Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

27 лютого 2025 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» звернулося до суду через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 49495,25 гривень, сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.07.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] , дівоче прізвище: [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 810402928, у формі електронного документу, відповідно до якого Відповідач отримав від Товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 15300 грн 00 коп. (п`ятнадцять тисяч триста грн нуль копійок). Відповідно до умов Розділу 2 Договору Товариство зобов`язалося надати Відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», що є невід`ємною частиною Договору, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua. Так, на виконання умов Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту Відповідача: № 4149-49XX-XXXX-2090, яка була вказана Відповідачем при укладанні Договору. Підтвердження перерахування кредитних коштів додається до цієї позовної заяви. Відповідно до п. 5.3. Договору Позичальник несе відповідальність за правильність наданих Кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок. Проте в порушення умов Договору та Правил Позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. Відповідно до умов Договору Відповідач ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду (акцепт) на укладення Договору шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: ввів у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови Договору, одноразовий ідентифікатор, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», та натиснення іконки «відправити/підписати». В подальшому, 22.10.2024 у відповідно до ст. 1077 ЦК України Товариство відступило право вимоги за Договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за Договором Факторингу № МВ-ТП/5. З метою збереження та не розголошення персональних даних інших осіб з якими у Товариства існують правовідносини, до суду надається витяг з Реєстру прав вимог, в якому містяться відомості про право вимоги за Договором саме про особу Відповідача. Загальна заборгованість за кредитним договором заявлена до стягнення Позивачем становить - 49495,25 грн, з них: заборгованість по кредиту - 15 299,75 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 34195,50 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту (в разі наявності) 0,00 грн. Позивач просить суд стягнути зазначену заборгованість в розмірі 49495 гривень 25 копійок, а також судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок і витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2025 року матеріали цивільної справи направлені за підсудністю до Крижопільського районного суду Вінницької області для розгляду. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14 квітня 2025 року від представника відповідача адвоката Цокало Т.М. через систему електронний суд надійшов відзив на позовну заяву. 15 квітня 2025 року від представника позивача через систему електронний суд надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. В судове засідання 29 квітня 2025 року сторони не з`явилися. Представник позивача при подачі позовної заяви зазначив, що не заперечує щодо розгляду справи у його відсутність. Представник відповідача 29.04.2025 року надіслав до суду через систему «Електронний суд» заяву про проведення розгляду справи у відсутності сторони відповідача. Представник відповідача надіславши відзив на позовну заяву в якому визнає частково позовні вимоги. Свій відзив обґрунтовує тим, що відповідачка визнає суму заборгованості за тілом кредиту. Зазначивши у відзиві, що відповідно до п.2.3. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 15300 грн. 00 коп. (п`ятнадцять тисяч триста грн. нуль коп.). За п.3.1 цього договору, позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього договору строк Дисконтного періоду користування складає 25 (двадцять п`ять) днів від дати отримання позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору. На момент укладення цього Договору та отримання першого траншу за цим Договором базова процента ставка складає 1,500 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користуванням ним, що становить 547,50 відсотків річних. У разі отримання додаткових траншів за цим договором після 21.08.2024 року Базова процента ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковими траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру Денної процентної ставки зазначеної в частинні 5 статті 8 Закону, що складає 1% за день користування таким траншем. В свою чергу, даний договір не містить будь-якого графіку платежів (розрахунку) відповідно до якого позичальник повинен сплачувати кошти. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 15 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також необхідно врахувати, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від вже існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір кредитної лінії №810402928 укладений відповідно 26 липня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умови договорів щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,50% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, правомірними є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за договорам кредитної лінії №810402928 від 26.07.2024 р. в розмірі 22950,00 грн., виходячи з розрахунку розміру денної процентної ставки 1%, (15300,00 х 1% х 150 днів). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 21.10.2024 р. [PERSON] здійснити оплату відсотків в розмірі 2715,75 грн., отже в даному випадку має місце наступний розрахунок заборгованості: 15300,00 грн. (тіло) + 22950,00 грн. (нараховані відсотки) 2715,75 грн. (сплачені відповідачем відсотки) = 35 534,25 грн. реальна заборгованість [PERSON] за договором кредитної лінії №810402928 від 26.07.2024 р. Тому просить суд прийняти від [PERSON] заяву про часткове визнання позову, розподілити судові витрати пропорційно задоволеним позивним вимогам та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 гривень. У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначив, що слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, до яких серед інших, відноситься і доходи Кредитодавця у вигляді процентів. При цьому розмір денної процентної ставки (далі - ДПС) в кредитному Договорі встановлювався та погоджувався сторонами при укладанні Договору, відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» та не протирічить йому. Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» щодо граничного розміру денної відсоткової ставки. Відповідно до п. 5 ст. 8 згаданого Закону максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Проте такі обмеження впроваджувалися поетапно. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Дата набрання чинності змін до Закону 24.12.2023 р. Отже виходячи з вищевикладеного, діяли наступні обмеження в календарних періодах: з 24.12.2023 р. по 22.04.2024 р. 2,5 %; з 23.04.2024 р. по 20.08.2024 р. 1,5 %. Виходячи з зазначеного, на момент укладення кредитного Договору (26.07.2024) максимально дозволена денна відсоткова ставка становила 1,5 %, що відповідало умовам Договору та нормам чинного законодавства. При цьому, денна відсоткова ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за кредитним Договором за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення ДПС (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Слід також зазначити, що Відповідач, оформлюючи Договір на сайті Первісного Кредитора, ознайомилась з текстом Договору, а тому вона мала змогу ознайомитися з Правилами та Паспортом споживчого кредиту та інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідач свої зобов`язання відповідно до умов Договору не виконувала, строк кредитування продовжувався, а тому нарахування процентів відбувалося в межах строку користування кредитом. Отже, нарахування відсотків здійснено правомірно в межах погодженого строку надання кредиту та у межах періоду автопролонгації, тому заперечення сторони Відповідача ґрунтується на хибному трактуванні законодавства та не спростовує факт наявності заборгованості в тому числі і по процентах. Щодо понесених витрат Відповідачем на правничу допомогу. Як слідує із Відзиву на позовну заяву сторони Відповідача, факт укладання Договору та невиконання за ним зобов`язань з боку Відповідача не оспорюється, визнається, а тому, у зв`язку з неналежним виконанням саме Відповідачем своїх зобов`язань по Договору, Позивач був вимушений звернутись до суду для захисту свої прав та законних інтересів. Спір виник внаслідок протиправної поведінки Відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов Договору, яку Відповідач визнає виходячи з тексту Відзиву. Отже, стягнення витрат на правову допомогу з Позивача не можна вважати як розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. Таким чином, витрати на правову допомогу, заявлені Відповідачем є безпідставними, а їх розмір завищеним та необґрунтованим. У зв`язку з чим, Позивач просить відмовити Відповідачу у задоволенні вимог про стягнення з Позивача витрат на правову допомогу. Дослідивши матеріали справи, в тому числі позовну заяву з додатками, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що\~26 липня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] , дівоче прізвище: [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 810402928, у формі електронного документу, відповідно до якого Відповідач отримав від Товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 15300 грн 00 коп. (п`ятнадцять тисяч триста грн нуль копійок). Відповідно до умов Розділу 2 Договору Товариство зобов`язалося надати Відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», що є невід`ємною частиною Договору, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua. Згідно умов Договору грошові кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки вказаної Позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання Позичальником чергового траншу за Договором. Так, на виконання умов Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту Відповідача: № 4149-49XX-XXXX-2090, яка була вказана Відповідачем при укладанні Договору. Підтвердження перерахування кредитних коштів додається до цієї позовної заяви, а саме: підтвердження надано ТОВ «ПРОФІТГІД» про здійснення переказу грошових коштів 15300 гривень 26.07.2024 року, номер платіжної картки [NUMBER] , [PERSON] , договір 810402928 від 26.07.2024 року. Відповідно до п. 5.3. Договору Позичальник несе відповідальність за правильність наданих Кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок. Після автоматизованої обробки заяви на отримання кредитних коштів та її схвалення інформаційно-комунікаційна система Товариства, згенерувала електронний договір, що є офертою у розумінні ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України та містить усі істотні умови та надала Позичальнику для ознайомлення в його особистому кабінеті а також направила на електронну поштову скриньку, що належить Відповідачу та вказана ним у Заявці на отримання кредитних коштів. Відповідно до умов Договору Відповідач ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду (акцепт) на укладення Договору шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: ввів у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови Договору, одноразовий ідентифікатор, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка стає активною лише після отримання та введення одноразового ідентифікатора для підписання Договору та одноразового ідентифікатора для підписання паспорту кредиту. Після підпису електронного повідомлення Відповідачем, зазначене повідомлення надійшло в інформаційно-комунікаційну систему Товариства, відповідно з цього моменту Товариство повідомлений про те, що Відповідач надав згоду (акцептував) на пропозицію (оферту) щодо укладання Договору Так, Договір між Товариством та Відповідачем було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором накладено на Договір та інформація про підпис (дату та час) міститься в Розділі 15 Договору. У ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення\~Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 1\~статті 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст.\~526,\~527 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Щодо переходу до нового кредитора ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» прав первісних кредиторів у кредитних зобов`язаннях, суд зазначає наступне. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. ст. 1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Згідно з ст. 514, ч.1 ст. 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 22.10.2024 року у відповідно до ст. 1077 ЦК України Товариство відступило право вимоги за Договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за Договором Факторингу № МВ-ТП/5. З метою збереження та не розголошення персональних даних інших осіб з якими у Товариства існують правовідносини, до суду надається витяг з Реєстру прав вимог, в якому містяться відомості про право вимоги за Договором саме про особу Відповідача. На виконання вимог ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» та у спосіб, узгоджений сторонами у Договорі, Товариство повідомило Позичальника про відступлення права вимоги шляхом відправлення електронного листа на електронну адресу, зазначену ним при укладанні Договору. Копія повідомлення додається до позовної заяви. Дані відомості підтверджуються самим договором факторингу № МВ-ТП/5 від 22 жовтня 2024 року, реєстром прав вимоги до вказаного договору, де під № 368 значиться [PERSON] , номер договору 180402928 від 26.07.2024 року, повідомленням відповідача про відступлення права вимоги, повідомленням відповідача про дострокове розірвання Договору. Таким чином, позивач правомірно набув права вимоги до [PERSON] щодо виконання зобов`язання. Згідно зі ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач 26 липня 2024 року підписала договір про відкриття кредитної лінії № 810402928 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та отримала від товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» суму позики в розмірі 15000,00 гривень на картковий рахунок. Доказів протилежного відповідач суду не надала та у відзиві на позовну заяву даний факт визнала. Як вбачається із зазначено розрахунку заборгованості відповідачка періодично сплачувала платіж, тим самим погашаючи заборгованість перед кредитодавцем. Відповідно до п. 3.1 Договору позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може отримати черговий Транш в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладання цього Договору строк Дисконтного періоду складає 25 днів з дати отримання Позичальником першого Траншу. Разом з тим, згідно п. 3.2. Сторони погодили, що встановлений строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Крім цього, п. 3.3. Договору передбачено, що для здійснення першої Пролонгації Дисконтного періоду за цим Договором, Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 25 днів Дисконтного періоду проценти в розмірі 2715 грн 75 коп. Про суму нарахованих процентів, що Позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій Позичальник інформується через Особистий кабінет. У разі якщо Дисконтний період закінчився, позичальник має можливість повернутися в Дисконтний період, якщо протягом 30 календарних днів з дати його закінчення здійснить оплату всіх фактично нарахованих на дату повернення процентів та інших нарахувань, строк оплати яких настав. Після поновлення Дисконтного періоду, його тривалість складає 30 календарних днів та застосовуються умови його Пролонгації Дисконтного періоду, зазначені в п. 3.2. Договору. Як вбачається із розрахунку заборгованості, який здійснений ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та наданий до позовної заяви [PERSON] 20.08.2024 року (на 25 день з дня отримання кредиту) сплатила проценти в сумі 2715 гривень 75 копійок та 0,25 копійок основної суми кредиту, що відповідно до умов договору є пролонгацією Дисконтного періоду на 30 днів. Однак, позивачем не надано доказів того, що відповідач відповідно до п. 3.2. Договору виконала умови і знову продовжила строк Дисконтного періоду. Тому суд дійшов до висновку, що відсотки повинні бути нараховані ще протягом 30 календарних днів, оскільки підтвердження того, що Позичальником (відповідачем [PERSON] ) було продовжено Дисконтний період ще на певну кількість в матеріалах справи відсутні. Однак, суд не погоджується із наведеним позивачем розрахунком заборгованості за процентами за вказаним договором позики. Відповідно до частини 5\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із\~Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~(яким, зокрема, доповнено пунктом 17\~розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 810402928 був укладений 26.07.2024 року із Дисконтним періодом 25 календарних днів (кінцева дата повернення Кредиту 25.08.2029 року), тобто, його дія поширюється на строк після внесення змін до\~Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пунктом 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування»\~не поширюється на вказаний кредитний договір. Отже, відсоткова ставка встановлена договором не відповідає умовам чинного законодавства. Згідно з ч. 1\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У частинах першій та другій\~статті 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п. 8.3. договору, щодо встановлення денної процентної ставки у 1,5 % у порядку ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»\~є нікчемною та має розраховуватися з розрахунку 1% в день. За змістом ч. 5\~ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~максимальної денної процентної ставки 1 %. Як вбачається із розрахунку заборгованості 20.08.2024 року відповідачкою сплачені усі відсотки, які нараховані за Дисконтний період, тому починаючи з 21.08.2024 року суд при обрахування розміру заборгованості по відсотках застосовує саме денну процентну ставку в розмірі 1% по 19 вересня 2024 року включно - 30 календарних днів. 15299, 75 гривень сума боргу станом на 21.08.2024 року х 1% /100 х 30 дня = 4590 гривень. Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором № 810402928 від 26 липня 2024 року, становить 4590 гривень. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідач істотно порушив умови укладеного ним кредитного договору № 810402928 від 26 липня 2024 року, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашав кредит, проценти за користування ним, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 15299 гривень 75 копійок грн., процентів за користування кредитом у розмірі 4590 гривень, а всього 19 889 гривень 75 копійок необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті\~137\~та частина восьма статті\~141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18. Представником позивача в позові заявлена вимога про стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача. В підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024 року, який укладено між Адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» а особі керуючого партнера Колінько А.В. та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Колінько А.В., додаткова угода №74 від 30.12.2024 року про надання правової допомоги до Договору № 5 від 02 грудня 2024 року, де зазначено, що сторони погодили, що вартість послуг Адвокатського об`єднання по супроводження справи Клієнта до [PERSON] становить 5000 гривень; акт приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2024 року відповідно до Договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024 року, де зазначені такі послуги підготовка до розгляду справи 1000 гривень, підготовка та направлення повідомлення про оплату заборгованості 500 гривень, підготовка позовної заяви 3500 гривень; платіжна інструкція № 974 від 30.12.2024 року на 5000 гривень за надання правової допомоги згідно Договору № 5 від 02.12.2024 року та Додаткової угоди № 74 від 30.12.2024 року у справі про стягнення заборгованості. Дослідивши матеріали справи та додані до клопотання представником позивача документів на доказ стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновків, що заявлена сума понесених відповідачем адвокатських витрат відповідає вищевказаним критеріям розумності та співмірності. Представником відповідача подано клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 гривень. Представником відповідача додано до клопотання: Договір про надання правничої допомоги № 1239 від 01 квітня 2025 року, ордер на надання правничої допомоги, виписаний адвокатом Цокало Т.М., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на Цокало Т.М., акт прийому передачі надання правничої допомоги № 1 від 12.04.2025 року до Договору №1239 про надання правничої допомоги від 01.04.2025 року, додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 24.04.2024 року, де зазначено, що станом на 12.04.2025 року надано правничу допомогу в розмірі 9000 гривень, а саме: надання усної консультації - 1500 гривень, ознайомлення із матеріалами позовної заяви 1000 гривень, підготовка та написання заяв по суті відзив по справі 6500 гривень; квитанцію № 1239 від 01.04.2025 року про сплату Лялікової Т.Ю. 9000 гривень [PERSON] за договором № 1239 про надання правничої допомоги від 01.04.2025 року по справі № 384/76/25. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява №19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Дослідивши матеріали справи та додані до клопотання представником відповідача документів на доказ стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновків, що заявлена сума понесених відповідачем адвокатських витрат не відповідає вищевказаним критеріям розумності та співмірності. Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи та інших процесуальних документів, які були подані адвокатом Цокало Т.М. у даній справі, суд вважає, що розмір правничої допомоги, заявленої відповідачем до відшкодування у 9000 грн. є завищеним. Так, подані адвокатом Цокало Т.М. відзив на позов не є значними за обсягом, та не є складними за своїм змістом. Судовий розгляд справи в суді першої інстанції відбувся в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, участі в судовому засіданні не брала, подала через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Таким чином, з огляду на принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації відповідачу за рахунок позивача, з 9000 грн. до 3000 грн. В даному випадку суд позов позивача задовольняє частково, тому відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню пропорційно задоволених вимог позову. А тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2009 гривень 00 копійок; з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1794 гривні 60 копійок. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 1124 від 20.02.2025 року позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 973, 32 грн.

Outcome: partial