Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

19 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося в суд через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором№ 477400-КС-002 від 23.12.2023 року у розмірі 88248,67 грн., а також судові витрати пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що 23 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 477400-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 23.12.2023 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 477400-КС-002. 23 грудня 2023 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення вище вказаного договору про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено Магурану Р.М., через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону [NUMBER] (який зазначив [PERSON] у своїй анкеті в особистому кабінеті), який було ним введено/відправлено. Таким чином, 23 грудня 2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено договір № 477400-КС-002 про надання кредиту підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію. Свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 30000,00 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). Крім того, 16.02.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до Договору № 477400-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику додатково кредити в сумі 16000 гривень. По даний час Боржник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до розрахунку заборгованості здійснив часткову оплату за Договором на загальну суму 80333,25 гривень. Зробивши часткову оплату відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору. У зв`язку з невиконанням умов договору у Боржника станом на 03.11.2024 року утворилась заборгованість за Договором № 477400-КС-002 в розмірі 88248, 67 гривень, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 31660, 56 гривень, сума прострочених платежів по процентах - 56588, 11 гривень. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом із вказаними вимогами. Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Вирішено питання витребування доказів. 13 лютого 2025 року судове засідання було відкладено для надання можливості відповідачу укласти угоду із адвокатом для представлення його інтересів у суді. 13 березня 2025 року судове засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача для ознайомлення з матеріалами справи. 24 березня 2025 року представник відповідача через систему «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що у розрахунку заборгованості по кредиту міститься прихована комісія, відомості про яку в позовній заяві відсутня, а саме 4500 гривень яка донараховується до загальної суми, а також включені і інші суми комісії. Однак відповідно до договору комісія за надання кредиту становить 4500 гривень, яка нараховується одноразово. Та разом з тим зазначила, що комісія по обслуговуванню кредиту є незаконною. Крім того зазначила, що 16 лютого 2024 року на рахунок відповідача не надходили кошти в розмірі 16 000 гривень, тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з ТОВ «Бізнес Позика» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу. 26 березня 2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» надіслав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що сторона відповідача не заперечує факту укладання Кредитного договору та Додаткової угоди з позивачем, отримання кредитних коштів за Кредитним договором та Додатковою угодою, здійснення платежів за Кредитним договором, наявність заборгованості. Під час укладання Кредитного договору та Додаткової угоди сторони погодились укласти Кредитний договір та Додаткову угоду з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (що зазначено на самому початку Кредитного договору та Додаткової угоди). Кредитний договір укладений між позивачем та відповідачем не є договором приєднання (в розумінні ст. 634 ЦПК України). ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідкою про перерахування коштів. Також 16.03.2024 року було підписано Додаткову угоду до договору про надання додаткового кредиту в сумі 16 000 гривень. Номер картки для перерахування коштів за кредитним договором був вказаний Відповідачем при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. На підтвердження додано до позовної заяви витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи «анкета клієнта». Сторона відповідача не заперечує факту здійснення Відповідачем платежів за Кредитним договором. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. По позовної заяви був доданий детальний розрахунок заборгованості за Кредитним договором, який ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. Всі платежі Відповідача за Кредитним договором були враховані у розрахунку заборгованості. Однак Відповідач у відзиві на позовну заяву не зазначив чому на його думку вказаний розрахунок є начебто необґрунтований. Свій розрахунок заборгованості відповідача не надав. Разом з тим, зазначив, що позивач не нараховував та не просить Суд стягнути з відповідача жодну пеню чи штрафи. Щодо обов`язку позичальника сплатити проценти за Кредитним договором відповідно до умов Кредитного договору, зазначив наступне, відповідно до п. 2.4 Кредитного договору Стандартна процентна ставка в день становить 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка в день становить 1,15013259 фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку Договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. На момент укладання Кредитного договору сторони встановили орієнтовний графік платежів, припускаючи, що Позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься Знижена процентна ставка. Також звертає увагу на те, що всі істотні умови Кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором встановлені саме у Кредитному договорі, який підписаний відповідачем. Відповідно до п. 2.5 Кредитного договору та п. 5 Додаткової угоди до Кредитного договору комісія за надання Кредиту становить 4650 гривень та 2400 гривень відповідно. Здійснюючи платежі позичальник погасив свою заборгованість за комісією за надання кредиту, тому позивач не просить суд стягнути з Відповідача комісію за надання кредиту. Комісія за надання кредиту встановлена правомірно відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», де зазначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включається зокрема і комісія кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту. У Кредитному договорі встановлена саме комісія за надання кредиту, а не за його обслуговування. Представник відповідача 23.04.2025 року через систему електронний суд надала суду додаткові пояснення та зазначила, що відповідно до Закону України «Про внесення змін по деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, зо набрав чинності 24.12.2023 року, внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якими відповідно встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Таким чином, починаючи з 21 квітня 2024 року до відповідача повинна була застосовуватися денна процентна ставка не більше 1,5 % на отриману суму. А з 19 серпня 2024 року нарахування денної процентної ставки не могло перевищувати 1 % відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а саме не більше 316, 60 грн на суму кредиту у розмірі 31660, 56 грн. Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості, проценти нараховувалися завищені. Таким чином, з 19 серпня по 01 вересня 2024 року нараховані проценти за 13 днів мають становити 5700 грн, а не як вбачається з розрахунку Позивача у розмірі 15279, 15 грн за цей період. 23 квітня 2025 року на адресу суду на виконання ухвали із АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла інформація стосовно рахунків [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву зазначив про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні просила врахувати обґрунтування, які зазначені у відзиві на позовну заяву, а також врахувати додаткові пояснення, які нею направлені до суду. Разом з тим наголосила, що позивач зазначив комісію, яка не передбачена договором, так як в договорі зазначено разова комісія, а як вбачається із розрахунку заборгованості вона вказана протягом певного періоду. Тому просила відмовити у позовних вимогах позивача та стягнути з останнього на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 23 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 477400-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 23 грудня 2023 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 477400-КС-002. 23 грудня 2023 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення вище вказаного договору про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2903, на номер телефону [NUMBER] (який зазначив [PERSON] у своїй анкеті в особистому кабінеті), який було ним введено/відправлено. Таким чином, 23 грудня 2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено договір № 477400-КС-002 про надання кредиту підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію. Свої зобов`язання за Договором кредиту товариство виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 30 000,00 гривень шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] , яку [PERSON] вказав при заповненні анкетних даних а особистому кабінеті. Дана інформація підтверджується Анкетою клієнта. Відповідно: до п. 2.1 Договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 30000 гривень на засадах строковості поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором; до п. 2.3 строк на який надається кредит - 24 тижнів; до п. 2.4 стандартна процентна ставка за Кредитом в день 2,00000000, фіксована, знижена процентна ставка в день 1,15013259, фіксована; до п. 2.5. комісія за надання Кредиту - 4500 гривень, нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі Кредиту; до п. 2.7. строк дії Договору до 08.06.2024 року. 16 березня 2024 року було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 477400-КС-002 про надання кредиту від 23 грудня 2023 року, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Додаткової угоди, а саме: п. 2.1. кредит збільшується на 16 000 гривень; до п. 4. Дата повернення Кредиту 31.08.2024 року; комісія за надання додаткової суми кредиту 2400 гривень; п. 3 орієнтовна реальна річна процентна ставка за Договором 6413,69 процентів. Зі змісту Договору вбачається, що між сторонами узгоджений графік повернення кредиту. До вказаного договору додані пропозиція (оферта) щодо укладання договору, додаткової угоди, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта. Умови кредитування, серед іншого, відображені й в паспорті споживчого кредиту. Договір № 477400-КС-002 від 23 грудня 2023 року про надання кредиту підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора UA-2903. Додаткова угода № 1 від 16 березня 2024 року до Договору підписана відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора UA-3741. На підтвердження перерахування кредитних коштів надано довідки ТОВ ФК «Елаєнс», в якій вказано, що 23.12.2023 року перераховано кошти [PERSON] ІПН [NUMBER] згідно кредитного договору № 477400-КС-002 від 23.12.2023 року сума платежу 25000 гривень та 5000 гривень на картку № [NUMBER] та Інформаційну довідку № 121/11 ТОВ «Платежі Онлайн», в якій вказано, що 16.03.2024 року перераховано кошти [PERSON] ІПН [NUMBER] згідно додаткової угоди від 16.03.2024 року до кредитного договору № 477400-КС-002 від 23.12.2023 року в сумі 16000 гривень на платіжну картку № [NUMBER] . Крім того, перерахування коштів підтверджується і випискою по рахунку № [NUMBER] , яка відкрита на ім`я [PERSON] . Дана виписка надана АТ КБ «ПРИВАТБАНК». З якої вбачається, що 23.12.2023 року було перераховано 25000 гривень та 5000 гривень, а 16.03.2024 року 16000 гривень. Разом з тим, як вбачається із розрахунку заборгованості [PERSON] вносив платежі, що визнається ним факту отримання кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 477400-КС-002 від 23.12.2023 року та довідки про стан заборгованості станом на 04.11.2024 року у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 88248,67 грн. з яких: 31660, 56 грн. - прострочена заборгованість за кредитом та 56588,11 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Таким чином між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач 23 грудня 2023 року підписав договір про відкриття кредитної лінії № 477400-КС-002 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та отримав від ТОВ «Бізнес Позика» суму позики в розмірі 30000,00 гривень на картковий рахунок та 16 березня 2024 року підписав додаткову угоду № 1 до договору про відкриття кредитної лінії № 477400-КС-002 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та отримав від ТОВ «Бізнес Позика» збільшену суму кредиту на 16000 гривень на картковий рахунок. Доказів протилежного відповідач суду не надав. Як вбачається із зазначено розрахунку заборгованості відповідач періодично сплачував платежі, тим самим погашаючи заборгованість перед кредитодавцем. Разом з тим відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому банком кредитними коштами, а також не подав будь-яких доказів на спростування наданого банком розрахунку заборгованості. Однак суд не погоджується із наведеним позивачем розрахунком заборгованості за процентами за вказаним договором позики. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 477400-КС-002 був укладений 23.12.2023 року терміном на 24 тижнів, тобто, його дія поширюється на строк після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Отже, відсоткова ставка встановлена договором не відповідає умовам чинного законодавства. Згідно з ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У частинах першій та другій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п. 2.4. договору, щодо встановлення денної процентної ставки у 2 % у порядку ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною з 22 квітня 2024 року та має розраховуватися з розрахунку 1,5 % в день, а з 20 серпня 2024 року - 1% в день. За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1,5 % та 1 %. Як вбачається із розрахунку заборгованості з 23 грудня 2023 року по 10.06.2024 року позивач застосовував знижену проценту ставку за кредитом (поки відповідач здійснював платежі по кредиту). Тому починаючи саме з 10.06.2024 року суд при обрахування розміру заборгованості по відсотках застосовує саме денну процентну ставку в розмірі 1,5% по 20 серпня 2024 року. 31660,56 гривень сума боргу станом на 10.06.2024 року х 1,5% /100 х 72 дня = 34193,52 гривні. З 20 серпня 2024 року суд застосовує денну процентну ставку в розмірі 1 %. Тому заборгованість за відсотками в період з 20.08.2024 року по 31.08.2024 року включно, по дату терміну дії Договору становить: 31660,56 гривень сума боргу х 1% / 100 х 11 днів = 3482,60 гривень. Разом з тим станом на 09.06.2024 року заборгованість за відсотками становила 5634, 60 гривні. Тому сума заборгованості за кредитним договором становить: 34193,52+3482,60+5634,60 = 43310,72 гривень. Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором № 477400-КС-002 від 23 грудня 2023 року, становить 43310, 72 грн. (34193,52+3482,60+5634,60). З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідач істотно порушив умови укладеного ним кредитного договору № 477400-КС-002 від 23 грудня 2023 року, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашав кредит, проценти за користування ним, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 31660,56 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 43310, 72 гривень, а всього 74971, 28 грн. необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Твердження представника відповідача про необґрунтованість нарахування комісії за надання кредиту суд спростовує наступним. Відповідно до п. 2.5. Кредитного договору комісія за надання Кредиту становить 4650 гривень. Згідно п. 5 Додаткової угоди до Кредитного договору комісія за надання додаткових кредитних коштів становить 2400 гривень. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності). Крім того ч. 2 ст. 8 Закону До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Суд зазначає, що встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. Відповідач уклавши кредитний договір погодився зокрема сплатити комісію за надання кредиту. Таким чином законодавством передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Тому суд приходить висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту. Сплачуючи суми на погашення кредиту, відповідач тим самим і погашав комісію за надання кредиту. Як вбачається із розрахунку заборгованості при надходженні коштів від відповідача позивач частково погашав тіло кредиту, відсотки за користуванням кредитом та комісію за надання кредиту відповідно частково. З огляду на викладене позовну заяву необхідно задовольнити частково. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18. Представником відповідача подано клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. Представником відповідача додано до клопотання копії: Договору про надання правничої допомоги від 12 березня 2025 року № б/н; акт прийому-передачі робіт (надання послуг) за Договором про надання правничої допомоги № б/н від 12 березня 2025 року; квитанцію № 25/03 від 12 березня 2025 року. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Як вбачається із Договору про надання правничої допомоги від 12 березня 2025 року, а саме п. 4.1. Гонорар адвоката за виконання доручення клієнта передбаченого цим договором складає 5000 гривень. Відповідно до Акту прийому-передачу робіт від 12.03.2025 року виконання такі роботи: надання усної юридичної консультації, підготовка клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та ознайомлення із матеріалами справи у суді, підготовка правової позиції та відзиву на позовну заяву, участь в судових засіданнях - всього фіксований розмір винагороди 5000 гривень. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява №19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Дослідивши матеріали справи та додані до клопотання представником відповідача документів на доказ стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновків, що заявлена сума понесених відповідачем адвокатських витрат відповідає вищевказаним критеріям розумності та співмірності. В даному випадку суд позов позивача задовольняє частково, тому відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню пропорційно задоволених вимог позову. А тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 752,50 гривень. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 7719 від 11.11.2024 року позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2057, 83 грн. (2422,40 грн. х 84,95 %). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, то згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: partial