Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У грудні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 21 лютого 2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 1747264 шляхом подання останнім Заявки на отримання кредиту через особистий кабінет на офіційному вебсайті ТОВ «МІЛОАН» та підтвердження умов договору одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS-повідомленні. На виконання умов кредитного договору ТОВ «МІЛОАН» перерахувало відповідачу кредитні кошти у розмірі 6000 грн., що підтверджується платіжним дорученням. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме несвоєчасним поверненням кредитних коштів та сплатою відсотків, 01 квітня 2020 року ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за Кредитним договором № 1747264 на користь ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» 13 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГПОНГ» було укладено Договір факторингу № 1/6, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 1747264 від 21.02.2020 р. Позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про сплату заборгованості, проте вимогу залишено без задоволення. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, загальна сума заборгованості відповідача становить 18720 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту: 6000 грн.; заборгованість за відсотками: 11520 грн.; заборгованість за комісією: 1200 грн.; заборгованість за пенею: 0 грн. Просить позов задовольнити. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. У своєму відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне: надане платіжне доручення №15583257 від 21.02.2020 р. є неналежним доказом перерахування коштів, оскільки не містить ідентифікації рахунку отримувача, реквізитів банку платника, підпису відповідального виконавця банку та відбитку штампа банку. Позивачем не надано Договору факторингу №01/04 від 01.04.2020 р. між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», що унеможливлює встановлення факту переходу права вимоги до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Відповідач не отримував письмового повідомлення про відступлення права вимоги ані від ТОВ «МІЛОАН», ані від ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Умова кредитного договору щодо сплати комісії за надання кредиту в розмірі 1200,00 грн. є несправедливою та підлягає визнанню недійсною. Позивачем не надано належних електронних доказів укладення кредитного договору шляхом обміну електронними повідомленнями, зокрема доказів генерування та надсилання одноразового ідентифікатора, а також доказів акцептування договору саме відповідачем. Відсутні докази ознайомлення відповідача з паспортом споживчого кредиту до моменту укладення кредитного договору. Позивачем не надано належних доказів оплати за Договором факторингу № 1/6 від 13.12.2021 р. між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ФК «ПІНГПОНГ», а також реєстру прав вимоги, за яким відбулося відступлення права вимоги до позивача.. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 21 лютого 2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 1747264. На виконання умов кредитного договору ТОВ «МІЛОАН» перерахувало відповідачу кредитні кошти у розмірі 6000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 15583256 Відповідно до п. 1.4 Договору про споживчий кредит № 1747264 від 21 лютого 2020 року, строк дії кредиту обмежувався 13 березня 2020 року. 01 квітня 2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено Договір факторингу № 01/04, за умовами якого первісний кредитор відступив право вимоги за Кредитним договором № 1747264. 13 грудня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГПОНГ» було укладено Договір факторингу № 1/6, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 1747264 від 21 лютого 2020 року. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, загальна сума заборгованості відповідача становить 18720 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту: 6000 грн.; заборгованість за відсотками: 11520 грн.; заборгованість за комісією: 1200 грн.; заборгованість за пенею: 0 грн. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пунктом 1 ч. 1 статті 512 ЦК України передбаченого, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), при цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). У своєму відзиві відповідач просить суд застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності, посилаючись на те, що строк дії кредитного договору закінчився 13 березня 2020 року, а позивач звернувся до суду лише 27 грудня 2024 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. Відповідач вважає, що перебіг позовної давності розпочався з наступного дня після настання строку виконання зобов`язання, тобто з 14 березня 2020 року, і закінчився 14 березня 2023 року. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність становить три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). У даному випадку, строк виконання зобов`язання за Кредитним договором № 1747264 закінчився 13 березня 2020 року. Таким чином, перебіг загальної трирічної позовної давності розпочався 14 березня 2020 року та спливав 14 березня 2023 року. Однак, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (з 11 березня 2020 року до 1 липня 2023 року), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжувалися на строк дії такого карантину. Цей факт є загальновідомим та підтверджується Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Суд враховує ці нормативно-правові акти як загальновідомі обставини, що не потребують доказування (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Цей факт є загальновідомим та підтверджується Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX. Суд враховує цей нормативно-правовий акт як загальновідому обставину, що не потребує доказування (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Враховуючи вищезазначені положення законодавства, перебіг позовної давності у даній справі був продовжений на строк дії карантину (з 11.03.2020 по 01.07.2023) та зупинений на строк дії воєнного стану (з 24.02.2022 і триває на даний час). Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду з позовною заявою (14 грудня 2024 року), трирічний строк позовної давності не сплив з урахуванням його продовження та зупинення. Доводи представника відповідача про сплив строку позовної давності є помилковими та не ґрунтуються на чинному законодавстві. Доводи відповідача про неналежність платіжного доручення №15583257 від 21.02.2020 р. як доказу перерахування кредитних коштів є безпідставними. Факт укладення кредитного договору № 1747264 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем 21.02.2020 року відповідачем у відзиві не заперечується. Подання відповідачем заявки на отримання кредиту через особистий кабінет та підтвердження умов договору одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS-повідомленні, свідчить про його волевиявлення на отримання кредитних коштів. У сукупності з платіжним дорученням, яке підтверджує факт списання коштів з рахунку кредитодавця у зазначену дату, наявні докази є достатніми для підтвердження факту видачі кредиту відповідачу. Відсутність окремих реквізитів у платіжному дорученні, за умови підтвердження факту списання коштів кредитодавцем, не спростовує самого факту отримання відповідачем кредитних коштів. Посилання відповідача на відсутність Договору факторингу №01/04 від 01.04.2020 р. між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивачем надано Договір факторингу № 1/6 від 13.12.2021 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ФК «ПІНГПОНГ», який безпосередньо підтверджує перехід права вимоги до позивача. Відсутність попереднього договору факторингу не нівелює факту набуття позивачем права вимоги на підставі чинного договору. Обсяг прав, що перейшли до позивача, підтверджується умовами Договору факторингу № 1/6 Доводи відповідача щодо неотримання письмового повідомлення про відступлення права вимоги не є безумовною підставою для відмови у позові. Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не впливає на чинність самого відступлення права вимоги. У такому випадку виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Однак, звернення до суду з позовом новим кредитором є належним способом повідомлення боржника про заміну кредитора. Доводи відповідача щодо несправедливості умови про сплату комісії за надання кредиту підлягають оцінці судом при розгляді справи по суті. Однак, сам факт включення комісії до розрахунку заборгованості не є підставою для безумовної відмови у позові щодо стягнення основної суми боргу та нарахованих відсотків. Факт укладення договору в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що прирівнюється до письмової форми відповідно до законодавства, не може бути автоматично спростований лише на підставі відсутності окремих електронних доказів їх генерації та надсилання, особливо за умови визнання відповідачем факту отримання кредиту. Питання щодо належного ознайомлення з паспортом споживчого кредиту може вплинути на окремі умови договору, але не на факт його укладення та зобов`язання з повернення отриманих коштів. Доводи відповідача щодо відсутності доказів оплати за Договором факторингу № 1/6 та реєстру прав вимоги не є перешкодою для розгляду позову. Сам факт укладення договору факторингу є підставою для переходу права вимоги до нового кредитора. Питання щодо виконання зобов`язань між фактором та клієнтом за договором факторингу не впливає на право нового кредитора вимагати виконання зобов`язання від боржника. Надання реєстру прав вимоги може уточнити обсяг переданих прав, але його відсутність за умови наявності самого договору факторингу не робить передачу права вимоги недійсною. Таким чином, наведені відповідачем у відзиві доводи не спростовують факту укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та наявності непогашеної заборгованості. Таким чином, суд вважає, що позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, тому позовні вимоги ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, що заявлені позивачем в розмірі 6000,00 грн. суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до положень статті133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат,пов`язаних зрозглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем надано докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, а саме: договір № 43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024, додаткову угоду №1747264від 11.11.2024 до Договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 11.11.2024, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б. М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» щодо стягнення кредитної заборгованості від 11.11.2024. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі - 18 720, 00 грн., 2 422,40 грн. у відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та 6000,00 грн витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved