Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: ООП Свалявської міської ради Закарпатської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. В обгрунтування доводів посилається на те, що [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу дитина залишилися проживати разом з батьком, а мати виїхала за кордон. За рішенням Свалявського районного суду від 19.04.2024 року суд визначив місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (позивачем). Позивач вказує, що на даний час батько самостійно виховує сина, дбає про його здоров?я та розвиток, забезпечує всім необхідним. Згідно акту №l про фактичне проживання (не проживання) особи на території Свалявської територіальної від 02.01.2024 року дитина [PERSON] дійсно проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно пояснень [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами [PERSON] - позивач (батько дитини) виховує сина самостійно без участі матері, мати не з?являється по місцю проживання дитини, оскільки вже декілька років перебуває та проживає за кордоном, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов?язків. Вимоги позивач мотивує тим, що встановлення такого факту має для позивача юридичне значення та впливає на його батьківські права й обов?язки та інтереси його сина, необхідно позивачу для облаштування життя та розвитку дитини та з метою в подальшому захисту його прав та представлення законних інтересів дитини. Просить встановити факт самостійного виховання та утримання [PERSON] , [INFO] неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд своєю ухвалою від 25.12.2024 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 січня 2025 року. 03.02.2025 року судом направлено судовий запит начальнику Свалявського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіо\-нального управління Міністерства юстиції про наданняінформації про наявність або відсутність актового запису про одруження громадянки [PERSON] , мешканки [ADDRESS] . 10.03.2025 року судом витребувано з Свалявського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіо\-нального управління Міністерства юстиції копію актового запису цивільного стану про одруження громадянки [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , мешканки [ADDRESS] ; від адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України громадянки України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] у період з 01 січня 2024 року по 10 березня 2025 року; зобов`язано службу у справах дітей Свалявської міської ради Закарпатської області як орган оіпки та піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору щодо участі [PERSON] , [INFO] у самостійному вихованні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Справа до розгляду призначена на 10:00 годину 29.04.2025 року. Представник-адвокат Касинець Василина Володимирівна, яка діє в інтересах позивача [PERSON] (ордер на надання правничої допомоги серії АО №1154642 від 12.12.2024 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/3155 від 18.05.2023 року) подала до суду заяву (вх.№279) про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує. Просить позов задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві (вх.№9613). Відповідач [PERSON] відзив (заперечення) щодо позову не подала. Поштове повідомлення повернуто до суду із відміткою про вручення ухвали про відкриття провадження та розпискою [PERSON] про отримання копії позовної заяви з доданими до неї документами (а.с.27). Відповідачу роз`яснено, щов разі ненадання нею відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ООП Свалявської міської ради Закарпатської області письмові пояснення щодо позову не подано, поштове відправлення повернуто до суду з поштовою відміткою з розпискою про отримання ухвали про відкриття провадження (а.с.28). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд справи за наявними доказами та матеріалами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 4, 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, 2 ст.315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддею встановлено, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі [PERSON] (батька) у вихованні та утриманні дитини та ухилення [PERSON] (матері) від участі у вихованні та утриманні дитини. Відповідно ст.1 Сімейного кодексу України - регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України; ст.141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст. 150, 151 СК України. Суд встановив, що відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 квітня 2019 року (справа №306/236/19) - шлюб, укладений 08.05.2004 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований виконкомом Неліпинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис №13 розірвано. Від шлюбу в них народилася дитина [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідний актовий запис №11 від 17.03.2011 року). Відповідно до акту № l про фактичне проживання (не проживання) особи на території Свалявської територіальної громади від 02 січня 2024 року, складеного комісією з обстеження матеріально-побутових умов, встановлення факту фактичного проживання (не проживання) особи у присутності сусідів-свідків [PERSON] та [PERSON] - дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом із батьком [PERSON] (позивач) за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; ст. 160 СК України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2024 року (справа №306/359/23) суд визначив місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим за адресою [ADDRESS] . Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини; ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до 2 ст. 159 СК України - під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом досліджено: копія характеристики на дитину [PERSON] , [INFO] , учня 7-Б класу Неліпинського закладу ЗСО І-ІІІ ступені, згідно якої дитина проживає разом з батьком, без матері. Мама за 2 роки навчання дитини в закладі жодного разу не відвідала такий і не зв?язувалася з вчителями стосовно успіхів сина, вихованням його не займається. Батько бере активну участь у вихованні сина, постійно спілкується з вчителями та бере участь в загальношкільних та класних батьківських зборах; копія довідки з Християнського флорбольного клубу «Solva», зігдно якої висловлено вдячність батьку дитини за активну участь та високий рівень підтримки, яку він надає дитині [PERSON] та клубу; довідка видана лікарем амбулаторії загальної практики сімейної медицини м.Свалява КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Свалявської міської ради Закарпатської області Кеменяш Е.Г. 20.01.2025 року за № 2, згідно якої дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на "Д" обліку, відвідує лікарів з батьком [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України - при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою; ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України - орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд дослідив висновок, наданий Свалявською міською радою Закарпатської області № 02-14/1742 від 14.04.2025 року, згідно з яким вирішено вважати доцільним розв`язання спору шляхом встановлення факту одноосібного виховання дитини [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON] . Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Наведені у заяві обставини підтверджують, що факт, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту одноосібного виховання дитини заявнику потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини, для оформлення соціальної допомоги та оформлення права на відстрочку відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Суд зазначає таке. Диспозиція п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу 7 п.2, абзацу 6 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. Законодавець надав право позивачу звертатись до суду саме з такою вимогою, іншого порядку встановлення такого факту законодавством України не передбачено, поскількм суд встановлює факт, як підставу для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Суд також враховує, що Законом не визначено іншого порядку встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні особи для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, тобто, відсутній державний або інший орган, який уповноважений посвідчувати такий факт. Також суд враховує, що встановлення такого факту не позбавляє відповідача батьківських прав та не встановлює неможливість її участі у вихованні дитини в майбутньому. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. З огляду на вищенаведене, враховуючи досліджені докази, на які заявник послався як на підставу своїх вимог, з`ясувавши відомості про встановлений факт, які підтверджено належними та допустимими доказами та мету встановлення факту, що іншого способу встановлення вищевказаного факту у позивача, крім судового немає, суд доходить висновку, що позовну заяву [PERSON] необхідно задовольнити. Суд вважає, що встановлення вказаного факту не створить жодних перешкод для матері у спілкуванні та вихованні її дитини. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Вимогу про стягнення з відповідача судових витрат позивач не заявляв, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved