Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить: Розірвати договір оренди землі від 26.07.2006 року №№4АА002118-04067150017 (з урахування додаткової угоди від 28.12.2017 року), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та [PERSON] , номер запису про право (в державному реєстрі прав) 14320015, щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6520685200:04:076:0010. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на користь [PERSON] заборгованість з орендної плати за землю в розмірі 29 852,57 гривень, згідно договору оренди землі від 26.07.2006 року укладеного між ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та [PERSON] (з урахування додаткової угоди від 28.12.2017 року), витрати на судовий збір в розмірі 2422,40 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень. В обґрунтування позову представник позивача зазначив такі доводи та обґрунтування. Позивач є власником земельної ділянки, кадастровий номер 6520685200:04:076:0010, загальною площею 7,1701 га, що розташована на території Новорайської сільської ради Бериславського району, Херсонської області. Вказана земельна ділянка належить Позивачу, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ХС №009947. 26.07.2006 року між Позивачем та ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» було укладено договір оренди землі №4АА002118-04067150017. 15.10.2015 року було укладено додаткову угоду дод договору оренди, згідно якої новим орендатором спірної земельної ділянки стало ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС». 28.12.2017 року між Позивачем, ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» та ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 26.07.2006 року. Цією додатковою угодою сторони домовилися викласти договір оренди в новій редакції, визначити нову сторону в договорі (Орендаря), а саме ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ». Встановлено нормативну грошову оцінку земельної ділянки в сумі 238 058,74 гривень. Розмір орендної плати за користування спірною земельною ділянкою становить 4,18% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тобто 9 950,86 гривень. Строк дії договору оренди встановлено до 31.12.2027 року. Пунктом 4.5 Додаткової угоди визначено, що орендна плата вноситься Орендарем до 31 грудня кожного року. Представник позивача вважає, що Відповідачем порушені умови договорів оренди та не сплачено орендну плату за 2022, 2023 та 2024 роки. Загальна сума боргу становить 29 852,57 гривень. З початку агресії російської федерації проти України та до дня подачі позовної заяви Відповідачем не було вчинено дій щодо повідомлення Позивача про причини не виконання умов договору оренди. Також всупереч умовам договору, а саме, що земельна ділянка передавалася Відповідачу в оренду з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва для вирощування сільгосппродукції, на сьогоднішній день земельна ділянка не оброблена, перебуває в сильно забур`яненому стані, що призводить до погіршення якісних властивостей ґрунту та зниження його родючості. Вказані обставини також підтверджуються листом-довідкою Новорайської СВА від 03.03.2025 року за №01-12/432/25 згідно якої починаючи з 24.02.2022 року і по теперішній час ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на території Новорайської СВА не здійснює ніякого господарювання. Навіть після проведення розмінування земель сільськогосподарського призначення на території Новорайської громади. За наявною інформацією орендна плата за землю сільськогосподарського призначення громадянам, що мають земельні ділянки (паї) в Новорайській громаді, не сплачується (копія листа-довідки додається). Вказані вище обставини підтверджують факт не добросовісності Відповідача. Таким чином, систематичне невиконання орендарем своїх обов`язків є достатньою підставою для розірвання договору оренди землі та стягнення нарахованої, але не сплаченої орендної плати у розмірі 29 852,57 гривень. Відзив на позов не надійшов. Відповідно до ухвали суду про відкриття провадження у справі розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідачу було надано право протягом тридцяти днів із дня отримання судом повідомлення про доставлення ухвали про відкриття провадження у справі до його електронного кабінету, подати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (в разі їх наявності). Проте впродовж вказаного строку відповідач, який отримав відповідну ухвалу в електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд» 28 березня 2025 року, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим суд вирішив за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Подане представником відповідача Кришталем О.О. клопотання про встановлення додаткового строку для подання відповідачем відзиву та доказів у справі, а також про відкладення розгляду справи на іншу дату та час, суд вважає необґрунтованим. Так, відповідно до ухвали суду про відкриття провадження у справі № 650/1925/25, розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, з наданням відповідачу права протягом тридцяти днів із дня отримання судом повідомлення про доставлення ухвали про відкриття провадження до його електронного кабінету, подати суду відзив на позовну заяву та відповідні докази. Як убачається з матеріалів справи, ухвалу суду про відкриття провадження було доставлено до електронного кабінету відповідача ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» в підсистемі «Електронний суд» 28 березня 2025 року, що підтверджується Довідкою про доставку електронного документа. Наведена Довідка містить відомості про дату та час доставки документа і свідчить про належне повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства. Таким чином, доводи представника відповідача про необізнаність останнього щодо відкриття провадження у справі та неможливість своєчасного подання відзиву спростовуються матеріалами справи. Крім того, відкладення судового засідання у випадку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є неможливим, оскільки судове засідання у такому провадженні не проводиться, а клопотання про перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін представником відповідача до суду не подавалося. Також суд зазначає, що відповідно до положень цивільного процесуального закону, докази у справі подаються разом із відзивом. Встановлення додаткового строку для подання відзиву не передбачено нормами цивільного процесуального законодавства. Із заявою про поновлення строку на подання відзиву представник відповідача до суду не звертався. Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені учасниками доводи суд дійшов таких висновків. Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ХС №009947, [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 6520685200:04:076:0010, загальною площею 7,1701 га, розташованої на території Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, сформованої 26.03.2025 на запит [PERSON] , підтверджується, що об`єктом нерухомого майна є земельна ділянка загальною площею 7,1701 га, яка розташована в Херсонській області, Бериславському районі, на території Новорайської сільської ради кадастровий номер ділянки: 6520685200:04:076:0010. Право власності на земельну ділянку належить [PERSON] , дата державної реєстрації права 23.04.2016, номер запису про право 14320015. Крім того, згідно з записом № 14320015 від 23.04.2016, за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» зареєстровано право оренди земельної ділянки. Відповідно до договору оренди землі, укладеного 26.07.2006 року №4АА002118-04067150017 між [PERSON] та ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт», було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до додаткової угоди від 15.10.2015 року, новим орендарем земельної ділянки замість ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» стало ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС». Згідно з додатковою угодою від 28.12.2017 року, сторони виклали договір оренди землі в новій редакції, визначили новим орендарем ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», встановили нормативну грошову оцінку земельної ділянки в розмірі 238 058,74 грн та розмір орендної плати у 4,18% від нормативної грошової оцінки, що становило 9 950,86 грн на рік. Згідно з умовами договору оренди та додаткових угод, орендна плата мала сплачуватися до 31 грудня кожного року. Відповідно до умов договору оренди та додаткових угод, орендар повинен був сплатити орендну плату за період: 2022 рік 9 950,86 грн; 2023 рік 9 950,86 грн; 2024 рік 9 950,85 грн. Загальна сума заборгованості становить 29 852,57 грн. Згідно з листом-довідкою Новорайської сільської військової адміністрації від 03.03.2025 року №01-12/432/25, ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» з 24.02.2022 року і по теперішній час не здійснює господарської діяльності на відповідній території, навіть після проведення розмінування земель сільськогосподарського призначення. За наявною інформацією, орендна плата громадянам, які мають земельні ділянки (паї), не сплачується. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Земельним кодексом України, а саме статтею 96, передбачено обов`язок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату. Вказана норма кореспондується зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі», яка надає орендодавцю право вимагати своєчасного внесення орендної плати. На підставі статті 32 Закону України «Про оренду землі», договір оренди може бути достроково розірваний у разі невиконання орендарем своїх зобов`язань, визначених статтями 24, 25 цього закону та умовами договору. Відповідно до статті 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду у разі істотного порушення його умов однією зі сторін. Істотним вважається таке порушення, яке призводить до того, що інша сторона значною мірою позбавляється того, на що розраховувала при укладенні договору. Систематичне порушення строків сплати орендної плати відповідно до пункту «д» статті 141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою. Велика Палата Верховного Суду у пункті 10 постанови від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22, провадження № 12-80гс23, зробила наступний висновок щодо застосування норм права: «Застосовуючи в контексті спірних правовідносин статті 13, 17, 15 та 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340-IX, а також статті 3, 6, 627, 638, 640 ЦК України у відповідній редакції, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що договір оренди землі є консенсуальним. Слід розмежовувати момент укладення договору оренди землі (це момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та підписання для договорів з 01.01.2013), з якого у його сторін виникають права і обов`язки зобов`язального характеру, і момент виникнення на підставі вказаного правочину речового права, який пов`язаний з моментом державної реєстрації такого права (третє речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції, чинній на час підписання Договору). Абзац третій частини першої статті 15 та друге речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV імперативно встановлюють, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину і саме з цієї дати починається перебіг строку його дії. Тому сторони договору оренди землі не можуть врегулювати свої відносини у спосіб, який суперечить імперативним нормам абзацу третього частини першої статті 15 та другого речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340- IX зокрема на власний розсуд встановити інші правила визначення моменту початку перебігу строку дії цього правочину або не зазначати дати його укладення. Умови договору оренди землі, що не відповідають указаним вище імперативним нормам Закону № 161-XIV, не змінюють визначеного в Законі № 161-XIV моменту, з якого розпочинається перебіг строку дії договору оренди землі». Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов`язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору. Земельним кодексом України, а саме статтею 96, встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма Земельного кодексу України кореспондується зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в укладеному Договорі оренди землі, а саме в п 29- «Орендодавець має право вимагати від орендаря в повному обсязі внесення орендної плати» та п.32 - «Орендар зобов`язаний розраховуватися з Орендодавцем по орендній платі». На підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Аналогічна умова зазначена у пункті 12.3 Договору оренди землі (у редакції від 26.12.2023 року). У зв`язку з цим, прострочення виплати орендної плати за користування земельною ділянкою в 2022, 2023 та 2024 роках, є невиконанням обов`язків відповідача, передбачених договором оренди землі, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання Договору оренди землі. Відповідно до ч. 1. ст. 2 Закону України «Про оренду землі» до інших законодавчих актів, що регулюють відносини щодо оренди земельної ділянки відносяться положення Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушення зобов`язань, а саме його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є підставою для розірвання договору. Загальною умовою виконання цивільно-правових зобов`язань, відповідно до ст. 526 ЦК України, встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з п. 2 ст. 651 ЦК України, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При погоджені з відповідачем строку сплати орендної плати за користування земельними ділянками, який відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є істотною умовою договору оренди землі, позивач розраховував на своєчасне отримання орендної плати за землю у відповідному розмірі. А отже в зв`язку з порушенням строку сплати орендної плати, сторона орендодавців була позбавлена можливості отримання матеріальних благ, на які розраховувала при укладені Договору оренди землі. Систематичне порушення строків сплати орендної плати відповідно до п. «д» ст. 141 ЗК України є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Отже договір оренди землі можливо розірвати лише у разі систематичного порушення строків сплати орендної плати, разове порушення умов договору не є підставою для його розірвання. Несплата орендної плати, а також невиконання обов`язку щодо нарахування та сплати щорічних інфляційних витрат відповідачем є підставою для розірвання Договору оренди землі. Із зазначеного питання є відповідна позиція Верховного Суду України, викладена в постановах від 12 грудня 2012 року справа № 6-146цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-977цс16, від 11 жовтня 2017 року № 6-1449цс17 і яка в силу ст. 263 ЦПК України повинна враховуватись судами при прийнятті рішення. Сам факт систематичного порушення Договору оренди землі щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такий висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №484/301/18, провадження №61-39488ск18. Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Незалежно від того, несплата орендної плати була в повному обсязі або в частині. Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди». Такого висновку дійшла об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, провадження № 61-41932сво18. Схожі висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 17 червня 2021 року, справа № 485/784/20, провадження № 61-3760св21, та від 10 вересня 2021 року, справа № 650/628/19-ц, провадження № 61-21777св19. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 4 ЦПК України, статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зважаючи на вищевказані обставини, згідно Договору оренди землі, Відповідач зобов`язаний був нарахувати та сплатити орендодавцю орендну плату за 2022, 2023 та 2024 роки. Відповідно до Договору оренди землі (у редакції від 28.12.2017 року) орендна плата за весь об`єкт оренди становить 4,18% відсотків НГО, та складає 9 950,86 гривень за рік. Сума заборгованості складає 29 852,57 гривень. Отже, Відповідач зобов`язаний був нарахувати та сплатити орендну плату за 2022, 2023 та 2024 роки до 31 грудня кожного поточного року, однак цього не виконав. Матеріали справи не містять жодних доказів сплати орендної плати відповідачем, зокрема платіжних документів, квитанцій або іншої інформації, що свідчила б про виконання ним грошового зобов`язання за договором. Водночас, представник позивача послідовно й обґрунтовано заперечує факт надходження будь-яких коштів у рахунок орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки, посилаючись на конкретні умови договору, розрахунок заборгованості, а також лист-довідку Новорайської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 03 березня 2025 року за № 01-12/432/25, якою підтверджується, що незважаючи на проведення, після деокупації відповідної території, обстеження та очищення земельних ділянок, які перебувають в оренді ТОВ «ЮТС-Агропродукт» спеціальними саперними військами України та відновлення можливості їх використання за цільовим призначенням, вказане підприємство як не розпочало використання на території Новорайської сільської громади орендованих ним земельних ділянок, так і не здійснює виплату орендної плати власникам зазначених земельних ділянок. Відповідач не скористався своїм правом надати докази сплати або пояснити причини невиконання зобов`язань, що відповідно до частини першої статті 617 ЦК України покладає на нього обов`язок доведення наявності обставин непереборної сили. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що орендна плата за вказані роки відповідачем не сплачувалася, а зобов`язання за договором оренди землі не виконано. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором оренди з причин, які не залежали від його волі або були наслідком форс-мажорних обставин. Відповідно до частини шостої статті 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за користування майном лише за умови, що його використання стало неможливим через обставини, за які він не відповідає. Водночас відповідач не довів, що мав об`єктивну неможливість використовувати орендовану земельну ділянку у своїй господарській діяльності. Зокрема, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що земельна ділянка не могла бути використана за її цільовим призначенням. Також відповідач не звертався до позивача з повідомленнями про наявність обставин, які унеможливлювали виконання ним договірних зобов`язань, не надав доказів причинно-наслідкового зв`язку між воєнними діями та неможливістю обробітку землі. Крім того, загальне посилання на воєнний стан або лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року не є достатніми підставами для безумовного звільнення від виконання зобов`язань, оскільки такий лист носить загальний характер і не містить ідентифікації конкретного зобов`язання відповідача. Відповідно до усталеної судової практики, зокрема висновків Верховного Суду у справах № 910/8580/22, № 910/14244/20 та інших, сторони, що посилаються на форс-мажор, повинні довести його наявність у конкретному випадку та безпосередній вплив на виконання їхніх зобов`язань. Таку саме позицію із вказаних питань підтримує і колегія суддів Херсонського апеляційного суду, що має відображення у постанові від 11 березня 2025 року № 650/4366/24, постанові від 08 квітня 2025 року № 650/1547/24, постанові від 09 квітня 2025 року № 650/1548/24. Таким чином, з урахуванням відсутності належних доказів об`єктивної неможливості використання земельної ділянки та невиконання відповідачем свого обов`язку щодо належного обґрунтування форс-мажорних обставин у конкретному правовідношенні, підстави для звільнення його від орендної плати відсутні. Таким чином, зважаючи на систематичне невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки, за договором оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, який укладений між сторонами та діяв впродовж вказаного періоду часу, наявні підстави для стягнення вказаної заборгованості та розірвання договору оренди, у зв`язку з чим позов слід задовольнити. При цьому вказана заборгованість підлягає стягненню без врахування податків та зборів, передбачених чинним законодавством, оскільки у матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем обов`язку податкового агента щодо утримання та перерахування податків із суми орендної плати, яка належить до сплати позивачу. Відповідно до підпункту 170.1.1 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки є орендар. Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, податковий обов`язок полягає у самостійному або через податкового агента обчисленні, декларуванні та сплаті податку у строки, встановлені законодавством. Разом із тим, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх обов`язків як податкового агента, зокрема щодо утримання та перерахування податків із суми орендної плати. Відтак, за відсутності таких доказів немає правових підстав для відрахування податків і зборів при стягненні заборгованості з орендної плати, оскільки вони мають бути сплачені при фактичному виконанні зобов`язання щодо виплати відповідної суми Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач систематично не виконував обов`язок зі сплати орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки, що є істотним порушенням договору відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» та статті 651 ЦК України. Водночас у матеріалах справи відсутні докази, що несплата була спричинена форс-мажорними обставинами або іншими незалежними від відповідача причинами, які б унеможливлювали виконання його зобов`язань. Крім того, заборгованість підлягає стягненню без врахування податків та зборів, оскільки відповідач не надав доказів виконання обов`язку податкового агента щодо їх утримання та перерахування. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позов задоволено повністю, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідача. Крім того, відповідно до пункту 1 частини другої статті 141, статті 137 ЦПК України, зважаючи на повне задоволення позовних вимог та доведеність розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу і їх співмірність, останні слід стягнути з відповідача на користь позивача. Вказані обставини вбачаються з: Договору про надання правової допомоги, відповідного до якого адвокат Ковальчук Микола Олександрович зобов`язався надати юридичну допомогу позивачу, включаючи консультації, підготовку документів та представництво в суді; детального опису витрат адвоката за надану правову допомогу, згідно з яким відповідні витрати складаються з витрат на консультацію клієнта і узгодження правової позиції в розмірі 2000 грн (1 година витраченого часу) та витрат на підготовку позовної заяви і пакету документів в розмірі 8000 грн (4 години витраченого часу); квитанції до прибутного касового ордеру відповідно до якої адвокат Ковальчук Микола Олександрович отримав від позивача за надання правничої допомоги 10 000 грн. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами від представника відповідача не надійшло, а суд вважає понесені позивачем витрати обґрунтованими, необхідними та співмірними з урахуванням характеру правовідносин, обсягу наданих правничих послуг та ціни позову. Позивач, будучи власником земельної ділянки, був змушений звернутися до суду через неправомірну бездіяльність відповідача, який не виконав свого договірного обов`язку зі сплати орендної плати. Відсутність врегулювання спору в позасудовому порядку зумовила необхідність судового захисту порушених прав, що, своєю чергою, вимагало залучення кваліфікованого адвоката. Враховуючи складність підготовки позову, необхідність аналізу договору оренди, додаткових угод, збору доказів, формування юридичної позиції та процесуального представництва, витрати позивача є обґрунтованими. При цьому суд враховує, що фізична особа, яка не має юридичної освіти, не може самостійно звернутися із відповідним позовом до суду, оскільки підготовка процесуальних документів, обґрунтування правової позиції та ведення справи вимагають спеціальних знань та навичок. Без залучення адвоката ефективний захист порушених прав був би неможливим. Крім того, заявлений позивачем для відшкодування розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн є помірним для юридичної особи, з огляду на масштаби її господарської діяльності, фінансову спроможність та обов`язок дотримуватися договірної дисципліни. Для суб`єкта підприємницької діяльності, який здійснює комерційну діяльність та отримує прибуток, такі витрати є передбачуваними та пропорційними можливим фінансовим ризикам. Також вказана сума витрат є співмірною із середньоринковими розцінками на правничі послуги, що підтверджується загальними тарифами на підготовку процесуальних документів та судове представництво за аналогічний обсяг роботи. Зважаючи на предмет спору, ціну позову та складність справи, зазначена сума витрат не є надмірною чи необґрунтованою. Юридична особа, яка уклала договір оренди землі, повинна була усвідомлювати правові наслідки своїх дій та передбачати можливість судових витрат у разі порушення своїх зобов`язань. Таким чином, стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн не створює для відповідача надмірного фінансового навантаження і є справедливим розподілом судових витрат між сторонами спору. З огляду на вказані обставини, характер правовідносин, суть спору та ціну позову, суд вважає витрати на правничу допомогу необхідними та співмірними, а тому вони підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі. Зважаючи на викладене, враховуючи вказані положення цивільного законодавства та

Outcome: approved