Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Качан Н.Ф. 02 грудня 2024 року звернулася до суду з вказаною позовною заявою до ПАТ «СУМИХІМПРОМ», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачка у період з 22 вересня 1994 року по 05 серпня 2024 року працювала у відповідача та на дату звільнення обіймала посаду апаратника гідролізу. При звільненні позивачки підприємство не здійснило з працівником повного розрахунку по виплаті заробітної плати. Зокрема, заборгованість по невиплаченій заробітній платі позивачки становить 28929 грн. 44 коп. Наказом Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2024 року стягнуто з відповідача на користь позивачки нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні у розмірі 28929 грн. 44 коп., а також середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 06 серпня 2024 року по 28 жовтня 2024 року у розмірі 40711 грн. 20 коп. судовий збір в сумі 242 грн. 24 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн. 00 коп. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 листопада 2024 року вищевказаний судовий наказ було скасовано. Таким чином, позивачка вимушена звернутись до суду з цим позовом за захистом своїх порушених прав. Зважаючи на те, що ПАТ «СУМИХІМПРОМ» при звільненні позивачки не виплатило їй заробітну плату, остання має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 06 серпня 2024 року .Виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 678 грн. 52 коп., підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за період з 06 серпня 2024 року по 01 к=грудня 2024 року включно (84 дні) 56995 грн. 68 коп. Вважає, що внаслідок порушення відповідачем законних прав позивачки, а саме невиплати заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права на оплату працю, позивачка понесла моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання протягом значного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що визнається моральною шкодою, яка з урахуванням характеру та обсягу душевних і психічних страждань, яких вона зазнала, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у її житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості становить 2500,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 28929 грн. 44 коп. (без утримання з цієї суми установлених законодавством податків та зборів), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06серпня 2024 року по 01 грудня 2024 року у розмірі 56995 грн. 68 коп. (з утримання з цієї суми установлених законодавством податків та зборів), моральну шкоду у розмірі 2500 грн. 00 коп.. та судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання на 26 лютого 2025 року о 09 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2025 року повернуто заявнику відзиви на позовну заяву, подані представником відповідача 24 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» та 25 грудня 2024 року до канцелярії суду. Протокольною ухвалою суду 26 лютого 2025 року розгляд справи відкладено до 28 квітня 2025 року 09 год. 15 хв. у зв`язку з неявкою представника відповідача. В зазначене судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] працювала в ПАТ «СУМИХІМПРОМ» у період з 22 вересня 1994 року по 05 серпня 2024 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 4-6). З довідки ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 05 серпня 2024 року вбачається, що сума, яка належить до виплати позивачці при звільненні складає 27722 грн. 50 коп. на картковому рахунку, по лікар. листу за рахунок підприємства 1206 грн. 94 коп. (а.с. 6 зворот). Згідно розрахункового листа за серпень 2024 року заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачкою становить 28929 грн. 44 коп. (а.с. 7). Наказом Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2024 року у справі № 591/10939/24 стягнуто з ПАТ «Сумихімпром» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні у розмірі 28929,44 грн., а також середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 06 серпня 2024 року по 28 жовтня 2024 року у розмірі 40711,20 грн. з наступним утримання з цих сум податків та зборів, судовий збір в сумі 242 грн. 24 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. (а.с.3-4). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 листопада 2024 року зазначений судовий наказ скасовано (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до положень статей 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що відповідачем всупереч вимог ст. 116 КЗпП України позивачці не було виплачено у день звільнення усі належні йому суми. Таким чином право позивачки є порушеним та підлягає захисту і на її користь з відповідача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 28929 грн. 44 коп. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати\~(далі - Порядок), пунктом 2 якого передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. З довідки про доходи позивачки вбачається, що заробітна плата за червень 2024 року становить 9649 грн. 34 коп. та за липень 2024 року 3397 грн. 27 коп. Таким чином середній заробіток позивачки становить 326 грн. 16 коп. (9649 грн. 34 коп. +3397 грн. 27 коп.)(20 робочих днів + 20 робочих днів) Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 06 серпня 2024 року по 01 грудня 2024 року в розмірі 27394 грн. 92 коп.(84 робочі дні х 326 грн. 16). За таких обставин позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 27394 грн. 92 коп. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~статтею 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1\~КЗпП України\~передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~\~\~1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Враховуючи, що\~КЗпП України\~не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а\~стаття 237-1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Під час судового розгляду встановлено, що дії відповідача щодо не виплати позивачці заробітної плати призвела до порушення її законних прав, завдали моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір завданої позивачці моральної шкоди, суд враховує характер порушення її прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, та вважає, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2500 грн. відповідає засадам розумності та справедливості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (968,96*50%) в розмірі 484 грн. 48 коп.

Outcome: partial