Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

07.08.2024р. [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 68733,38 грн. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13.11.2023р. стягнено з [PERSON] щомісячно аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29.09.2023р. На підставі даного рішення суду було видано виконавчий лист, який 08.04.2024р. звернуто до виконання у Коломийский відділ ДВС. Постановою головного державного виконавця Атамановим С.М. 09.04.2024р. було відкрито виконавче провадження. Відповідач своєчасно та у визначеному рішенням суду розмірі свій обов`язок по сплаті аліментів не виконує, з моменту призначення жодного платежу не здійснив, а тому згідно розрахунку заборгованості, сума його боргу по аліментним зобов`язанням станом на 02.07.2024р. становить 72387,00 грн. Згідно проведеного позивачем розрахунку, суму пені становить 68733,38 грн., що не перевищує суму заборгованості по аліментам, а тому [PERSON] просила стягнути з [PERSON] вказану неуйстойку, як санкцію за ухилення від сплати аліментів. 20.01.2025р. представник відповідача адвокат Гринів Я.В. подала до суду заяву з зазначенням проведеного нею розрахунку заборгованості по пені, який за її підрахунками становить 25502,05 грн. Розрахунок проведено за формулою сума заборгованості по аліментам * 1% * на кількість днів у місяці, за який не сплачено аліменти. Таким чином, представник позивача вказувала, що позивачем розрахунок заборгованості по пені було здійснено невірно, отримана сума є завищеною та не доведеною, а тому просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 14.03.2026р. позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) сплати аліментів в розмірі 812 799,24 грн. Збільшені позовні вимоги мотивовані проведенням нового розрахунку заборгованості, який був наведений позивачем у письмових поясненнях, поданих до суду 06.02.2025р. Новий розрахунок виконаний за формулою: сума заборгованості *1% * на кількість днів за весь період прострочення. При цьому, в розрахунку позивачем використовувалась сума боргу, яка виникла в конкретному місяці + сума заборгованості, за попередні місяці до цього. Ухвалою суду від 23.09.2024р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача на її користь пеню в розмірі 812 799,24 грн., але вказала, що не заперечує щодо зменшення даної суми до розміру заборгованості [PERSON] за аліментними зобов`язаннями. Зазначила, що заборгованість за аліментами утворилася за період з 29.09.2023р. по теперішній час. Згідно розрахунку заборгованості, проведеного за період з листопада 2023р. по грудень 2024р. сума боргу відповідача по аліментам становить 101\~067, 65 грн. Пеня за той же період становить 812\~799,24 грн., а тому свої вимоги позивач вважала обґрунтованими та доведеними. Також додала, що державний виконавець в рамках виконавчого провадження дійсно накладав арешт на рахунки боржника, однак такий арешт вже знятий, а тому жодних перешкод [PERSON] сплачувати аліменти не існує. Крім цього, арешт на рахунки був частково скасований і відповідач мав можливість знімати по 14000 грн. щомісяця. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно рішенням суду з нього були стягнуті аліменти на утримання доньки. В нього на рахунку є кошти, однак рахунки були заблоковані державним виконавцем в рамках іншого виконавчого провавдження, а тому він не мав змоги сплачувати аліменти, що призвело до виникнення в нього заборгованості, і як наслідок вимог позивача про стягнення неустойки. Більш того, він намагався зняти всю суму заборгованості по аліментах з рахунку, але отримував відмову в цій операції. Вважає, що оскільки його вина в утворенні заборгованості по аліментам відсутня, з нього не повинна стягуватися і пеня. З приводу можливості часткового користування своїми коштами пояснив, що про таку можливість він знав, але цим не користувався, кошти в дозволеному обсязі не знімав. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] до [PERSON] являються батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13.11.2023р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29.09.2023р. На підставі вищевказаного рішення суду, 05.04.2024р. Коломийським міськрайонним судом було видано виконавчий лист. Постановою головного державного виконавця Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Атамановим С.М. було відкрито виконавче провадження №74673409 щодо примусового виконання виконавчого листа №346/5663/23 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] . Відповідно до довідки № 70817, виданої 02.07.2024р. головним державним виконавцем Атамановим С.М., вбачається, що станом на 01.07.2024р. заборгованість [PERSON] по аліментам становить 72387 грн. В довідці про розміри грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення від 03.01.2025р. № 19 зазначено, що [PERSON] проходив військову службу у в/ч [NUMBER] з 24.02.2022р. по 10.04.2024р. В жовтні 2023 йому було нараховано грошове забезпечення в сумі 121329,25 грн. в листопаді 2023р. 111329,25 грн., в грудні 2023р. 21329,25 грн., в січні 2024р. 21329,25 грн., в лютому 2024 р. 35122,35 грн., в березні 2024 р. 86046,85 грн., в квітні 2024р. 40552,66 грн. Всього 437038,86 грн. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого головним державним виконавцем Атамановим С.