Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей у зв`язку з знаходженням на навчанні. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона, [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 2019 рік. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 05.03.2019 року шлюб було розірвано. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 02.03.2020 року по справі № 132/743/20 з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх синів у розмірі однієї третини заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідно її віку, починаючи з 28.02.2020 року,\~ щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На даний час діти сторін досягли повноліття та являються студентами. Син [PERSON] , [INFO] , навчається на четвертому курсі факультету економіки, інформаційних технологій та сфери обслуговування Вінницького національного аграрного університету на денній формі навчання, контракт. Термін навчання до 30.06.2025 року. Син [PERSON] , [INFO] , навчається на другому курсі факультету економіки, інформаційних технологій та сфери обслуговування Вінницького національного аграрного університету на денній формі навчання, контракт. Термін навчання до 30.06.2027 року. В зв`язку з навчанням діти потребують матеріальної допомоги з боку батька. Відповідач працездатний та має змогу надавати певну матеріальну допомогу на утримання синів. За вказаних обставин позивач звернулася в суд з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак в матеріалах справи наявна заява, у відповідності до якої просила суд розглянути справу у її відсутність, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. В разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток, наявні в матеріалах справи. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача. Згідно ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності існуючих умов, передбачених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з таких підстав. Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 2019 рік. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 05.03.2019 року шлюб було розірвано. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 02.03.2020 року по справі № 132/743/20 з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх синів у розмірі однієї третини заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідно її віку, починаючи з 28.02.2020 року,\~ щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На даний час діти сторін досягли повноліття та являються студентами. Син [PERSON] , [INFO] , навчається на четвертому курсі факультету економіки, інформаційних технологій та сфери обслуговування Вінницького національного аграрного університету на денній формі навчання, контракт. Термін навчання до 30.06.2025 року. Син [PERSON] , [INFO] , навчається на другому курсі факультету економіки, інформаційних технологій та сфери обслуговування Вінницького національного аграрного університету на денній формі навчання, контракт. Термін навчання до 30.06.2027 року. В зв`язку з навчанням діти потребують матеріальної допомоги з боку батька. Навчаючись на денній формі навчання діти сторін не мають змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідач працездатний та має змогу надавати певну матеріальну допомогу на утримання синів. Частиною 2 ст. 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З врахуванням фактичних обставин по справі та наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітніх синів в твердій грошовій сумі 1000 (одна тисяча) гривень на кожного з них, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, а саме з 07 листопада 2024 року і до закінчення синами навчання у Вінницькому національному аграрному університеті, але не довше ніж до досягнення 23 років. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. При визначені цього розміру аліментів судом враховано стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. За п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача в дохід держави повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial