Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії в розмірі 631 919, 80 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що за підсумками розгляду п`яти судових справ за позовами позивача до Головне управління Пенсійного фонду має грошовий борг перед позивачем на загальну суму 631 919, 80 грн, який виник з лютого 2021 року та досі не виплачені. Представник відповідача позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, вказувала у відзиві, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на неправомірній бездіяльності відповідача щодо невиконання ухвалених на його користь судових рішень в частині виплати нарахованих коштів. боржником у цих справах є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке згідно з пунктом 12 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485, є юридичною особою публічного права. Відтак Пенсійний фонд України, який не був стороною у справах, не допустив бездіяльності в їх невиконанні. Крім того, згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Представник третьої особи не скористався правом на подання пояснень у справі. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 04 червня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 05 червня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 11 червня 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у загальному позовному провадженні, постановлено витребувати у письмові докази /а. с. 29-30/. 03 липня 2024 року до суду надійшла заява представника відповідача про залучення до участі у справі співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області і третьої особи Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області /а. с. 32-40/. Також 03 липня 2024 року до суду надійшов відзив відповідача Пенсійного фонду України на позов /а. с. 41-52/. 06 вересня 2024 року через Електронний суд позивач подав заяву про розгляд справи у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі /а. с. 55-56/. 09 вересня 2024 року через Електронний суд представник відповідача подав відзив на позов, зареєстрований у суді 09 вересня 2024 року /а. с. 57-67/. 09 вересня 2024 року також через Електронний суд надійшло клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області і третьої особи Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області /а. с. 68-74/. 05 листопада 2024 року ухвалою суду, постановленою на місці, після заслуховування думки присутньої у засіданні представника відповідача, клопотання про залучення співвідповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишено без задоволення /а. с. 78/. Ухвалою суду від 05 листопада 2024 року залучено третьою особою ГУ ДКСУ в Одеській області до участі у справі /а. с. 81, 82-83/. 11 лютого 2024 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито і призначено до розгляду по суті /а. с. 88-89/. Позивач у судове засідання не з`явився, враховуючи завчасно подану заяву про розгляд справи у його відсутність, датовану 06 вересня 2024 року. Представник відповідача Пенсійного фонду України у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити у повному обсязі, посилаючись на доводи, наведені у відзиві на позов. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, заяви по суті або з процесуальних питань до суду не надходили. Суд, заслухавши обґрунтування представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. Позивач є військовим пенсіонером Міністерства внутрішніх справ України, до червня 2019 року перебував на пенсійному обліку у Головному управлінні МВС України в Одеської області (в даній час Головне управління Національної поліції в Одеській області), а з червня 2019 року, відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ № 787 від 25 вересня 2018 року, у Державної установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області», пенсійна справа № 764, та отримує військову пенсію через Головне управління пенсійного фонду України в Одеської області з 01 листопада 2008 року (пенсійна справа № 1503003553). За підсумками розгляду справи № 420/2335/20, рішення за якою набуло чинності 09 лютого 2021 року, залишеному без змін після перегляду П`ятим апеляційним адміністративним судом, було зобов`язано ГУ ПФ провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) [PERSON] з 05 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року. ГУ ПФ рішення суду виконав у частині перерахунку розміру пенсії, але, нарахував та досі не виплатив суму заборгованості в розмірі 15 518, 15 грн, внаслідок чого, станом на 10 лютого 2021 року (набрання законної сили) у ГУ ПФ виник грошовий борг перед позивачем в розмірі 15518,15 гривень, якій він визнає, але не виплачує. Крім того, за підсумками розгляду справи № 420/10331/21, рішення за якою набуло чинності 27 жовтня 2021 року після перегляду П`ятим апеляційним адміністративним судом, було зобов`язано ГУ ПФ провести перерахунок пенсії [PERSON] з 01 грудня 2019 року на підставі довідки ДП «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» від 17 березня 2021 року №764/у, а також здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум. ГУ ПФ рішення суду виконав у частині перерахунку розміру пенсії, але, нарахував та досі не виплатив суму заборгованості у розмірі 132 030, 87 грн, внаслідок чого, станом на 27 жовтня 2021 року (набрання законної сили судовим рішенням) у ГУ ПФ виник грошовий борг перед позивачем в розмірі 132 030, 87 грн, якій він сам розрахував та визнає, але не виплачує. Крім того, за підсумками розгляду справи № 420/2518/22, рішення за якою набуло чинності 28 червня 2022 року, було зобов`язано ГУ ПФ здійснити з 01 грудня 2019 року та з 01 лютого 2022 року обчислення та виплату [PERSON] пенсії, перерахованої з 01 грудня 2019 року та з 01 лютого 2022 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 17 березня 2021 року №764/у оформленої ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області», без обмеження її максимальним розміром (з урахуванням раніше проведених виплат). ГУ ПФ рішення суду виконав в частині перерахунку розміру пенсії, але, нарахував та досі не виплатив суму заборгованості в розмірі 104 084, 54 грн, внаслідок чого, станом на 28 червня 2022 року (набрання законної сили судовим рішенням) у ГУ ПФ виник грошовий борг перед позивачем в розмірі 104 084, 54 грн, якій він сам розрахував та визнає, але не виплачує. Крім того, за підсумками розгляду справи № 420/1041/23, рішення за якою набрало законної сили 31 березня 2023 року, було зобов`язано ГУ ПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01 лютого 2020 року без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. ГУ ПФ рішення суду виконав в частині перерахунку розміру пенсії, але, нарахував та досі не виплатив суму заборгованості в розмірі 267 822,72 грн, внаслідок чого, станом на 31 березня 2023 року (набрання законної сили судовим рішенням) у ГУ ПФ виник грошовий борг перед позивачем в розмірі 267 822, 72 грн, якій він сам розрахував та визнає, але не виплачує. Крім того, за підсумками розгляду справи № 420/19851/23, рішення за якою набуло чинності 05 грудня 2023 року, було зобов`язано ГУ ПФ провести перерахунок пенсії [PERSON] з 01 січня 2023 року на підставі виправленої довідки від 01 травня 2023 року № 33/36-6966 про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року, виданої ДП «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», без обмеження її максимальним розміром, а також здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум. ГУ ПФ рішення суду частково виконав у частині перерахунку розміру пенсії, але, нарахував та не виплатив суму заборгованості в розмірі 112 463, 51 грн, внаслідок чого, станом на 05 грудня 2023 року (набрання законної сили судовим рішенням) у ГУ ПФ виник грошовий борг перед позивачем к розмірі 112 463, 51 грн, якій він сам розрахував та визнає, але не виплачує. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України). Під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, номер судового рішення Єдиного державному реєстрі судових рішень 84573553). Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19, номер судового рішення Єдиного державному реєстрі судових рішень 87640679). Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, пов`язані з виконанням судових рішень, у яких структурний підрозділ Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виступає суб`єктом проведення перерахунку пенсії, обчислення та виплати заборгованості по пенсійним коштам, отже підтвердження або спростування суми нарахованих коштів на виконання рішень суду у справах за позовами позивача належить до повноважень ГУ ПФУ в Одеській області. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі N 520/13067/17, від 23 червня 2020 року у справі N 680/214/16-ц, від 07 липня 2020 року у справі N 438/610/14-ц, від 13 жовтня 2020 року у справі N 640/22013/18). Отже, розглядаючи даний спір, суд зауважує, що позивач правильно визначився з відповідачем, яким є Держава, проте він не правильно визначив орган, через який він повинен діяти, тобто державний орган, який є порушником його прав, і про заміну неналежного відповідача на належного представник позивача не заявляв, будучи переконаним у правильності визначення особи відповідача, на чому наголошував у позовній заяві, тому у задоволенні позову суд відмовляє, оскільки він пред`явлений до неналежного відповідача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed