Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

У квітні 2025 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] в порядку статті 317 ЦПК України про встановлення факту смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] в м. Сніжне, Донецька область. Заява обґрунтована тим, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану наразі неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово-окуповані території України, на якій неможливо отримати документ, який може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті необхідне для державної реєстрації смерті на території України та одержання свідоцтва про смерть державного зразка. На підставі викладеного просить суд встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , м. Сніжне, Донецька обл., РНОКПП [NUMBER] , який помер в м. Сніжне, Донецька область [INFO] . У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 16 квітня 2025 року заявник [PERSON] за допомогою системи «Електронний суд» направив заяву про усунення недоліків, яка зареєстрована у Святошинському районному суді м. Києва 17 квітня 2025 року за вхідним №26472. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку окремого провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Заявник у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового слухання повідомлений належним чином. Заінтересована особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового слухання. Зважаючи на положення ч. 2 ст. 317 ЦПК України, відповідно до яких справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши відповідні докази, зробив наступні висновки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є батьком [PERSON] , який народився [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що заявник є сином [PERSON] , факт смерті якого встановлюється. Отже, із заявою про встановлення факту смерті особи звернулась особа, яка у відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, має на це право. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Сніжне, Донецька область, Україна, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено: перекладену на українську мову довідку про причину смерті, видану органом окупаційної влади, з якої встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , причина смерті: хронічна ішемічна хвороба серця: постінфарктний кардіосклероз; перекладене на українську мову свідоцтво про поховання [NUMBER] ; перекладене на українську мову свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , що видане органом окупаційної влади, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Сніжне, Донецька область, про що 2025 року лютого місяця 21 числа складено запис акту про смерть № 170259930000800034002 (а.с. 21, 22, 23). В матеріалах справи також наявні докази, що свідчать про те, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, а саме копії: паспорту громадянина України серії [NUMBER] , що виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] ; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, видану на ім`я [PERSON] . Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, враховуючи військові дії, які розпочалися 24.02.2022 року на території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376 встановлено, що до тимчасово окупованої Російською федерацією території України відноситься, зокрема, вся територія Горлівського району Донецької області з 07.04.2014 року. Відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків. Положення ч. 1 ст. 317 ЦПК України встановлюють, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Крім того, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey», «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia», де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Суд зауважує, що визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), лікарське свідоцтво про перинатальну смерть, рішення суду про оголошення особи померлою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів, повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть. Згідно із ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Пунктом 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року встановлено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного, встановлених у судовому засіданні обставин справи суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Сніжне, Донецька область, Україна. На підставі викладеного,

Outcome: approved