Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 28.05.2021 між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та відповідачем укладений кредитний договір №34019 в електронній формі відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 1000,00 грн строком на 7 днів з стандартною процентною ставкою 2,5% в день або 912,5% річних. Даний кредитний договір був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронний підпис), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися. Правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Позикодавець виконав свій обов`язок, перерахувавши кошти на картковий рахунок відповідача за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , яка зазначена відповідачем в кредитному договорі, однак відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 25.06.2024 утворилась заборгованість у розмірі 6250,00 грн, з яких: 1000,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 5250,00 грн - прострочена заборгованість за процентами. 17.02.2022 між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та позивачем укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Авіра Груп» відступило належне йому право вимоги до боржників за договорами, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Позивач отримав право вимоги до відповідача на суму 10400,00 грн. Вказана сума заборгованості не погашена ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №34019 від 28.05.2021 в розмірі 6250,00 грн, а також судових витрат. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов. 26.02.2025 позивачем подано до суду заяву (вх. №18155) про розподіл судових витрат, згідно якої просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн, надавши підтвердження понесених ним витрат, зокрема: акт про отримання правової допомоги від 17.02.2025, рахунок №17.02.2025-9 від 17.02.2025 та платіжну інструкцію №35178 від 17.02.2025 Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідач був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовим відправленням 0610237795612, яке повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що є належним повідомленням, на що вказував Верховний Суд в постанові від 13 травня 2024 року в справі №755/4829/23. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 28.05.2021 між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та [PERSON] укладено індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №34019. Відповідно до умов договору товариство надає фінансовий кредит в розмірі 1000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором. Кредит надається строком на 7 днів, тобто до 03.06.2021, строк дії договору 7 днів, але в будь-якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. За використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту клієнт зобов`язаний сплатити комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту (п.п. 1.1-1.5. Договору). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування здійснюватиметься згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п.2.1 Договору). Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки (п. 2.3 Договору). [PERSON] була ідентифікована ТОВ «ФК Авіра Груп» та підписала договір №34019 одноразовим ідентифікатором KL8871, направленим 28.05.2021 на номер телефону [NUMBER] . В Додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №34019 від 28.05.2021, що є невід`ємною частиною договору, зазначено, що загальна вартість кредиту становить 1325,00грн, з яких: сума кредиту 1000,00 грн, сума комісії за користування системою (15%) 150,00 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом 175,00 грн. Тобто сторони договору уклали кредитний договір та погодили всі його істотні умови. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кредитодавець свої зобов`язання виконав. Відповідач отримав кошти, про що свідчить довідка ТОВ «Платежі онлайн» від 21.05.2024 року №43548/05, про проведення транзакції через платіжний сервіс «Platon» 28.05.2021 на суму 1000 грн на платіжну картку [NUMBER] (PRIVAT BANK). Позичальник свої зобов`язання належними чином не виконує. Згідно наведеного позивачем розрахунку заборгованість за кредитним договором №34019 від 28.05.2021 заборгованість відповідача станом на 25.06.2024 становить 6250,00 грн, з яких: 1000,00 грн - прострочене тіло, 5250,00 грн - прострочені відсотки. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року (справа №301/2368/14-ц) зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року в справі № 2-879/11 (провадження №61-10005св21), з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. 17.02.2022 ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» підписано договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними в Реєстрі боржників (додаток №1 до цього договору), в тому числі і за кредитним договором, укладеним з [PERSON] 12.10.2022 між ТОВ "ФК "АВІРА ГРУП" та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» 12.10.2022 укладено Додаткову угоду до Договору Факторингу №02-17/02/2021 від 17.02.2022 про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням (новація) відповідно до якого сторони досягли згоди про заміну предмету договору з послуг факторингу на відступлення права вимоги за кредитним договором на підставі ст. 512 ЦКУ, в зв`язку з чим всі особливості вимоги, що передбачені в договорі та пов`язані з відносинами факторингу, не застосовуються. Також замінено зобов`язання ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», що випливає з договору у вигляді зобов`язання передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на нове зобов`язання. У п. 3 Додаткової угоди сторонами погоджено зміст та умови нових зобов`язань: нове зобов`язання 1: Згідно з цією Угодою первісне зобов`язання 1 замінюється зобов`язанням ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на підставі ст. 512 ЦКУ здійснити відступлення права вимоги за кредитними договорами, перелік яких наведено в Реєстрі боржників, що є Додатком №1 до цієї Угоди; Нове зобов`язання 2: Згідно з цією Угодою первісне зобов`язання 2 замінюється зобов`язанням ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» здійснити оплату за відступленні на підставі ст. 512 ЦКУ права вимоги за кредитними договорами, перелік яких наведено в Реєстрі боржників, що є Додатком №1 до цієї Угоди, в сумі 507721,66 грн без ПДВ. При цьому, Сторони домовилися, що перша частина зазначеної суми в розмірі 253860,83 грн, вже сплачено за умовами Договору, і зараховується як частина оплати за пунктом 3.2. цієї Угоди. Друга частина в розмірі 253860,83 грн. має бути сплачена за умовами цієї Угоди не пізніше ніж через днів після підписання цієї Угоди. Сторони домовились, що відступлення прав вимог за кредитними договорами, перелік яких наведено в Реєстрі боржників, що є Додатком №1 до цієї Угоди, від ТОВ «Авіра Групп» до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» здійснюється після здійснення оплати відповідно до п. 3.2.2. цієї Угоди, з наслідками, передбаченими ст. 514 ЦКУ України (п. 4 Додаткової угоди). ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» здійснено оплату на користь ТОВ «Авіра Групп» за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу Договору Факторингу №02-17/02/2021 від 17.02.2022 та додаткової угодивід 12.10.2022 у загальній сумі 507721,66 грн, з яких: 253860,83 грн - згідно платіжної інструкції №3669 від 21.02.20224; 253860,83 грн - згідно платіжної інструкції №3877 від 12.10.2022. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17.02.2022, до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право вимоги за договором №34019 від 28.05.2021, укладеним із [PERSON] , на загальну суму заборгованості 6250,00 грн. З урахуванням викладеного, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Із виписки з особового рахунку за кредитним договором №34019 від 28.05.2021 слідує, що станом на 25.06.2024 заборгованість становить 6250,00 грн, з яких: 1000,00 грн - прострочене тіло, 5250,00 грн - прострочені відсотки. Позивачем 22.05.2024 з метою досудового врегулювання спору на адресу за місцем реєстрації відповідача була направлена вимога про виконання зобов`язання за кредитним договором. Вищевказану суму заборгованості позивач і просить стягнути з відповідача. З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення вищевказаних розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов такого висновку. Надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують отримання відповідачем кредиту за договором №34019 від 28.05.2021 в сумі 1000,00 гривень. Що ж до розміру нарахованих відсотків за за кредитним договором №34019 від 28.05.2021, то як встановлено судом за договором №2476517 від 26 лютого 2024 року відповідачу надавався кредит строком на 7 днів, тобто до 03.06.2021, із процентною ставкою 2,5% у день. При цьому текст договору №34019 від 28.05.2021не містить положень щодо продовження строків кредитування. У постанові Великої Падати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зроблено висновок, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України». Указаних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Щодо нарахування відсотків «до повного погашення заборгованості», то суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16, з урахуванням умов договору, укладеного відповідачем. Зокрема Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що «для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)». В контексті цієї цивільної справи, суд зважає, що умови договору, на яких позивач ґрунтує свої вимоги зі сплати процентів поза межами строку користування, погодженого у договорі, який регулює правомірну поведінку сторін. У той де час одночасне нарахування процентів за правомірне користування кредитом та процентів як міри відповідальності є неприпустимим. При цьому цей договір містить і окремий пункт, що регулює відповідальність позичальника, яка зокрема передбачає відповідальність позичальника в разі понадстрокового користування кредитом, яка не може бути застосована в період воєнного стану (п.18 договору). З урахуванням того, що суд дійшов висновку про безпідставне нарахування та стягнення процентів після спливу визначеного договором строку кредитування, враховуючи вищевикладене та умови договору про надання фінансового кредиту №34019 від 28.05.2021, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача проценти за вказаним договором в сумі 175,00 грн (1000,00 х 2,5% х 7). Отже, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №34019 від 28.05.2021у сумі 1175,00 грн, з яких: 1000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 175,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 455,41 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам). Щодо витрат на правничу допомогу відповідача, то суд враховує, що відповідно до ст.131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судомна підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 в справі №922/445/19, від 22.01.2021 в справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 в справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03.02.2021 в справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17.02.2021 в справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. Відповідач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 та додаткову угоду до нього від 27.12.2024, укладені між позивачем та адвокатом Пархомчуком С.В., акт про отримання правової допомоги від 17.02.2025, рахунок за надані послуги №17.02.2025-9, платіжну інструкцію №55178 від 17.02.2025 про оплату за правничу допомогу згідно 17.02.2025-9 договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 на суму 10500,00 грн. За змістом умов договору про надання правової допомоги клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) у фіксованому розмірі за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах визначених договором. Відповідно до п. 3.1-3.3 договору про надання правової допомоги вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 гривень за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Фактичні витрати Адвоката пов?язані з наданням правової допомоги за цим Договором (такі як, але не виключно: отримання документів, збирання доказів, надсилання документів, технічне забезпечення та інші) за умови надання документів, що підтверджують ці витрати, сплачуються Клієнтом Адвокату понад узгоджену суму гонорару додатково. Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат. Додатковою угодою №1 сторони продовжили строк дії договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 до 31 грудня 2025 року. Надаючи оцінку наданим доказам, суд вважає, що відповідачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи та, зважаючи на ухвалене судом рішення про часткове задоволення позову, дійшов висновку, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, суд зважає, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором, справа визнана малозначною та не є складною, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 1974,00 грн витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial