Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на її користь 70\~000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що як встановлено ухвалою Рівненського міського суду від 01 серпня 2024 року у справі № 569/17625/22: 23 липня 2022 року, близько 12:35 год., [PERSON] , перебуваючи у під`їзді [ADDRESS] на ґрунті постійних неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи з прямим умислом, з метою заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень, умисно наніс їй одночасно удари двома своїми руками в область грудної клітки з лівого та правого боку, після чого продовжуючи свої протиправні дії відносно потерпілої, [PERSON] силою своїх обох рук почав здушувати праву і ліву руку [PERSON] , внаслідок чого спричинив потерпілій наступні тілесні ушкодження: два синці по передньо-внутрішній поверхні у середній третині лівого плеча, садно по зовнішній поверхні у нижній третині лівого передпліччя, по одному синцю на передній поверхні у верхній третині грудної клітки у верхніх частинах правої та лівої молочних залоз, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень. Наносячи тілесні ушкодження, які експерт відніс до легких тілесних ушкоджень, [PERSON] своєю протиправною поведінкою завдав [PERSON] моральної шкоди. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2024 року у справі № 569/17625/22 за результатами розгляду кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022186010001538 від 21.10.2022, постановлено: - [PERSON] , [INFO] , звільнити від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності; - кримінальне провадження №12022186010001538 від 21 жовтня 2022 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрити; - цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду та роз`яснити право на пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 70000,00 грн. Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилась, від її представника адвоката Яреми С.В., надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позивач у поданій заяві підтримує вказану заяву, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1103554 від 10.02.2025 про реєстрацію місця проживання [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . При подачі позову до суду адреса місця фактичного проживання відповідача зазначена [ADDRESS] . З огляду на викладене, судом було здійснено виклик відповідача до суду, шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом з повідомленням про вручення за двома адресами, а саме: за місцем реєстрації та за місцем фактичного проживання. Так, зокрема, 06 березня 2025 року до суду повернулася не врученою судова повістка для відповідача на 06 березня 2025 року з довідкою поштового відділення про причини повернення /досилання, де вказана причина повернення за закінченням терміну зберігання (за місцем реєстрації відповідача). В судове засідання призначене на 31 березня 2025 року, відповідач повторно не прибув, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду повернулася 26 березня 2025 року не врученою судова повістка для відповідача на 31 березня 2025 року з довідкою поштового відділення про причини повернення / досилання, де вказана причина повернення за закінченням терміну зберігання (за місцем реєстрації відповідача) та 17 березня 2025 року до суду повернулася не врученою судова повістка для відповідача на 31 березня 2025 року з довідкою поштового відділення про причини повернення / досилання, де вказана причина повернення за закінченням терміну зберігання (місце фактичного проживання). Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Відповідно до частини 1, 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться . Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки судові повістки, направлені судом відповідачу за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, та за адресою фактичного місця проживання не одержані, повернуті суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання», тому суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Враховуючи, що про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до висновку експерта № 492 від 28.07.2022, виконаного судово-медичним експертом Комунального закладу «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради, тілесні ушкодження [PERSON] , а саме: два синці по передньо-внутрішній поверхні у середній третині лівого плеча, садно по зовнішній поверхні у нижній третині лівого передпліччя, по одному синцю на передній поверхні у верхній третині грудної клітки у верхніх частинах правої та лівої молочних залоз, які вона отримала 23.07.2022, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Також 27.07.2022 [PERSON] зверталася за медичною допомогою до Комунального підприємства «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради, куди вперше звернулася 07.08.2020 після нанесення їй 20.07.2020 [PERSON] тілесних ушкоджень. За результатами огляду 27.07.2022 лікарем психіатром стосовно [PERSON] постановлено: Контактна. Настрій нестійкий. Емоційно лабільна. Тривожна, напружена. Астенізована. Фіксована на хворобливих відчуттях, психотравмуючій ситуації. Рекомендовано постійний прийом підтримуючого лікування та виписано ліки: Сонодеми 1 таблетка 1 раз в день, 30 дн. Еглоніл 200 мг 1 таблетка 1 раз в день, 30 дн. Таким чином, враховуючи, що висновком експерта № 492 від 28 липня 2022 року встановлено заподіяння потерпілому (позивачу) шкоди, протиправність діяння відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд приходить до висновку, що позивач, [PERSON] набула право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку передбаченому Законом. При визначенні розміру моральної шкоди, то суд виходив з такого. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Так, позивач у позові посилається на те, що діями відповідача їй завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у її житті. Після побиття [PERSON] змушена була, не зважаючи на спекотну погоду, 2 тижні носити пов`язку на зап`ясті та сорочки з довгими рукавами, щоб прикрити жахливі синці та уникнути поглядів від перехожих. Також [PERSON] змушена була спілкувалася з психологом, щоб відновити душевну рівновагу. Пережиті події змінили звичний спосіб життя [PERSON] , оскільки вона тепер весь час боїться. Стало необхідним перед виходом з дому завжди дивитися у вічко дверей, щоб переконатися, що поблизу немає [PERSON] і можна вийти з дому. Для неї жахливо жити із кривдником в одному будинку, ніколи не почувати себе в безпеці, боятися виходити з квартири, бо ніколи не знаєш, в якому настрої сусід і що він може зробити сьогодні. Життя [PERSON] перетворилося на пекло і вона почала втрачати віру в те, що щось може змінитися на краще. Після безпричинного нанесення [PERSON] ударів загальний стан здоров`я [PERSON] значно погіршився. Відповідно до Виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 21.01.2025, що видана Комунальним неприбутковим підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Центральний» Рівненської міської ради, на даний час [PERSON] перебуває на «Д» обліку з приводу: Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Кризовий перебіг ІІ ст. ІІ ст. ризику судинних ускладнень. Високий ризик СН І ст. Дисметаболічнакардіоміопатія СН І ФК ІІ. ДЕП І ступеня змішаного генезу. Кохлео-вестибулярний синдром. Часті носові кровотечі. Часто має гіпертонічні кризи після стресових ситуацій (побиття сусідами 23.07.2022). [PERSON] надано лікувальні і трудові рекомендації: Простійний прийом ліків в амбулаторних умовах згідно рекомендацій сімейного лікаря. Уникати психо-емоційних перенавантажень особливо негативного характеру. Дотримуватися режиму праці та відпочинку. Стаціонарне лікування два рази на рік. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Таким чином, позивач [PERSON] , отримавши тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості, в результаті винних дій відповідача, на момент вчинення відносно неї злочину поза всяким розумним сумнівом зазнала моральних та душевних страждань, у зв`язку із злочином проти життя та здоров`я. Статтею 15 Цивільного кодексу України\~(далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2\~статті 11 ЦК України). Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина\~\~\~є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Визначення розміру відшкодування моральної шкоди по своєму характеру є доволі складним процесом. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення від 12 липня 2007 року\~в справі «Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01). У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20) зазначено, що «згідно з частиною першою\~статті\~9 Конституції України\~чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних наслідків, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом в постановах від 16.08.2021 у справі № 644/7193/17, від 15.01.2019 у справі № 185/442/16-к, 15.05.2019 у справі № 617/609/15-к, 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к, 10.06.2021 у справі № 640/11750/17, 11.11.2020 року у справі № 455/229/17, 27.05.2021 у справі № 577/977/19, залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01.08.2024 у кримінальній справі № 569/17625/22 відповідача \~ [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1\~ст.125\~КК Українина підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою обставиною, тобто судом не виправдано [PERSON] . Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Статтею 284 КПК передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний /обвинувачений не вчинив злочин. На противагу цьому нереабілітуючими є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення. Зокрема, до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить звільнення особи від кримінальної відповідальності. Підстави звільнення від кримінальної відповідальності закріплені в розділі ІХ Кримінального кодексу. Такими підставами є, зокрема, закінчення строків давності. Вирішуючи питання\~про розмір\~відшкодування позивачу\~моральної шкоди,\~суд приходить\~до такого. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, суд виходить із встановлених у судовому засіданні обставин справи та відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`враховує глибину та тривалість фізичних страждань позивача, які виразились у відчуттях болю, враховує глибину душевних страждань позивача, які виразились у його приниженні внаслідок вчинення стосовно нього злочину та перенесених операцій, а також враховує, що моральної шкоди позивачу спричинено умисними діями відповідача, та виходячи зі принципів розумності, виваженості та справедливості, вищевказаних обставин справи та наслідків, що наступили для позивача, суд вважає доведеним розмір моральної шкоди, завданої позивачу, у сумі 50000 гривень. При подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати, які стягуються на користь держави відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved