Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

26.02.2025 року ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" звернулось до суду з позовом, яким просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором позики №75387622 в розмірі 25071,20 грн., з яких: 7400,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 17671,20 грн. - заборгованість за відсотками. Також просить стягнути з Відповідача на його користь 2422,40 грн. витрат по сплаті судового збору та 3500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 12.08.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (надалі - Позикодавець) та [PERSON] (надалі - Позичальник/Відповідач) укладено Договір позики №75387622, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7400,00 грн. строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису F6ueBVDwX0, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу - [INFO]) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. Таким чином, у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Отже, укладаючи договір позики, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування. Відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання за Договором Позики. 21.12.2021 р. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу № 2112 від 21.12.2021 р. за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75387622 від 12.08.2021 р. 31.03.2023 р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 р. за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75387622 від 12.08.2021 р. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами - не виконав ні перед Позикодавцем/Первісним кредитором, ані перед Позивачем/Фактором - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за договором позики №75387622 на підставі договору факторингу, у результаті чого має заборгованість у розмірі 25071,20 грн., з яких: 7400,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 17671,20 грн. - заборгованість за відсотками. Ухвалою Ульяновського районного суду від 14.03.2025 року відкрито спрощене провадження у справі та надано Відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву. 18.03.2025 року від представника Відповідача - адвоката Анікєєнко Є.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що Позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором позики №75387622 від 12.08.2021 року, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог та стягнути з Позивача судові витрати, понесені Відповідачем на професійну правничу допомогу. 21.03.2025 року представник Позивача - адвокат Ткаченко Ю.О. надіслала відповідь на відзив, яким зазначає, що враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено, так як позивачем заявлено позовні вимоги у лютому 2025 року про стягнення з Відповідачів заборгованості за договором позики, а договір позики укладено 12.08.2021 року. Таким чином, строк позовної давності не пропущений. Щодо витрат Відповідача на правничу допомогу - вважає що розмір витрат у сумі 5000 грн. є завищеним та неспівмірним з проведеною адвокатом роботою. У запереченні на відповідь на відзив від 25.03.2025 року представник Відповідача не погоджується із твердженням представника Позивача. Так, Позивач, заперечує щодо пропуску строку позовної давності, посилаючись на положення Цивільного кодексу України, зокрема, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строків позовної давності на період дії карантину та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строків позовної давності на період дії в Україні воєнного стану. Однак, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 10.11.2022 р. по справі №990/115/22, поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлена саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав. Також, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Таким чином, що стосується не звернення з позовом до Відповідача у період дії воєнного стану, то ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку Позивачем за умови надання ним до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку. Тому, зважаючи на відсутність клопотання позивача про поновлення строків позовної давності, та відсутність належних доказів пропуску строків звернення до суду, представник Відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Щодо витрат на правничу допомогу - керується ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та визначеними критеріями, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Зазначає, що розмір витрат, понесених Відповідачем на професійну правничу допомогу доведений та документально обґрунтований, а саме: на підтвердження зазначених витрат у розмірі 5000 грн. надано договір про надання правової допомоги №190 від 01.05.2023р., акт приймання-передачі наданих послуг від 18.03.2025р. та квитанція про сплату гонорару адвоката Анікєєнко Є.О. від 18.03.2025р. Вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом Анікєєнко Є.О. обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Розглянувши матеріали цивільної справи, суд встановив, що 12.08.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (надалі - Позикодавець) та [PERSON] (надалі - Позичальник/Відповідач) укладено Договір позики №75387622 (а.с.20), за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7400,00 грн. строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. У договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах (а.с.21-32), строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Таким чином, Позичальник мав сплатити кредит до 12.09.2021 року, а із врахуванням пролонгації на 90 днів - до 10.12.2021 року. Відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання за Договором Позики. 21.12.2021 р. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу № 2112 від 21.12.2021 р. (а.с.35-39) за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75387622 від 12.08.2021 р. 31.03.2023 р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 р. (а.с.47-51) за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75387622 від 12.08.2021 р. Таким чином, до Позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за договором позики у розмірі 25071,20 грн., з яких:7400 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 17671,20 грн. - заборгованість за відсотками. Судом встановлено, що станом на дату звернення з позовом до суду - 26.02.2025 року, Позивачем пропущено строк позовної давності - 3 роки, який закінчився 10.12.2024 року. Окрім того, Позивачем не заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, та не надано жодного підтвердження про поважність пропуску строку. Приймаючи рішення, суд керується наступним. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п.570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями ст.257 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 Цивільного кодексу України. За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як зазначалося, грошові кошти у розмірі 7 400грн. за Договором позики № 75387622 від 12.08.2021 року надавалися відповідачу строком на 30 днів, відповідно дата повернення позики та процентів від суми позики (останній день) 11.09.2021 року. Отже, 11.09.2021 року у позичальника виник обов`язок повернути позикодавцю суму позики та процентів, а, відповідно, у позикодавця з наступного дня виникло право вимагати у позичальника повернути всю суму позики та сплатити проценти від суми позики. При цьому Позивач звернувся до суду 26.02.2025 року, тобто з пропуском встановленого ст.257 ЦК України строку позовної давності. Відповідно до ст.262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Таким чином, заміна кредитора у зобов`язанні, у зв`язку з відступленням права грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за Договором позики №75387622 від 12.08.2021 року, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку позовної давності, позивачем не надано, клопотання про поновлення строку позовної давності не подавалося. Пропуск позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 10.11.2022р. по справі №990/115/22, поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлена саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав. Також, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Таким чином, що стосується не звернення з позовом до Відповідача у період дії воєнного стану, то ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку Позивачем за умови надання ним до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку. Відповідно до ч.4 ст. 63 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат, понесених Відповідачем на професійну правничу допомогу доведений та документально обґрунтований. Суд вважає його співмірним зі складністю справи та виконаними роботами. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved