Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

05.12.2024р. [PERSON] звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до державного підприємства «Шосткинський завод «Зірка» про стягнення 49408 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у день звільнення 30.12.2021р. відповідач не виплатив їй заборгованість із заробітної плати в розмірі 117562 грн. 42 коп., а\~ також письмово не повідомив про нараховані суми належні при звільненні, остаточний розрахунок відповідач провів лише 22.04.2024 року, тобто через 28 місяців з моменту звільнення, а тому повинен виплатити їй середній заробіток за час затримки\~ за період з 08.09.2022 року по 08.03.2023 року (поза межами періоду затримки, середній заробіток за який був стягнутий раніше рішенням суду від 02.11.2022р. у справі № 589/2887/22). Також позивач надала клопотання про поновлення строку для звернення до суду, оскільки такий було пропущено з поважних причин. Так, в межах тримісячного строку, визначеного ст. 233 КЗпП України, позивач звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, про що 15.07.2024 року був виданий судовий наказ, але ухвалою суду від 27.08.2024 року його було скасовано. Вказану ухвалу суду позивач отримала засобами поштового зв`язку 29.11.2024 року та в подальшому звернулась з відповідним позовом до суду. Також зазначає, що на вищевказані обставини вона не могла вплинути і вони відбулись не з її вини. Ухвалою суду від 06.12.2024 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснити її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, також в цій ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Відповідачем надано відзив на позовну заяву від 09.01.2025 року, в якому він вважає, що викладені позивачем у позові та клопотанні обставини її попереднього звернення до суду із заявою про видачу судового наказу не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, визначеного ст.233 КЗпП України, а тому в задоволенні позовної заяви [PERSON] слід відмовити. 10.01.2025 року позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що ст.233 КЗпП України не містить прямої імперативної вказівки щодо форми заяви, з якою працівник може звернутися до суду за вирішенням трудового спору. Позивач обрала більш ефективний в її випадку спосіб захисту, в порівнянні з подачею позовної заяви. Таким чином, враховуючи, що звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу, яке здійснено в межах тримісячного строку, передбаченого ч.2 ст.233 КЗпП України, унеможливило звернення до суду із позовною заявою з тим самим предметом і з тих самих підстав, а також той факт, що з дня отримання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні, минуло не більше одного року (ст.234 КЗпП України), то в сукупності дані обставини вказують на поважність причин пропуску строку на звернення до суду. Станом на 25.04.2025 року заперечень від відповідача до суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач в період з 22.08.1988р. по 30.12.2021р. перебували у трудових відносинах, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] /а.с.11/. Наказом № 316-к від 29.12.2021 року [PERSON] 30.12.2021р. звільнено з займаної посади, у зв`язку з скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги /а.с.12/. Як вбачається з копії листа ДП «Шосткинський завод «Зірка» № 1263 від 27.06.2024 року, на час звільнення\~ позивачу не виплачена заробітна плата у розмірі 117562 грн 42 коп. Заборгованість із заробітної плати [PERSON] погашено: 28.02.2024 року в сумі 2897 грн 55 коп.; 27.03.2024 року в сумі 2548 грн 57 коп.; 22.04.2024 року в сумі 112116 грн 30 коп. /а.с.13/, що також підтверджується копіями виписок з банківського рахунку позивача /а.с.14, 15, 16/. Отже остаточний розрахунок відповідач здійснив лише 22.04.2024 року, що не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву. За доводами позову рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.11.2022 року у справі\~ № 589/2887/22 з відповідача на користь [PERSON] було стягнуто, крім іншого, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 67 550 грн 00 коп. за період з 31.12.2021 року по 07.09.2022 року. Виходячи із наданої суду довідки ДП «Шосткинський завод «Зірка» від 27.06.2024 року за № 12-ВГБ, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 386 грн 00 коп. /а.с.17/. Як вбачається з копії заяви про видачу судового наказу, 11.07.2024 року позивач зверталась до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2022 року по 08.03.2023 року в розмірі 49408 грн. /а.с.7-9/. Але ухвалою суду від 27.08.2024 року судовий наказ у справі № 589/3185/24 про стягнення з відповідача вищезазначеної суми\~ було скасовано /а.с.10/. Відповідно до ст. 117 КЗпП України (в редакції, чинній з 19.07.2022р.) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Посилаючись на наведені вимоги ст. 117 КЗпП України позивачем в межах цієї справи висуваються вимоги про стягнення з відповідача 49408 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку з 08.09.2022 року по 08.03.2023 року (тобто в межах шестимісячного строку). Разом з тим, з копії листа ДП «Шосткинський завод «Зірка» № 1263 від 27.06.2024 року,\~ визнаних позивачем у позові обставин та даних Єдиного державного реєстру судових рішень судом було встановлено наступне. 14.02.2023р.\~ ухвалою Господарського суду Сумської області у справі №920/24/23 було відкрито провадження у справі про банкрутство ДП «Шосткинський завод «Зірка», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Повідомлення про відкриття провадження у справі № 920/24/23 про банкрутство відповідача оприлюдено у встановленому законодавством порядку. Зобов`язання ДП «ШЗ «Зірка»\~ перед позивачем\~ щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з\~ 08.09.2022 року по 14.02.2023 року належали до конкурсних вимог та\~ наразі вважаються погашеними. Такий висновок суду ґрунтується на наступному. Відповідно до ст. 1\~ Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ)\~ грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника. Забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.\~ Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство. Виходячи з наведених законодавчих визначень, грошові\~ вимоги кредитора до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника, є конкурсними. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 45\~ КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Але позивач таку заяву у встановлений законом строк не подала. У своїй судовій практиці Верховний Суд послідовно зауважував, що частиною першою статті 45 КУзПБ встановлено обов`язок конкурсних кредиторів подати до господарського суду відповідні письмові заяви з вимогами до боржника у визначений законом строк. Разом з тим, хоч аналіз положень частини четвертої цієї статті свідчить про право кредитора заявити відповідні вимоги і після закінчення строку, встановленого для їх подання (що не впливатиме на характер та черговість таких вимог та матиме значення лише щодо права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів), однак таке право не може звільнити кредитора від правових наслідків недотримання ним вказаного обов`язку щодо подання письмової заяви з вимогами до боржника у відповідні строки (наприклад, див. постанову КГС у складі ВС від 05.10.2022 у справі № 921/39/21). Такими правовими наслідками є\~ визначена частиною 4 ст. 90 КУзПБ можливість визнання погашеними вимог конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк,\~ у разі закриття провадження у справі про неплатоспроможність юридичної особи на підставі пункту 5 ч. 1 ст.\~ 90 КУзПБ. Так, у відповідності до ч. 4 ст. 90 КУзПБ у випадках, передбачених пунктами 5 - 8 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. 07.05.2024р. ухвалою Господарського суду Сумської області у справі №920/24/23, яка набрала законної сили,\~ провадження у справі № 920/24/23 про банкрутство відповідача\~ закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 90 КУзПБ, визнано погашеними конкурсні вимоги кредиторів, які не були заявлені або були відхилені господарським судом,\~ а виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню. Згідно зі ст. 1 КУзПБ погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредиторів, а також зобов`язання, припинені відповідно до цього Кодексу. Таким чином, суд доходить висновку, що конкурсні вимоги позивача за грошовими зобов`язаннями про стягнення з ДП «Шосткинський завод «Зірка» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з\~ 08.09.2022 року по 13.02.2023 року,\~ наразі слід вважати погашеними. Відповідно, правових підстав для стягнення\~ цієї суми з відповідача\~ суд не вбачає. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення\~ середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з\~ 14.02.2023 року по 08.03.2023 року, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як зазначено вище, відповідно до ст. 117 КЗпП України (в редакції, чинній з 19.07.2022р.) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідачем\~ з дотриманням\~ приписів ч. 3 ст. 12, 76, 81 ЦПК України не доведено відсутності його вини у невиплаті заробітно плати позивачу. При цьому, досліджуючи питання наявності\~ вини роботодавця у невиплаті заробітної плати позивачу у період з\~ 14.02.2023 року по 08.03.2023 року, суд враховує, що\~ дія мораторію на задоволення вимог кредиторів ДП «Шосткинський завод «Зірка», який у той період вже був введений згаданою\~ вище ухвалою господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство,\~ не поширювалася на вимоги поточних кредиторів та виплату заробітної плати в силу приписів ч. 5 ст. 41 КУзПБ. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку\~ про наявність вини роботодавця у затримці розрахунку з позивачем.\~\~ Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, позивачу підлягає виплаті середній заробіток за період з 14.02.2023 року по 08.03.2023 року в розмірі 6176 грн., що є добутком середньоденної заробітної плати (386 грн) і кількості робочих днів у цей період (16 днів). Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково у вказаній сумі. Вирішуючи заявлене позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Згідно з рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року в аспекті конституційного звернення положення частини першої ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку із положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних сум при звільненні, фактично ним розрахувався. Як встановлено з матеріалів справи, заборгованість із виплати заробітної плати була фактично погашена відповідачем 22 квітня 2024 року, що визнається сторонами. Отже, перебіг тримісячного строку починається з наступного дня, тобто з 23 квітня 2024 року і закінчується 23 липня 2024 року. Із вказаним позовом [PERSON] звернулась до суду 05 грудня 2024 року. Разом з тим, позивач [PERSON] 11.07.2024 року, тобто в межах вказаного строку, зверталась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ДП «Шосткинський завод «Зірка» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2022 року по 08.03.2023 року в розмірі 49408 грн, про що 15.07.2024 року був виданий судовий наказ, однак ухвалою від 27.08.2024 року його було скасовано. Копію ухвали від 27.08.2024 року позивачем було отримано 29.11.2024 року, що підтверджується копією поштового конверту та даними органу поштового зв`язку про отримання рекомендованого відправлення № 0610212124012 /а.с.21, 22/. Суд погоджується із твердженнями представника відповідача, що подання заяви про видачу судового наказу не перериває строку звернення до суду, визначеного ст. 233 КЗпП України, однак, вважає, що позивач з наведених вище підстав звернулася до суду із пропуском сроку з поважних причин та\~ у розумний строк. З огляду на викладене, доводи позивача, викладені в клопотанні про поновлення строків звернення до суду, є обґрунтованими, а тому суд вважає за необхідне поновити цей строк. Підсумовуючи викладене, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково в сумі 6176 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 151 грн 40 коп., пропорційно обсягу задоволених вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial