON] придбала своє житло для сумісного проживання, для чого вона перераховувала кошти на банківську картку своєї доньки [PERSON] . Суд зважає на те, що [PERSON] не заявляла свого права на житловий будинок та земельну ділянку внаслідок того, що вони придбані за її кошти, і підстав вважати, що будинок може належати особисто [PERSON] у зв`язку з тим, що грошові кошти надавала її мати, або вважати кошти її матері є особистою власністю позивачки, у суду немає. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити як безпідставному.

Outcome: approved