Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Виконувач обов`язків керівника Знам`янської окружної прокуратури, 23 лютого 2024 року звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Колос», в якому просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 червня 2023 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 3522281500:02:003:0983 площею 2,5570 га, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про речове право: 50831085, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1379075135222; визнати недійсним договір оренди землі від 04 грудня 2023 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Колос» щодо зазначеної земельної ділянки; скасувати державну реєстрацію іншого речового права - права оренди ТОВ «Колос» на спірну земельну ділянку, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право: 52888810, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1379075135222. Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації, в порядку спадкування, набула право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 3522281500:02:003:0983 площею 2,5570 га, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. 13 травня 2021 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності 41921374). Як до так і після реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 3522281500:02:003:0983, вона пербувала в оренді ТДВ «Колос» на підставі договору оренди землі від 20 лютого 2008 року. У листопаді 2021 року [PERSON] та ТДВ «Колос» уклали додаткову угоду до вказаного договору оренди, відповідно до якої змінено сторону договору оренди землі орендодавця на фізичну особу [PERSON] . Разом з цим, відповідно до вимог чинного законодавства України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року повинні бути відчуженні. В інакшому випадку, такі ділянки підлягають конфіскації за рішенням суду. Оскільки [PERSON] , будучи громадянкою іноземної держави протягом року після набуття права власності на вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила її, а уповноваженим органом держави - Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області не вжито заходів щодо її конфіскації, прокурором 04 березня 2023 року до Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області скеровано позовну заяву в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області про конфіскацію належної [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3522281500:02:003:0983, площею 2,5570 га. Одночасно з позовною заявою до суду прокурором подано заяву про забезпечення позову. 10 квітня 2023 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом прокурора та ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3522281500:02:003:0983 загальною площею 2,5570 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області та належить на праві власності [PERSON] . Поряд з цим, встановлено, що 22 червня 2023 року між [PERSON] та ТДВ «Колос» достроково розірвано договір оренди вказаної земельної ділянки та 30 червня 2023 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Стенюхіною І.В. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] (продавець) передала у власність [PERSON] (покупця) земельну ділянку з кадастровим номером 3522281500:02:003:0983, загальною площею 2,5570 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. На підставі зазначеного договору купівлі - продажу нотаріусом 30 червня 2023 року зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на вказану земельну ділянку. Номер відомостей про речове право: 50831085, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1379075135222. Вказаний договір купівлі-продажу прокурор вважає таким, що укладений з порушенням норм закону, а тому підлягає визнанню недійсним. Так, ухвалою суду від 10 квітня 2023 року в порядку забезпечення позову прокурора про конфіскацію вказаної земельної ділянки, на земельну ділянку кадастровий номер 3522281500:02:003:0983 було накладено арешт. Примірник вказаної ухвали про забезпечення позову про конфіскацію спірної земельної ділянки судом 26 квітня 2023 року було скеровано [PERSON] . Згідно з протоколом судового засідання №1639198 від 19 червня 2023 року [PERSON] була присутня в залі під час судового засідання при розгляді цивільної справи №389/1039/23 та зазначила, що з позовом прокурора ознайомлена, проте його не визнає і просить час для отримання консультації фахового юриста (адвоката). Тобто, [PERSON] було достеменно відомо, про те, що в провадженні Знам`янського міськрайонного суду пербуває цивільна справа за позовом прокурора про конфіскацію земельної ділянки з кадастровим номером 3522281500:02:003:0983, а також те, що на вказану земельну ділянку судом накладено арешт ухвалою суду від 10 квітня 2023 року в пордку забезпечення позову прокурора, проте вже 30 червня 2023 року вона незаконно продала спірну земельну ділянку. Однак, укладення 30 червня 2023 року договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер3522281500:02:003:0983 було неможливим у зв`язку з накладенням ухвалою суду обтяження на спірне майно. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України №187 від 03 березня 2022 року «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації» установлено мораторій на відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання Російською Федерацією або особами, пов?язаними з державою-агресором, крім: безоплатного відчуження/передачі на користь держави Україна; задоволення вимог Національного банку за наданими кредитами рефінансування з підтримки ліквідності банків. Нотаріальне посвідчення правочинів, що порушують мораторій, визначений пунктом 1 цієї постанови, забороняється. Державна реєстрація або інше визнання державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державними реєстраторами юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державними реєстраторами речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, особами, які надають публічні (адміністративні) послуги, правочинів, укладених з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, забороняється. Правочини (у тому числі довіреності), укладені з порушенням цього мораторію, у тому числі якщо ними передбачається відповідне відчуження у майбутньому, є нікчемними. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Таким чином, [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3522281500:02:003:0983, загальною площею 2,5570 га набуто в порушення вимог частини 1 та 2 статті 203 ЦК України щодо необхідного обсягу цивільної дієздатності у особи, яка вчиняє правочини ( [PERSON] ). Отже, договір купівлі-продажу на спірну земельну ділянку від 30 червня 2023 року підлягає визнанню недійсним. Крім того, прокурор зазначає, що 04 грудня 2023 року між [PERSON] як орендодавцем та ТДВ «Колос» як орендарем укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який на підставі вище викладеного, також підлягає визнанню недійсним. Враховуючи, що речові права на земельну ділянку, похідні від права власності, державна реєстрація права приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку як і зареєстроване інше речове право, а саме право оренди ТДА «Колос», також підлягають скасуванню. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник позивача у судове засілання не з`явився, подав заяву, в якій просив задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі, розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідач [PERSON] просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказала, що тривалий час проживає на території України і ніяк не пов`язана з країною-агресором. Не знала, що на земельну ділянку накладено арешт, оскільки відповідну копію ухвали не отримувала. Представник відповідача ТДВ «Колос» у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Вказала, що позовні вимоги позивача у цій справі ґрунтуються на тому, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі -продажу земельної ділянки після ухвалення судом рішення про арешт земельної ділянки. ТДВ «Колос» не може погодитись з позовними вимогами, так як вважає, що перехід права власності на земельну ділянку від [PERSON] до [PERSON] відбувся без порушення норм чинного законодавства, з укладанням дійсного договору купівлі-продажу сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Оспорюваним договором купівлі-продажу права позивача не порушено, оскільки на час його укладення заборони відчуження земельної ділянки шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не було. Встановлені ухвалою суду про забезпечення позову від 10 квітня 2023 року обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" тому це може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що [PERSON] має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, оскільки про встановлену судом заборону відчужувати майно їй не було відомо. Вивчивши матеріали справи №389/1039/23 ТДВ «Колос» не знайшов необхідних переконливих належних та допустимих доказів на підтвердження обізнаності [PERSON] , як продавця земельної ділянки в накладенні арешту на її приватне майно. На думку ТДВ «Колос» належними та допустимими доказами обізнаності [PERSON] мали б бути копії завірених матеріалів цивільної справи №389/1039/23 (протоколів судових засідань по справі №389/1039/23, де б [PERSON] брала участь до винесення та після винесення ухвали про арешт її земельної ділянки до укладання договору купівлі - продажу земельної ділянки, письмових розписок останньої про отримання судових повісток про судові засідання за цей період по даній справі чи ухвали про арешт земельної ділянки тощо), чого стороною позивача подано не було. Подану позивачем копію супроводжувального листа Знам?янського міськрайоного суду від 26 квітня 2024 року №389/1039/23/9031/23 про направлення ували про забезпечення позову в жодному разі не можна вважати належним та допустимим доказом направлення ухвали [PERSON] , так як, відмітка навпроти отримувача Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області чітко вказує на те, що ухвала суду від 10 квітня 2023 року у справі №? 389/1039/23 направлена саме ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, а ніяк не [PERSON] . І саме головне, матеріали справи №389/1039/23 не містять доказів саме отримання [PERSON] вищезазначеної ухвали. Крім того, доказ позивача про обізнаність [PERSON] щодо арешту земельної ділянки у вигляді копії протоколу судового засідання №1639181 у справі №389/1039/23 спростовується тим, що [PERSON] визнає отримання позовної заяви, а ніяк не ухвали про забезпечення позову, що і фіксується у вищезазначеному протоколі. В той час, як з поданих позивачем «доказів направлення ухвали [PERSON] », а саме з копії супроводжувального листа чітко вбачається, що додатком до супроводжувального листа була тільки ухвала про забезпечення позову, без позову. Таким чином, можна зробити висновок, що супроводжувальний лист направлявся виключно ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, адже процесуальними нормами не передбачено направлення позивачу позовної заяви. Хоча дати винесення ухвал про відкриття провадження у справі і забезпечення позову збігаються. Інших доказів обізнаності [PERSON] про арешт земельної ділянки разом з позовом позивач не надав. На думку ТДВ «Колос» вирішальне значення у цій справі має саме обізнаність [PERSON] про наявність заборони щодо її земельної ділянки, так як, у разі не доведення позивачем факту її обізнаності, договір не може бути визнаний недійсним і позовні вимоги не можуть бути задоволені. Наданими позивачем доказами не доведено, що в момент укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки з [PERSON] . [PERSON] було відомо про встановлену судом заборону відчужувати її майно. Підписуючи договір купівлі -продажу земельної ділянки [PERSON] мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, а отже вищезазначений договір та договір оренди земельної ділянки не можуть бути визнані судом недійсними. Дійсність договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеного особою яка не була обізнана про заборону відсудження її майна, ніяким чином не порушує права позивача. Позивач клопотав про арешт земельної ділянки, був обізнаний про заборону накладену ухвалою суду, але не вжив жодних заходів для реєстрації обмеження у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" чим, власне, і допустив «порушення своїх прав», і саме укладання правочину щодо майна, реєстрація заборони щодо якого не здійснена позивачем і є підставою його позову і цій справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.131-1 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Звернення до суду прокурора з даною позовною заявою, із зазначених ним підстав, узгоджується з вимогами частини 3 статті 56\~ЦПК України та частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Судом встановлено, що відповідач у справі [PERSON] , народилася [INFO] у с.Дмитрівка Знам`янського району Кіровоградської області, УРСР, є громадянкою Російської Федерації, з 17 березня 2012 року проживає за адресою: [ADDRESS] . Має посвідку на постійне проживання серія [NUMBER] , видану МВС України в Кіровоградській області 26 лютого 2012 року. З інформації Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області №61/5/3/910/нт від 28 січня 2023 року вбачається, що громадянка Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Дмитрівка Знам`янського району Кіровоградської області, має зареєстроване місце проживання з 17 березня 2012 року за адресою: [ADDRESS] по посвідці на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] , виданої 26 лютого 2012 року УМВС України в Кіровоградській області (а.с.25-26). 12 травня 2021 року державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Гаврилюком П.П. видано свідоцтво про право на спадщину серія НМР210579, відповідно до якого [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] отримала у спадщину за заповітом земельну ділянку кадастровий номер 3522281500:02:003:0983, загальною площею 2,5570 га в межах згідно з планом, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 27 червня 2002 року №239-р, що належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія Р1 №314398, виданого 15 серпня 2002 року (а.с. 28). Вказана земельна ділянка з кадастровим номером 3522281500:02:003:0983 на час отримання [PERSON] на неї свідоцтва про право на спадщину перебувала в оренді СВК «Колос», та 12 листопада 2021 року між ТДВ «Колос» та [PERSON] укладено додаткову угоду, згідно з якою змінено строну договору оренди землі орендодавця на [PERSON] (а.с. 30-31, 32-35,36). Першим заступником керівника Знам`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, 06 квітня 2023 року було подано до Знам`янського міськрайонного суду позов до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Колос» про конфіскацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 3522281500:02:003:0983, як такої, що прийнята у спадщину громадянкою Російської Федерації [PERSON] , перебуває у її власності та не відчужена нею протягом року після набуття права власності (справа ЄУН 389/1039/23, провадження 2/389/168/23) (а.с. 49). Разом з зазначеною позовною заявою, прокурор подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 3522281500:02:003:0983 та заборони органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (справа ЄУН 389/1039/23, провадження 2-з/389/5/23) (а.с.50-56). Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року заяву прокурора про забезпечення позову задоволено частково. А саме на земельну ділянку накладено арешт, а в іншій частині вимог відмовлено. Заява про забезпечення позову, як вбачається зі змісту ухвали, розглядалася судом без повідомлення учаників справи згідно з ч.3 ст.153 ЦПК України (а.с. 57-61). Копія ухвали направлена на адресу прокурора та сторін у справі супровідним листом від 26 квітня 2024 року за вих.№389/1039/23/9031/21, 389/1039/23/9032/21, 389/1039/23/9033/21 (а.с. 62). Разом з тим, відомості про те, що [PERSON] отримала вказану ухвалу про забезпечення позову, відсутні. З долученого до справи протоколу судового засідання №1639198 від 19 червня 2023 року з розгляду справи ЄУН 389/1039/23, провадження 2/389/168/23, вбачається, що в судовому засіданні були присутні прокурор, відповідач [PERSON] та представник третьої особи ТДВ «Колос». Дойнік Т.В. зазначила, що з позовом прокурора ознайомлена, але його не визнає. Заявила клопотання про надання часу для укладення угоди з адвокатом, у зв`язку з чим у судовому засіданні судом було оголошено переву (а.с. 63-64). 22 червня 2023 року між ТДВ «Колос» як орендарем та [PERSON] як орендодавцем укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 3522281500:02:003:0983, за умовами якої дійшли згоди здійснити дострокове (до закінчення строку дії, передбаченого п.3.1 договору) розірвання договору (а.с. 66). 30 червня 2023 року [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з [PERSON] , згідно з яким [PERSON] , громадянка Російської Федерації, яка має посвідку на постійне проживання серія [NUMBER] , видану УМВС України в Кіровоградській області 26 лютого 2012 року безстроково, місце проживання зареєстровано за адресою [ADDRESS] , далі іменована продавець, продала [PERSON] земельну ділянку площею 2,5570 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, цільове призначення земельної ділянки: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 3522281500:02:003:0983. Вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В. 30 червня 2023 року та зареєстровано в реєстрі за №1538. У п.1.6 договору вказано, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на перуковенанно червня 2023 року та згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НB-9923433152023, сформованого 29 червня 2023 року за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру, перевірено відомості щодо права власності на вищевказану земельну ділянку та відсутність відомостей про обмеження у використанні земельної ділянки. Також у п.1.7 договору вказано, що відсутність заборони відчуження, арешту, іпотеки вказаної земельної ділянки, а також відносно власника підтверджується Інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданими цим же нотаріусом 30 червня 2023 року. Будь-які відомості щодо продавця у Реєстрі боржників відсутні, а також відомості про першочергове право купівлі земельної ділянки у особи, яка має спеціальний дозвіл на видобування корисних копалин загальнодержавного значення, та інформація про суб?єктів переважного права купівлі земельної ділянки другої черги відсутні. За відомостями, що містяться у рішенні Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2020 року, введеному в дію Указом Президента України від 14 травня 2020 року №184, фактів застосування санкцій, передбачених статтею 4 Закону України «Про санкції», щодо продавця та покупця, не виявлено. (а.с. 66-69). Далі, 04 грудня 2023 року [PERSON] укладено договір оренди землі з ТДВ «Колос» відповідно до якого [PERSON] передав ТДВ «Колос» в оренду земельну ділянку кадастровий номер 3522281500:02:003:0983. Договір укладено на строк до 31 грудня 2033 року (а.с.70-73). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності не нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 30 червня 2023 року за [PERSON] на земельну ділянку 3522281500:02:003:0983 зареєстровано право власності відповідно до вказаного вище договору купівлі-продажу (номер відомостей про речове право:50831085). Також у реєстрі міститься інформація про інше речове право на вказану земельтну ділянку (номер запису 52888810), а саме оренда земельної ділянки згідно зі вказаним договором оренди, строком дії до 31 грудня 2033 року. Разом з тим відомості про державну реєстрацію обтяжень у реєстрі відсутні (а.с. 74-78). Положенням ч.1 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 та 2 ст.203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Виходячи з презумпції правомірності правочину, встановленої ст.204 ЦК України, обов`язок доказування недійсності правочину покладається на особу, що вимагає визнання його недійсним. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним\~є правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2021 року в справі №454/3657/18 (провадження №61-569св21) зроблено висновок, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб?єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов?язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачене Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про існування у відповідача права вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно йому було відомо. Отже, правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом, може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену заборону сторонам правочину було відомо. Такого висновку дійшов Верховний Суд 29 серпня 2023 року у справі №758/55/21, та зазначив що відсутність у момент вчинення оспорюваного правочину в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про накладення арешту на спірне нерухоме майно не свідчить про відсутність будь-яких обтяжень на таке майна та право особи вільно ним розпоряджатися. Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваного правочину, записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом, може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи, незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену заборону сторонам правочину було відомо. До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постановах від 25 травня 2016 року у справі №6-605цс16, від 24 травня 2017 року у справі № 6-640ц17 та від 18 січня 2017 року у справі №6-2552ц16, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц (провадження N? 14-149ц18) та Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі №404/6619/17 (провадження N? 61-10105св19). У такому випадку необхідним є доведення в суді обставини обізнаності особи відповідача про встановлену ухвалою суду заборону вчиняти певні дії щодо відчуження майна або його арешт. Цивільний кодекс\~України передбачає, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом, за домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим законодавством, а саме: зміст правочину не може суперечити\~Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а сам правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Чинним законодавством України чітко визначено, які правочини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема до таких договорів віднесено договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна відповідно до положень статей\~657,\~715,\~719,\~729,\~732,\~745,\~1304 Цивільного кодексу України. Статтею 55 ЗУ «Про нотаріат передбачено», що при посвідченні договорів про відчуження або заставу житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, транспортних засобів перевіряється відсутність будь-якої заборони відчуження або арешту майна. У разі наявності заборони відчуження майна, обтяження його іпотекою договір про відчуження такого майна посвідчується за згодою кредитора, крім встановлених законом випадків, коли відчуження такого майна заборонено. Підстави, за яких нотаріус повинен відмовити у вчиненні нотаріальної дії, викладені у статті 49 Закону «Про нотаріат». Відмови у вчиненні нотаріальної дії з громадянином Російської Федерації, вказаною нормою не передбачено. Разом з тим вказано, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України. Постановою Кабінету Міністрів України №187 від 03 березня 2022 року «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовам держави Україна у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації (в редакції, яка діяла на момент укладення договору купівлі- продажу земельної ділянки), установлено мораторій на відчуження, передачу в заставу, будь-які інші ді які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінни: паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання Російською Федерацією або особами пов?язаними з державою-агресором, крім: безоплатного відчуження/передачі на користь держави Україна; задоволення вимог Національного банку за наданими кредитами рефінансування з підтримки ліквідності банків. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Постанови 187 особами, пов`язаними з державою-агресором, є: громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації. Випадки проживання іноземців на території України на законних підставах визначені ч.1-3, 17,19 ст.4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а сааме такими особами є іноземці, які іммігрували в Україну на постійне проживання, що підтверджується посвідкою на постійне проживання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша,третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1,2 статті 89 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). Аналізуючи зібрані докази суд доходить до висновку про недоведеність прокурорм обставин якими він обгрунтовує заявлені вимоги. Так, судом встановлено, що заява прокурора про забезпечення позову (справа ЄУН 389/1039/23, провадження 2-з/389/5/23) розглядалася судом без повідомлення учаників справи, та [PERSON] не було вручено копію постановленої в цій справі ухвали від 10 квітня 2023 року, якою на земельну ділянку площею 2,5570 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області з кадастровим номером 3522281500:02:003:0983 накладено арешт. Присутність відповідача в судовому засіданні з розгляду цивільної справи про конфіскацію земельної ділянки, як і ознайомлення з матеріалами позову не свідчить про обізнаність [PERSON] про накладення ухвалою суду арешту на спірну земельну ділянку для забезпечення цього позову. Отже, наданими позивачем доказами не доведено, що в момент укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки з [PERSON] . [PERSON] було відомо про встановлену судом заборону відчужувати її майно. Нотаріусом при посвідченні договору купівлі-продажу перевірено відсутність заборони відчуження та арешту земельної ділянки №3522281500:02:003:0983. Обтяження на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки на підставі ухвали суду від 10 квітня 2023 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Підписуючи договір купівлі - продажу земельної ділянки [PERSON] мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. Будучи громадянкою Російської Федерації проживає на території України на законних підставах (має посвідку на постійне проживання). А отже, у розумінні положень підпункту 1 пункту 1, не вважається особою пов`язаною з державою агресором. Тобто відмова в нотаріальному посвідченні вказаного договору купівлі-продажу з підстави, що продавець є громадянином Російської Федерації була б неправомірною. Зазначене є підставою для відмови в задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положенням ст.7 ЗУ «Про судовий збір» передбачено повернення сплаченої суми судового збору, яка внесена в більшому розмірі, ніж встановлено законом. За подання даного позову прокурором сплачено судовий збір в сумі 12112 грн (3028 грн х4) з огляду на заявлення чотирьох вимог немайнового характеру. Суд вважає, шо друга та четверта вимоги позову є похідними від першої та третьої, та вважає що сплачений за ці вимоги судовий збір підлягає поверненню як зайво сплачений. А сплачена сума судового збору за першу та третю вимогу залишається по фактично понесенному, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову. Ухвалою суду про забезпечення позову від 26 лютого 2024 року (справа ЄУН 389/571/24, провадження № 2-з/389/5/24) вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 2,5570 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області з кадастровим номером 3522281500:02:003:0983 та покладено на органи, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно заборону здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки. Згідно зі ст.9 та 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Outcome: dismissed