Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.12.2020 між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір Вклад «Стандарт» строком на шість місяців. За умовами вказаного договору [PERSON] вніс на депозитний рахунок в АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 500000 грн. Після закінчення терміну дії вказаного договору 05.07.2021 [PERSON] уклав з АТ КБ «Приватбанк» договір Вклад «Стандарт» строком на три місяці, тобто до 05.10.2021 включно. 05.10.2021 [PERSON] звернувся до відділення АТ КБ «Приватбанк» у м. Могилеві-Подільському з метою зняття коштів з депозитного рахунку, де працівником банку, після проведення верифікації із застосуванням його паспорта, було повідомлено, що оскільки дія договору закінчується 05.10.2021 о 24 год. 00 хв., то 06.10.2021 він зможе отримати готівкові кошти у касі банку. Однак, 06.10.2021 [PERSON] не зміг отримати свої кошти, оскільки, коли він прийшов до відділення банку в м. Могилеві-Подільському, під час спілкування з працівником баку стало відомо, що в ніч з 05.10.2021 на 06.10.2021 невідомі працівники банку незаконно перерахували його кошти з депозитного рахунку на картку, відкриту за допомогою номера мобільного телефону, який позивач не надавав банку і який ніколи не значився як фінансовий номер телефону у депозитному договорі. Також, перебуваючи у відділенні АТ КБ «Приватбанк» в м. Могилеві-Подільському, під час спілкування з працівником банку, стало зрозуміло, що з карткового рахунку позивача продовжують зніматись грошові кошти, а тому ним були вчинені дії щодо блокування карток через термінал «Приватбанк» у відділенні банку, однак номер рахунку залишився незмінним, що дало шахраям можливість продовжувати незаконно знімати грошові кошти з рахунку позивача. За вказаних обставин, несанкціоновані транзакції коштів між рахунками та картками, які були за розпорядженням позивача заблоковані, призвели до викрадення коштів з депозитного та зарплатного рахунків позивача в сумі 612453 грн., з яких 521452,31 грн. - депозитні кошти з урахуванням нарахованих відсотків за договором Вклад «Стандарт» та 91000,69 грн. - заробітна плата позивача. За даним фактом позивач 09.10.2021 звернувся до Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області з заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, за якою 09.10.2021 внесені відомості до ЄРДР за № 12021020160000397 з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України та розпочато досудове розслідування, яке триває по даний час. Крім того, позивач неодноразово звертався до АТ КБ «Приватбанк» з заявами з метою повернення належних йому грошей, отримання інформації щодо встановлення дійсних обставин справи та руху коштів на його депозитному та картковому рахунках. Однак відповідач відмовився в добровільному порядку повернути належні позивачу грошові кошти, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить сягнути з відповідача на його користь грошові кошти, які складаються з суми депозитного вкладу з відсотками у розмірі 521452,31 грн., заробітної плати в сумі 91000,69 грн., інфляції за весь час прострочення зобов`язання в сумі 256748,31 грн. та трьох відсотків річних в сумі 50892,33 грн., а всього 920093,64 грн. Також, позивач зазначив, що незаконними діями відповідача внаслідок порушення ним зобов`язань за договором, позивачу було завдано моральної шкоди. Зокрема, діями відповідача було порушено звичний уклад життя позивача, що завдало йому моральних страждань, які виразились в переживаннях, пов`язаних з необхідністю доведення відсутності своєї вини, втрати довіри до банківської системи, необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права. Вказане спричинило втрати немайнового характеру, а саме позивач переніс значний стрес, погіршився його психічний стан, був втрачений душевний спокій. Крім того, грошові кошти належні позивачу, які були зароблені ним перебуваючи в зоні воєнних дій, захищаючи незалежність країни від агресора, банком на даний час не повернуті, що позбавляє позивача можливості використати їх за цільовим призначенням, а саме для поліпшення житлових умов як учасника бойових дій. Таким чином, позивач оцінює моральну шкоду, завдану йому банком в розмірі 100 000 грн., які він також просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.08.2024 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву. 25.10.2024 до суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких представник відповідача зазначив, що за заявою [PERSON] було проведено службову перевірку, в результаті якої встановлено, що 04.10.2021 о 10:49 з Ip-адреси [NUMBER] було зафіксовано зміну логіну Приват24 клієнта [PERSON] з номеру телефона [NUMBER] на номер [NUMBER] . Зміна паролю Приват24 за дату 04.10.2021 була проведена в мобільному браузері Chrome, IP: [NUMBER]. Пристрій - brand: Redmi, model: M2101K7BNY, IMEI: [NUMBER] . Схема підтвердження: IVR. Ввод PIN-коду проводився по картці: [NUMBER] . - Зміна логину Приват24 за дату 04.10.2021 була проведена в мобільному браузері Chrome, IP: [NUMBER]. Пристрій - brand: Redmi, model: M2101K7BNY, IMEI: [NUMBER] . Схема підтвердження: IVR. При зміні логина був успішно введений cvv - check CVV2 success. - Ввод PIN-коду проводився по картці: [NUMBER] . Після зміни логіну, паролі від Банку приходили на номер [NUMBER]. Як було встановлено кошти з картки Позивача було переведено за допомогою додатку Приват24. За результатами проведеної перевірки, було встановлено, що зміна паролю в Приват24 клієнта [PERSON] відбулася з використанням конфіденційної інформації по його карті, яка знаходилась на руках у клієнта та pin-коду до неї. Без паролю жоден клієнт не може відкрити свій додаток Приват24 і отримати доступ до карток та грошей. Переказ коштів можливо здійснити лише за допомогою використання фінансового номеру телефону та іншої особистої інформації (даних по карті, ПІН коду, паролів входу у Приват 24). При цьому, представник відповідача зазначив, що з наявних у справі доказів вбачається, що операції з розірвання депозитів було виконано через систему інтернет-банкінгу "Приват-24" з коректним введенням логіну та паролю. На думку представника відповідача саме бездіяльність по захисту своїх грошей, а також дії та бездіяльність Позивача по захисту власних персональних даних та власного мобільного фінансового телефону/смартфону і несвоєчасне блокування карток, стали у сукупності причиною того, що були списані власні кошти на його картках. Також, представник відповідача, послався на вимоги пунктів 1, 2, 6 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками», затвердженої Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 р. № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», якими передбачено, зокрема, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором, до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Отже, враховуючи, що [PERSON] з заявою про вчинення шахрайських дій звернувся до банку лише 06.10.2021, тобто після проведення оспорюваних транзакцій, а відтак у банку відсутній обов`язок з відшкодування збитків завданих незаконними транзакціями. Крім того, позивачем не надано належних обґрунтувань та доказів заподіяння йому моральної шкоди в заявленому в позовній заяві розмірі, а відтак відсутні підстави для стягнення такої шкоди. Ухвалою суду від 23.12.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду та задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка. В судовому засіданні, яке відбулось 17.02.2025, представник позивача адвокат Заболотна Г.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав, викладених в позові. Додатково наголосила, що гроші, належні позивачу, продовжували списуватись з його карток невідомими особами під час перебування позивача у відділенні банку 06.10.2021, куди він прийшов з метою отримати депозитний вклад у касі банку, кошти на що були замовлені напередодні 05.10.2021. Під час оформлення цієї операції працівник банку та позивач побачили, що кошти продовжують списуватись з рахунків позивача. За порадою працівника банку було заблоковано картки позивача, а працівник банку сформувала заявку про вчинення шахрайських дій з рахунками позивача. Відтак позивач виконав вимоги закону про негайне повідомлення банку вчинення шахрайських дій щодо його грошей. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у письмових поясненнях. Пояснила, що службовою перевіркою було встановлено, що 04.10.2021 відбулась зміна фінансового номера клієнта [PERSON] на інший номер телефону, за допомогою якого було оформлено заявку про скасування продовження дії депозитного договору та переведення грошових коштів на картку позивача. Разом з тим, вказані операції не могли відбуватись без введення логіну та паролю, який створюється самим клієнтом, чи підтвердженням пін-коду банківської картки, а тому саме розголошення вказаної інформації призвело до списання грошових коштів з рахунку позивача. Позивач звернувся до банку вже після здійснення всіх операцій зі списання з його рахунків грошових коштів, однак мав повідомити про такі обставини негайно, в момент коли відбувалось таке списання, а тому всю відповідальність за незаконні транзакції несе клієнт та банк не має відшкодовувати позивачу завдані збитки. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи та покази свідків, суд приходить до наступного висновку. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України). Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України). Статтею 1061 ЦК України передбачено, що Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку, або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником. У разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України. Суд встановив, що 31.12.2020 між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладено Договір № SAMDNWFD0072933601301 Вклад «Стандарт» строковий на 6 міс. (у варіанті без дострокового закриття), відповідно до умов якого [PERSON] передав АТ КБ «Приватбанк» кошти для розміщення на депозитному вкладі. Сторонами погоджено наступні умови договору: початкова сума вкладу 500000 грн.; строк дії вкладу складає 6 місяців до 30.06.2021 включно; банк відкриває особовий рахунок (ідентифікатор [NUMBER] ), на який зараховується вклад; на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 7,5% річних (а.с. 11). 05.07.2021 між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» підписано Заяву про приєднання № SAMDNWFD0073076420401 Вклад «Стандарт» строковий на 3 міс. (у варіанті без дострокового закриття). Підписанням вказаної заяви позивач приєднався до розділу 1.1. «Загальні положення», підрозділу 2.2.1. «Загальні положення» та підрозділу 2.2.2. «Види вкладів» Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі інтернет, які разом становлять договір банківського вкладу. Сторонами погоджено наступні умови договору: початкова сума вкладу 515155,76 грн.; строк дії вкладу складає 3 місяці до 05.10.2021 включно; банк відкриває клієнту рахунок (ідентифікатор 26300904384934), на який зараховується вклад; на суму вкладу нараховуються проценти за ставко. 6 % річних (а.с. 12, 13). Фінансовим номером телефону клієнта [PERSON] у вказаних договорах зазначено номер 380673922464. Позивач зазначає, що 05.10.2021 у зв`язку із закінченням терміну дії договору «Вклад», звернувся до відділення АТ КБ «Приватбанк» в м. Могилеві-Подільському з метою отримання коштів, які були внесені ним на депозитний рахунок, готівкою через касу банку. В цей день працівник банку йому повідомив, що оскільки строк дії депозитного договору закінчується 05.10.2021, тому кошти можна отримати на наступний день, у зв`язку з чим працівником банку було оформлено відповідну заявку на готівку. Коли позивач на наступний день 06.10.2021 прийшов у відділення банку, йому стало відомо про шахрайські дії з його коштами, які були списані з його рахунку без його згоди, а також продовжували списуватись і під час спілкування з працівником банку. Було здійснено блокування карт позивача, проте кошти за депозитним вкладом, а також його заробітна плата були списані з рахунків шахраями. Вказані обставини підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні, а також встановлені судом з доказів, поданих позивачем. Так, свідок [PERSON] , яка працює на посаді заступника директора відділення АТ КБ «Приватбанк» в м. Могилеві-Подільському суду показала, що 05.10.2021 [PERSON] звернувся до відділення банку з метою отримання грошових коштів, внесених ним на депозитний рахунок. Свідком позивачу було надано роз`яснення про те, що оскільки 05.10.2021 депозитний договір ще діє, відтак грошові кошти він може отримати звернувшись на наступний день до відділення банку. Вона сформувала відповідне замовлення готівки, щоб вона була у касі банку на наступний день, щоб клієнт міг зняти її в касі банку. Також свідок зазначила, що [PERSON] на наступний день, 06.10.2021, прийшов до відділення банку та його обслуговував вже інший спеціаліст, який виявив, що з рахунку клієнта відбулись списання великих сум грошових коштів. Після того як клієнт повідомив, що не вчиняв будь-яких операцій з їх переказу, працівником банку одразу було оформлено заявки про вчинення шахрайських дій з рахунками позивача та на блокування його карток та рахунків. Зазначила, що при блокуванні карти, гроші списуватись не мають, оскільки має блокуватись і рахунок, кошти надходити можуть, а знімати їх неможливо. Також свідок [PERSON] , яка працює на посаді спеціаліста з обслуговування клієнтів у відділенні АТ КБ «Приватбанк» в м. Могилеві-Подільському, суду показала, що у 2021 році [PERSON] звернувся до відділення АТ КБ «Приватбанк» в м. Могилеві-Подільському для отримання депозитних коштів. Свідок, перевіривши баланс виписки по рахунку [PERSON] , побачила, що відбулось злочинне списання грошових коштів. У зв`язку з тим, що [PERSON] стверджував, що вказані грошові кошти він не знімав, свідком через програмний комплекс було оформлено заявку про вчинення шахрайських дій та блокування карток. Свідок зазначила, що були списані дуже великі суми, це для неї був шок, тому вона зрозуміла, що є випадок шахрайських дій з грошима позивача. Також факт списання коштів з рахунку позивача, відкритому у ПАТ КБ «Приватбанк», 06.10.2021, тобто у день перебування позивача у відділенні банку з метою отримання коштів з депозитного рахунку, а також 07.10.2021, тобто вже після блокування карток позивача та інформування банку про шахрайській дії, вбачається з виписки по картці позивача за період з 29.09.2021 по 07.10.2021 (а.с. 26). Так з картки/рахунку позивача № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк» були проведені наступні операції: 04.10.2021 переказ на свою картку 51**91 через IVR-меню - 25002,00 грн.; 04.10.2021 переказ на свою картку 51**91 через IVR-меню - 60002,00 грн.; 05.10.2021 зарахування процентів за договором «Стандарт» строковий на 3 міс - 2061,63 грн.; 06.10.2021 повернення депозиту за договором SAMDNWFD0073076420401 - 519390,68 грн.; 06.10.2021 переказ на свою картку 51**25 через IVR-меню - 300002,00 грн.; 06.10.2021 переказ на свою картку 51**91 через IVR-меню - 135002,00 грн.; 06.10.2021 предавторизація: ООО KOMFI TREJ - 73993,00 грн.; 06.10.2021 переказ зі своєї картки 51**25 через IVR-меню - 96000,00 грн.; 06.10.2021 переказ зі своєї картки 51**91 через IVR-меню - 33710,00 грн; 06.10.2021 переказ зі своєї картки 51**43 через IVR-меню - 36527,00 грн.; 06.10.2021 переказ зі своєї картки 51**76 через IVR-меню - 45000,00 грн.; 06.10.2021 предавторизація: ООО KOMFI TREJ - 172985,00 грн.; 06.10.2021 - зняття готівки в банкоматі DN00 st/Moskovska, 40/5 - 10000 грн.; 06.10.2021 - зняття готівки в банкоматі DN00 st/Moskovska, 40/5 - 4000 грн.; 06.10.2021 переказ коштів при розірванні договору з картки [NUMBER] - 5743,00 грн.; 07.10.2021 предавторизація: ООО KOMFI TREJ - 47997,00 грн. Отже, з вказаної виписки по рахунку встановлено, що в період з 04.10.2021 по 07.10.2021 з рахунку [PERSON] були списані грошові кошти в сумі 612453,00 грн., в тому числі залишок заробітної плати станом на 04.10.2021 в сумі 92964,68 грн., зараховані проценти за договором «Стандарт» строковий на 3 міс. в сумі 2061,63 грн. та грошові кошти повернені за депозитом № SAMDNWFD0073076420401 в сумі 519390,68 грн. Крім того, судом встановлено факти неодноразового звернення позивача до відповідача з метою повернення коштів та отримання інформації в позасудовому порядку. Так, 08.10.2021 [PERSON] звернувся до відділення АТ КБ «Приватбанк» в м. Могилеві-Подільському з письмовим запитом, в якому просив надати наступну інформацію: Чи можуть заблоковані порізані картки висвічуватися в Приват24? Чи можуть зніматися кошти із заблокованої картки [NUMBER] ? Як можуть зніматися кошти з другого телефону [NUMBER], якщо Приват24 зареєстрований на номер Київстар [NUMBER] Чому не було дзвінка перевірки щодо зняття чи переказу коштів? (а.с. 15- зворотній бік). 02.11.2021 АТ КБ «Приватбанк» за вих. № 20.1.0.0.0/7-211008/13600 надіслало [PERSON] лист про те, що його звернення з вхідним номером 555-ВБ від 08.10.2021 знаходиться в роботі та фахівці головного офісу «Приватбанк» працюють над вирішенням його питання. Відповідь буде надано в найкоротші строки (а.с. 14). Також, 04.11.2021 від АТ КБ «Приватбанк» за вих № 20.1.0.0.0/7-211008/13600 надійшла наступна відповідь: Як можуть заблоковані картки висвічуватись в Приват24? - знищення пластику не є підставою для закриття рахунку, рахунок, який заблокований, але не закритий буде зазначений у Приват24; Чи можуть знімати кошти з заблокованих карток? - ні, з заблокованого рахунку кошти зняти неможливо; Чому чужі картки висвітились у Приват24? - всі картки, які у Вашому додатку Приват24 відкриті на Ваше ім`я; Як можуть знімати кошти з іншого номеру, якщо фінансовий був інший? - проведено зміну фін номера через Приват24 на [NUMBER] 04.10.2021; Чому не було дзвінка перевірки? - були повідомлення Confirm Service (Сервісу підтвердження операцій); Що таке Confirm Service? - це ОТП-повідомлення або IVR-виклики, що отримує клієнт при підтвердженні тієї чи іншої операції (наприклад оплата товару чи послуги в інтернеті, відновлення доступу в Приват24). Також повідомлено, що у випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів, рекомендовано звернутись до правоохоронних органів (а.с. 14-зворотній бік - 15). Крім того, судом встановлено, що 09.10.2021 [PERSON] звернувся до Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області на лінію «102» з заявою, в якій просив притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу, яка шахрайським шляхом з його банківської картки «Приватбанк» зняла грошові кошти в сумі 614324 грн. За вказаною заявою [PERSON] 09.10.2021 внесені відомості до ЄРДР за № 12021020160000397 за ч. 3 ст. 190 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 34). 10 листопада 2021 року та 11 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з письмовими заявами, в яких зазначив, що 31.12.2020 між ним та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір SAMDNWFD0072933601301 Вклад «Стандарт» строковий на 6 міс. (у варіанті без дострокового закриття). Також, 05.07.2021 було укладено заяву про приєднання SAMDNWFD0073076420401 Вклад «Стандарт» строковий на 3 міс. (у варіанті без дострокового закриття). 06.10.2021 даний договір припинив свою дію, однак ним не подавалась заява про повернення депозитного вкладу. Відповідно до п. 5.1 заяви про приєднання, у разі відсутності у банка заяви клієнта про небажання продовжувати вклад після закінчення строку вкладу, банк має автоматично продовжити вклад ще на один строк зазначений в розділі «Умови вкладу» цього договору, в тому числі через вклад «до запитання». Станом на дату подання заяви договір є автоматично продовжений ще на один строк зазначений у розділі «Умови вкладу» цього договору, а тому [PERSON] просив банк повідомити чому не нараховуються відсотки за даним депозитним вкладом (а.с. 17, 18). Відповідачем на звернення від 11.11.2021 [PERSON] надіслано лист за вих № 20.1.0.0.0/7-211111/7524 від 22.11.2021, в якому повідомлено, що депозит SAMDNWFD0072192951500 не було продовжено автоматично через відмову від пролонгації, яку було запущено 04.10.2021 через Приват24 (а.с. 16). Також, 04.03.2022 за вих. № 20.1.0.0.0./7-220214/15400 на звернення позивача від 14.02.2022 банком надано наступну інформацію: після закінчення терміну вкладу за Договором №SAMDNWFD0072933601301 вклад було переоформлено 05.07.2021 на Договір № SAMDNWFD0073076420401, сума вкладу становила 515155,64 грн. 04.10.2021 шляхом використання системи Internet Banking Приват24 Вами було подано електронну заяву про розірвання Договору №SAMDNWFD0073076420401. Заява була підписана за допомогою простого електронного підпису у формі ОТР-паролю, надісланого СМС-повідомленням на Ваш фінансовий номер телефону [NUMBER] . 06.10.2021 грошові кошти в сумі 521452,31 грн. (сума складається з 519390,68 грн. вкладу та 2061,63 грн. нарахованих відсотків за договором) були перераховані на вашу платіжну картку № [NUMBER] . Номер [NUMBER] встановлено як фін 04.10.2021 о 22:49:48. Змінено статус 06.01.2022 о 19:10:42, встановлено новий номер фін (а.с. 19, 20-21). Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до частин сьомої - восьмої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (частина 11 вказаного Положення). Тобто, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18) та інших. В даному випадку саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які безспірно доводять, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При цьому, суд вважає, що позивач та його представник в ході розгляду справи довели, що депозитні кошти були переведені з депозитного рахунку на картковий рахунок [PERSON] без його згоди та відома та в подальшому незаконно списані з його рахунку. Більше того, таке списання коштів здійснювалось як 06.10.2021, тобто під час звернення позивача до відділення банку з метою отримання коштів за депозитним вкладом готівкою у касі банку, так і 07.10.2021, тобто вже після повідомлення про вчинення шахрайських дій та блокування карток позивача за участю представників банку. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч.1ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Згідно п. 32.3.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку, повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. Відповідно до п.39.1 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Згідно п. 39.4 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації. Працівники суб`єктів переказу несуть відповідальність за неналежне використання та зберігання засобів захисту інформації, що використовуються при здійсненні переказів, відповідно до закону. Отже, в ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку щодо захисту інформації при здійсненні переказів. Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Також, з аналізу вказаних вище норм законодавства вбачається, що відповідач після отримання повідомлення від клієнта про здійснення несанкціонованих ним операцій зі списання грошових коштів з його рахунків, зобов`язаний був повернути позивачу всі списані грошові кошти, однак станом на день звернення позивача з позовом до суду, грошові кошти відповідачем позивачу не повернуті. Враховуючи відсутність доказів, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, встановлення факту негайного повідомлення відповідача про незаконні операції з коштами позивача, звернення останнього до правоохоронних органів з даного приводу, суд дійшов висновку про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку [PERSON] в сумі 612453,00 грн., у зв`язку із чим вони підлягають поверненню відповідачем. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Крім того, 26.06.2020 Об`єднана Палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, отже, починаючи з 06.10.2021 банком допущено прострочення виконання зобов`язання з повернення незаконно списаних грошових коштів з рахунку позивача. Згідно розрахунку заборгованості за період прострочення грошового зобов`язання з 06.10.2021 по 12.07.2024 (кількість днів прострочення 1011) сума боргу відповідача перед позивачем становить 920093,64 грн. яка складається з наступного: суми боргу в розмірі 612453,00 грн., інфляційних втрат в сумі 256748,31 грн.; 3% річних в сумі 50892,33 грн. (а.с. 27). Суд вважає наданий позивачем розрахунок вірним. При цьому, відповідачем заперечення вказаної суми боргу та іншого розрахунку заборгованості не надано. За таких підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми заборгованості є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню в межах суми, яку просив стягнути позивач. Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав власності, передбачено також частиною третьою статті 386 ЦК України (у тому числі прав на інші права, зокрема права вимоги до банку про повернення вкладу). Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів) Разом з тим, Велика Палата Верховного суду в постанові від 01.09.2020 у справі № 216/3521/20 прийшла до висновку, що вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Як зазначено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує, що внаслідок неповернення відповідачем безпідставно списаних грошових коштів, [PERSON] тривалий час був позбавлений можливості використати заощадженні ним грошові кошти, що саме по собі завдало позивачу певних моральних страждань та є підставою для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про заподіяння йому моральних страждань та порушення його звичного укладу життя протягом певного часу та вказує на наявність підстав для відшкодування моральної шкоди [PERSON] особою, яка її завдала, тобто відповідачем АТ КБ «Приватбанк». При вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 100000 гривень, визначений позивачем, є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі, а тому, із врахуванням обставин справи вважає, що достатнім та справедливим є стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Оскільки, позивач, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9450,94 грн., що складає 1% від задоволених вимог позивача. Також, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача в позовній заяві визначив, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат складає 20000 грн., докази на підтвердження розміру яких будуть надані позивачем до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Враховуючи, вказану заяву позивача щодо подання доказів для встановлення розміру судових витрат, суд відповідно до ч. 8 ст. 141, ч. 7 ст. 265 ЦПК України вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Outcome: partial