М. по ВП №74673409 встановлено, що в листопаді 2023р. [PERSON] нараховано аліменти в сумі 27752,33 грн., в грудні 2023р. 5252,33 грн. в січні 2024р. 5252,33 грн., в лютому 2024р. 8700,60 грн., в березні 2023р. 21430,97 грн. в квітні 2024р. 10111,09 грн., з травня 2024 по грудень 2024р. по 2821,00 грн. щомісячно. Згідно даних розрахунку боржником суми нарахованих йому аліментів сплачені не були в жодному обсязі. Станом на 01.01.2025р. заборгованість [PERSON] по аліментам становить 101067,65 грн. Оскільки відповідач свої зобов`язання по своєчасній та повній сплаті аліментів на утримання доньки належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, [PERSON] звернулася до суду з вимогою про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України \~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19 неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша,\~третя,\~четверта статті 12,\~частини перша, п`ята, шоста\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20). Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, виходячи з того, що згідно з розрахунком заборгованості державного виконавця станом на 01.01.2025 року при примусовому виконанні у ВП №74673409 загальна сума заборгованості зі сплати аліментів становить 101067,65 грн. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказував на відсутність своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки даний обов`язок він не міг виконувати через блокування його рахунків. З матеріалів справи судом було встановлено, що постановою головного державного виконавця Коломийського ВДВС Атамановим М.С. при примусовому виконанні постанови №335/3055/23, виданої 05.09.2023р. Заводським районним судом м. Запоріжжя по стягненню з [PERSON] 17000,00 грн. штрафу у виконавчому провадженні № 72916016 було винесено постанову, якою визначено для боржника поточний рахунок № [NUMBER] , відкритий у філії Івано-Франківське обласне управління АТ «Ощадбанк» для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року. Отже встановлено, що відповідач [PERSON] мав можливість використовувати власні кошти, які знаходилися на його рахунку в обмеженому розмірі. В судовому засіданні відповідач підтверджував, що знав про таку можливість, проте нею свідомо не користувався і аліменти з доступного йому ліміту не сплачував. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, \~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відтак, суд вважає, що встановлені обставини ніяк не свідчать про намагання [PERSON] належним чином виконувати свої аліментні зобов`язання. З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, що виключало б покладення на нього відповідальності у формі пені. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення пені, суд виходить з наступного. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Перевіряючи надані сторонами розрахунки, суд вважає, що при обчисленні суми пені, обидві сторони не дотрималися вищезазначеної формули обрахування, оскільки у розрахунку позивача, остання використовувала суму заборгованості по аліментам не за один конкретний місяць, а додавала цю суму до попередніх місяців і саме таку складову використовувала у формулі. В той же час, заява з розрахунком представника відповідача суперечить формулі нарахування, оскільки при визначенні суми пені, представник відповідача. множила суму заборгованості зі сплати аліментів не на кількість днів прострочення, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти, а на кількість днів у конкретному місяці. Таким чином, судом було здійснено власний розрахунок неустойки, вихідні дані щодо суми боргу по аліментам для якого взяті з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем. Розраховуючи неустойку таким чином та за період з листопада 2023р. по грудень 2024р. (як просила позивач), суд встановив, що сума неустойки (пені): -за листопад 2023р. становить 110 176,75\~грн. (27 752,33 (сума аліментів) ? 1% ? 397 (кількість днів прострочення); -за грудень 2023р. становить 19 223,53\~грн. (5 252,33 (сума аліментів) ? 1% ? 366 (кількість днів прострочення); -за січень 2024р. становить 17 595,31\~грн. (5 252,33 (сума аліментів) ? 1% ? 335 (кількість днів прострочення); -за лютий 2024р. становить 26 622,00\~грн. (8 700,00 (сума аліментів) ? 1% ? 306 (кількість днів прострочення); -за березень 2024р. становить 58 935,17\~грн. (21 430,97 (сума аліментів) ? 1% ? 275 (кількість днів прострочення); -за квітень 2024р. становить 24 772,17\~грн. (10 111,09 (сума аліментів) ? 1% ? 245 (кількість днів прострочення); -за травень 2024р. становить \~6 036,94\~грн. (2 821,00 (сума аліментів) ? 1% ? 214 (кількість днів прострочення); -за червень 2024р. становить 5 190,64\~грн. (2 821,00 (сума аліментів) ? 1% ? 184 (кількість днів прострочення); -за липень 2024р. становить 4 316,13\~грн. (2 821,00 (сума аліментів) ? 1% ? 153 (кількість днів прострочення); -за серпень 2024р. становить 3 441,62\~грн. (2 821,00 (сума аліментів) ? 1% ? 122 (кількість днів прострочення); -за вересень 2024р. становить 2 595,32\~грн. (2 821,00 (сума аліментів) ? 1% ? 92 (кількість днів прострочення); -за жовтень 2024р. становить 1 720,81\~грн. (2 821,00 (сума аліментів) ? 1% ? 61 (кількість днів прострочення); -за листопад 2024р. становить\~874,51\~грн. (2 821,00 (сума аліментів) ? 1% ? 31 (кількість днів прострочення)\~ Отже, загальна сума пені за вищевказаний період складає 281\~500,90 грн. Про зменшення неустойки відповідач не заявляв. Проте, враховуючи, що визначений судом розмір пені перебільшує розмір заборгованості відповідача [PERSON] по аліментам, суд, дотримуючись приписів ч.1 ст. 196 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) в сумі, що дорівнює 100% заборгованості за аліментами, яка виникла станом на 01.01.2025р., тобто в розмірі 101067,65 грн., а в задоволенні решти позовних вимог відмовляє. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial