Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

06.03.2025 до суду надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), в якому представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 129250 від 18.06.2020 у розмірі 5200 грн 00 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. та 10500 грн витрати на професійну правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 18.06.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 129250 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 1000,00 гривень; дата надання кредиту: 18.06.2020; строк кредиту : 30 днів; валюта кредиту: UAH; стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 04.12.2024 загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 5200,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 1000,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 4200,00 грн. Крім того, 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу №01-28/10/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . У своїй позовній заяві представник позивача просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також, 01.04.2025 від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн, розгляд справи проводити без виклику сторін та проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мірошниченко В.В. надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підрозділом дізнання Сумського ВП ГУ НП в Сумській обл. проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020205440000444 від 23.10.2020, де [PERSON] визнано потерпілим за фактом вчинення кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 1 ст. 190 КК України. В ході слідства встановлено, що невстановлена особа, використовуючи його документи та його персональні дані оформила та отримала кредити в різних фінансових установах, зокрема в ТОВ «ЗАЙМЕР», правонаступником якого є Відповідач - ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Особисто [PERSON] кредиту не отримував та не виявляв бажання отримувати, договір позики не підписував, заборгованість перед Позивачем не визнає. Зокрема, у 2020-2021 роках невстановленими особами на його ім`я було отримано ряд кредитів. Коли він дізнався про цей факт, звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення злочинів. Також посилався на відсутність первинних документів, які підтверджують отримання ним кредиту, заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу. Водночас, заявив клопотання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Мірошниченко В.В. обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву підтримав, наголосив на тому, що [PERSON] кредит не оформлював, коштів не отримав, а також посилався на відсутність доказів отримання [PERSON] кредитних коштів. Вважав, що позивач пропустив строк звернення до суду із цими вимогами, заявляв про неспівмірність витрат на правову допомогу, заявлених позивачем, також просив в разі відмови в задоволенні позовних вимог, задовольнити його клопотання та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою від 10.03.2025 суд прийняв справу до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні, з повідомленням (викликом) сторін. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив такі обставини. З індивідуальної частини наданого позивачем договору про надання фінансового кредиту № 129250 вбачається, що 18.06.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 129250 про надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту (а.с. 12). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит у розмірі 1000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 17.07.2020. Строк дії договору 30 днів. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % в день. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 129250, підписаною директором Позивача, 18.06.2020 [PERSON] надано кредит згідно з Кредитним договором № 129250 від 18.06.2020. Заборгованість перед ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» станом на 04.12.2024 складає 5200,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 1000,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 4200,00 грн. У матеріалах справи є інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» від 10.01.2025, відповідно до якої 18.06.2020 за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] було перераховано кредитні кошти в сумі 1000 грн (а.с. 17). 28.10.2021 ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» уклали договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с. 13-14, 16). Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 129250 від 18.06.2020 (а.с. 9). З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020205440000444 вбачається, що 2.10.2020 до Сумського ВП надійшла ухвала суду про внесення відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] від 04.09.2020 ЖЕО 68211 від 22.10.2020 (а.с. 37). Постановою старшого інспектора СД Сумського ВП (м. Суми) ГУ НП в Сумській області від 24.10.2020 [PERSON] визнано потерпілим у кримінальному провадженні, де зазначено, що невстановлена особа використовуючи документи [PERSON] , шахрайським шляхом оформила кредити на ім`я останнього, таким чином завдавши йому матеріального збитку (а.с. 39). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Крім того, за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суд звертає увагу, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань (Постанова КГС ВС від 22.08.2024 у справі № 916/735/23). У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23) міститься висновок, «що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором». Так, розрахунок заборгованості, на який посилається Позивач, не може вважатися первинним документом, який підтверджує отримання Відповідачем кредиту, користування ним та і взагалі укладення договору, адже цей документ створений самим Позивачем, який не є стороною кредитного договору, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості. Крім того, Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав виписку з особового рахунка за кредитним договором №129250, однак вказаний документ підписаний самим позивачем, який не був стороною кредитного договору та фактично кредитні кошти відповідачу не видавав. Також, позивач зазначає, що на виконання вимог п. 2.4. кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів та на підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 10.01.2025, відповідно до якої 18.06.2020 на картковий рахунок було перераховано кредитні кошти в сумі 1000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що, на думку позивача, є доказом видачі кредитних коштів. Проте, позивач не надав належних та допустимих доказів, що підтверджують факт отримання [PERSON] коштів за кредитним договором від 18.06.2020, а також доказів, що платіжна картка № [NUMBER] належить [PERSON] . Слід зазначити, що Інформаційна довідка від 10.01.2025, що видана ТОВ «Платежі Онлайн», не містить інформації кому і на якій підставі вона видана, не містить даних повного номера платіжної картки, прізвища ім`я та по батькові власника банківської картки та не підтверджує факту перерахування грошових коштів саме [PERSON] . За таких обставин у суду відсутні підстави вважати Інформаційну довідку від 10.01.2025 належним, допустимим та достовірним доказом, що підтверджує перерахунок [PERSON] грошових коштів у розмірі 1000,00 грн за кредитним договором від 18.06.2020 №129250. Відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості за договором надання грошових коштів у позику, а також первинних бухгалтерських документів позбавляє суд можливості з`ясувати дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення боргу. Слід зауважити, що в силу п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява має містити, зокрема, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються. У відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Позивач ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», до якого за договором факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача, не надав належних та допустимих доказів, первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту укладення договору споживачем із відповідним ідентифікатором підпису особи, а, отже і дійсності кредитних відносин, розрахунку заборгованості відповідача перед первісним кредитором, здійснення нарахувань по вказаному кредитному Договору. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.07.2021 в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29.09.2022 в справі 857/7/22). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та не надав обґрунтованого розрахунку заборгованості, що заявлена до стягнення, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості належним чином перевірити видачу відповідачу кредитних коштів, користування ним кредитними коштами, проведення споживачем оплати (за наявності платежів) на погашення кредитної заборгованості, а також правильності проведеного позивачем розрахунку боргу, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Що стосується заяви представника відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву, про пропуск позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до умов кредитного договору від 18.06.2020 № 129250 кредит надається строком на 30 днів, тобто до 17.07.2020. Строк дії договору 30 днів (п. 1.2). Отже, з урахуванням положень ст. 256 ЦК України строк, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором розпочався 18.07.2020, та з огляду на положення ст. 257 ЦК України закінчився 17.07.2023. У позовній заяві позивач не порушує питання визнання поважними причин пропуску звернення до суду із цими вимогами. Водночас, відмовити в задоволенні у зв`язку із пропуском строку звернення до суду суд може лише в тому разі, коли позовні вимоги є обґрунтованими. В разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. З огляду на викладене, враховуючи, що суд дійшов висновку про необґрунтованість і безпідставність позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18.06.2020 №129250, суд не застосовує в цьому випадку позовну давність. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Оскільки в задоволені позову відмовлено, то відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Крім того, представник відповідача просить стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Так, адвокат Мірошниченко В.В. здійснював представництво [PERSON] за позовом ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.03.2025 відповідач поніс 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи, надання відзиву, сформованим через електронну систему «Електронний суд», віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку не присуджувати відповідачу, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, що буде достатнім, співмірним і справедливим у цьому випадку.

Outcome: approved