Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом і просить визнати за нею право\~ власності за набувальною давністю на приміщення площею 4,8 кв.м., позначене у технічному паспорті під номером V та площею 13,1 кв.м., позначене в технічному паспорті під номером XVIII, розташовані на 01 поверсі за адресою [ADDRESS] . Вимоги обгрунтовує тим, що 30.01.1990 р. виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м.Конотоп було видано ордер №111 на житлове приміщення\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в [ADDRESS] , яку перейменовано на [ADDRESS] . Зі згоди сусідів, з 30.01.1990 р. зайняла поряд з кв. [ADDRESS] два сусідніх приміщення загальною площею 17,9 кв.м. На технічному паспорті вони позначені символами V (коридор площею 4,8 кв.м.) та XVIII (приміщення площею 13,1 кв.м.).\~ В ході користування даними приміщеннями впродовж тривалого строку, зі згоди сусідів, вони були технічно включені до складу кв. [ADDRESS] . З моменту заволодіння приміщенням безперервно та відкрито володіла ними, використовує для зберігання речей, тощо. 18.01.2025 р. відбулися загальні збори співвласників ОСББ Успенка 130, де прийнято рішення визнати за нею факт добросовісного заволодіння та подальшого безперервного, відкритого володіння приміщенням та коридором на першому поверсі буд. [ADDRESS] , які є суміжними з кв. [ADDRESS] з 30.01.1990 р. Надано право набути право приватної власності на приміщення та коридор на першому поверсі буд. [ADDRESS] , які суміжними з кв. [ADDRESS] , що і змусило звернутись з позовом до суду. Таратун в судове засідання не зявилася, просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.\~ ОСББ Успенка 130 в судове засідання не з`явилося, надали письмовий відзив, не заперечують задоволенню позовних вимог. Згідно ст. 213 ч. 1 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Встановлено судом, що 30.01.1990 р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] видано ордер на 02-х кімнатну кв. [ADDRESS] (а.с.4). Згідно технічного паспорту на житловий будинок державного, загального житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів по [ADDRESS] поряд з кв. [ADDRESS] знаходяться приміщення\~ позначені символами V (коридор площею 4,8 кв.м.) та XVIII (приміщення площею 131 кв.м.) (а.с.5-6). Протоколом загальних зборів співвласників ОСББ Успенка 130 визнано за [PERSON] факт добросовісного заволодіння та подальшого безперервного, відкритого володіння приміщенням та коридором на першому поверсі буд. [ADDRESS] , які є суміжними з кв. [ADDRESS] з 30.01.1990 р. Надати право [PERSON] набути право приватної власності на приміщення та коридор на першому поверсі буд. [ADDRESS] , які є суміжними з кв. [ADDRESS] (а.с. 7-8). П. 9, 11, 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення ст.ст.335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~ст.ст.15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] пред`явила позов до ОСББ Успенка 130, клопотань про заміну відповідача належним чи про залучення до участі у справі співвідповідача не заявляла. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч. 1 ст. 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 р. у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Оскільки [PERSON] подала позовну заяву до ОСББ Успенка 130, яке не є попереднім власником спірного майна або його правонаступником (а.с. 9-10), тому є неналежним відповідачем у даній справі, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed