Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

Адвокат Богданова Ірина Дмитрівна, яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідачки на користь позивачки шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме: матеріальну шкоду в сумі 945,00 грн, моральну шкоду в сумі 5000,00 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн та судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Позов мотивовано тим, що в провадженні Городнянського районного суду Чернігівської області перебувала кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України. Позивачка була потерпілою по вказаному кримінальному провадженні. Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 03.07.2024 у справі № 732/1154/24 визнано відповідачку винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Зі змісту вироку встановлено, що 06 червня 2024 року [PERSON] , діючи умисно, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно нанесла один удар долонею правої руки по лівій щоці позивачки, чим завдала останній фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень. Вчиненим правопорушенням позивачці завдано моральної та майнової шкоди. Через погане самопочуття позивачка 06.06.2024 змушена була звернутися в лікарню до невролога та травматолога, лікарями позивачці було призначено лікарські засоби: Седафітон, Кваніл, Трифас та Німід. За час лікування позивачка витратила на придбання лікарських засобів 945,00 грн, що документально підтверджено. Крім майнової шкоди, позивачці було завдано і моральну шкоду неправомірними діями відповідачки. Позивачка зазнала образи фактом нанесення їй фізичного болю, було порушено її нормальний спосіб життя. Позивачка змушена була докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, зверталися для обстеження та лікування у закладі охорони здоров`я, тобто моральні страждання, перенесені позивачкою були викликані саме протиправними діяннями відповідачки. Завдану моральну шкоду позивачка оцінює у розмірі 5000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позивачка для захисту своїх прав звернулась до суду і просить стягнути з відповідачки заявлену майнову та моральну шкоду. Ухвалою судді від 20 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні, 21.03.2025, позивачка [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідачки адвокат Дудка О. В. у судовому засідання підтримала викладені заперечення, які були зазначені у відзиві на позовну заяву. Так, 10.02.2025 до суду надійшов відзив на позов, в якому адвокат вказала, що дійсно зі сторони відповідачки були вчинені неправомірні дії, які виразилися у завданні позивачці одного удару долонею по щоці. Між позивачкою та відповідачкою тривалий час існують неприязні відносини і вони періодично перебувають у стані конфлікту, зокрема позивачка спровокувала відповідачку на вчинення кримінального проступку. З урахуванням дій відповідачки її представник вважає, що пропорційним та достатнім розміром відшкодування моральної шкоди є 1000,00 грн. Щодо відшкодування матеріальної шкоди, то позивачка не надала суду доказів, які б підтверджували наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачки та наслідками у виді отримання позивачем травм, з огляду на те, що під час розгляду кримінального провадження судом не було встановлено завдання позивачці тілесних ушкоджень. Враховуючи вказані підстави представник позивача вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. Після оголошеної 21.03.2025 перерви, сторони у справі та їх представники в судове засідання, призначене на 18.04.2025 на 12 год 00 хв, не з`явилися. До початку судового засідання від представника позивачки адвоката Богданової І. Д. надійшла заява про розгляд справи без присутності представника позивачки за наявними в матеріалах справи документами. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. До початку судового засідання від представника відповідачки адвоката Дудки О. В. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідачки та її представника. Позовні вимоги визнають лише в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн, в решті позовних вимог просять відмовити. Заяви сторін про розгляд справи без їх участі та участі їх представників судом задоволені. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу, яке відбулося 18.04.2025, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідачки, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України далі ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпіла) має право вимагати на відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частин 1-3 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Тобто ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, особу, відповідальну за моральну шкоду, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди, зокрема наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Складовими для настання відповідальності за завдання шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 197/1330/14 (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Згідно із вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 03 липня 2024 року у справі № 732/1154/24 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, і призначено їй покарання у вигляді штрафу 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Також з вироку вбачається, що потерпілою внаслідок вчинення [PERSON] кримінального проступку є [PERSON] . Вказаний вирок набрав законної сили 09.08.2024 (а. с. 11). Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. З дослідженої в судовому засіданні копії медичної карти амбулаторного хворого № 0658, виданої на ім`я [PERSON] , установлено, що наявний запис лікаря травматолога від 06.06.2024, про те, що пацієнт зверталася до лікаря з приводу нанесення їй удару в ділянку лівої щоки, встановлений діагноз забій лівої щічної ділянки. Больовий синдром. Рекомендації консультація невролога, лор. Також лікарем надано призначення вживання лікарських засобів Німід. Крім цього, наявний запис лікаря невролога від 06.06.2024, з якого вбачається, що звернулася пацієнт зі скаргами на біль в ділянці лівої щоки, скроневої ділянки голови, нудоти, загальної слабкості, причина нездужання отримання удару рукою в ділянку лівої щоки. Встановлений діагноз струс головного мозку, легкий варіант протікання, астеновегетативний після травматичний синдром. Призначення лікаря: «Тріфас», «Кваніл» та «Седафітон» (а. с. 14-17). Згідно із доданим фіскальним чеком ТОВ «Олександрівська фармацевтична компанія» від 06.06.2024 позивачкою оплачено 945,40 грн за придбання препаратів: «Німід», Тріфас», «Кваніл» та «Седафітон» (а. с. 18). Суд зазначає, що на ухвалу суду від 21.03.2025 про витребування з КНП «Городнянська міська лікарня» для огляду в судовому засіданні оригіналу медичної карти амбулаторного хворого № 0658, заведену на [PERSON] , [INFO] , була надана відповідь медичного директора медичної установи [PERSON] про відсутність такої медичної карти у закладі (а. с. 69). Отже, як вбачається з доданих до позовної заяви документів на підтвердження завданої матеріальної шкоди у заявленому розмірі, судом встановлено факт звернення позивачки 06.06.2024, у день вчинення кримінального проступку, до лікарів медичного закладу і придбання нею за призначенням відповідних медичних препаратів. Водночас, доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між зверненням до лікарів у зв`язку з нанесенням відповідачкою удару по щоці позивачки внаслідок вчинення відповідачкою кримінального проступку, позивачкою суду не були надані. До того ж, згідно із висновком експерта № 98 від 07.06.2024 у [PERSON] тілесних ушкоджень не виявлено. Більш того, експерт у висновку зазначив, що достатніми об`єктивними даними не підтверджені діагнози «Забій лівої щічної ділянки. Больовий синдром. Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку легкий варіант протікання», а тому згідно із п. 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», при оцінці ступеня тяжкості, до уваги не приймались (а.\~с. 32-34, матеріали кримінального провадження у справі № 732/1154/24). Аналізуючи зазначені вище обставини, суд прийшов до висновку, що позивачка не надала суду доказів, які б достатньо підтверджували наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачки та наслідками у виді отримання фізичного болю позивачкою, з огляду на те, що під час розгляду кримінального провадження судом не було встановлено завдання позивачці тілесних ушкоджень. У зв`язку з наведеним вище, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки матеріальної шкоди у розмірі 945,00 грн. Щодо позовних вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн, то суд враховує таке. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Разом з тим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №\~4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п. 5 вказаної постанови зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається із п. 9 постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. \~З обставин цієї справи вбачається, що між злочинними діями відповідачки та завданою позивачці моральною шкодою, є прямий причинно-наслідковий зв`язок, така вина відповідачки [PERSON] у заподіянні моральної шкоди позивачці [PERSON] , внаслідок неправомірних дій є очевидною та доведеною в судовому засіданні, а тому суд дійшов до висновку про обґрунтованість та законність вимог позивачки про відшкодування їй моральної шкоди. Судом встановлено, що умисними діями відповідачки позивачці завдано один удар долонею правої руки по лівій щоці, внаслідок чого остання отримала стрес, вона страждала від болю, хвилювалася, порушився її звичайний уклад життя, вона змушена була звертатися для обстеження та лікування у закладі охорони здоров`я, виникли сильні душевні страждання. Разом з цим позивачка не навела в судовому засіданні доказів та не обґрунтувала, з яких саме критеріїв оцінки вона виходила визначаючи розмір завданої їй моральної шкоди. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду висвітлену у постанові від 15.12.2020 у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Внаслідок вчиненого відповідачкою кримінального правопорушення у позивачки тривалий час був порушений звичний для неї устрій життя, позивачка пережила негативні емоції та душевні страждання. Також під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачці, яка полягала у моральних стражданнях, у зв`язку з перенесеним стресом внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, порушенням звичного способу життя та участь в досудовому розслідуванні і судовому розгляді вчиненого відносно неї кримінального правопорушення. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011). З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачкою моральної шкоди позивачці є безсумнівним, її наслідки у вигляді душевних страждань позивачки залежать від особливостей її емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідачки та перенесених нею у зв`язку з цим страждань. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При визначенні розміру відшкодування суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачки, характеру психологічної травми, яку вона отримала. Враховуючи, що такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного, тому суд вважає, що визначений позивачкою розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 грн є завищеним та доходить висновку, що моральна шкода підлягає відшкодуванню позивачці у сумі 2000,00 грн. Саме така сума, на думку суду, є співмірною з понесеними позивачкою моральними стражданнями та відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, враховуючи, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з заявленими позовними вимогами, а тому з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1816,80 грн за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, а тому судовий збір в цій частині, стягненню з відповідачки не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст.\~141 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачкою надані докази: копія договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 27.12.2024 з додатковим договором від 27.12.2024, копія акту прийому-передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу від 10.01.2025, копія квитанції про сплату коштів у розмірі 3000,00\~грн адвокату Богдановій І. Д., копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Богдановою І. Д. № 577 від 07.10.2011 та ордер на надання правничої допомоги серії СВ №\~1112850 (а. с. 19-27). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Отже, з відповідачки на користь позивачки, за урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 1009 грн 20 коп.

Outcome: partial