Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 березня 2020 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». 13 січня 2022 року відповідач також підписав паспорт кредиту за допомогою ОТР пароля та графік кредиту з процентною ставкою відсотків 2,9 % річних. Однак, у порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості з кредиту відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим у відповідача перед АТ КБ «Приватбанк», станом на 06 січня 2025 року, виникла заборгованість у розмірі 26\~363,44 грн. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 13 січня 2022 року станом на 06 січня 2025 року у розмірі 26\~363,44 грн., яка складається з: 26\~363,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту , а також судові витрати. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська. 24 лютого 2025 року ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зроблено запит до Міністерства соціальної політики України щодо наявності можливої інформації про взяття на облік відповідача як внутрішньо переміщеної особи та залишено без руху вищевказану позовну заяву з наданням позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, які були усунені 26 лютого 2025 року. 27 лютого 2025 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Ніколенко В.В. надала суду клопотання, у якому просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги задовольнити та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, однак на цей час заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 16 квітня 2025 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до\~ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 23 березня 2020 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка підписана відповідачем власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України» (а. с. 44-45). Крім того, судом встановлено, що 13 січня 2022 року [PERSON] ознайомився з умовами кредитування і підписав паспорт кредиту, за допомогою ОТР пароля та графік кредиту з процентною ставкою відсотків 2,9 % річних (а. с. 49-51). На підтвердження умов кредитування АТ КБ «Приватбанк» надало суду копію заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 23 березня 2020 року (а. с. 44-45), паспорта споживчого кредиту (а. с. 49-51), виписки за договором (а. с. 47-48), розрахунок заборгованості (а. с. 38-39). Однак відповідач станом на час подання позовної заяви ухиляється від виконання зобов`язань і має перед АТ КБ «Приватбанк» заборгованість. Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 06 січня 2025 року складає 26\~363,44 грн., яка складається з: 26\~363,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. заборгованість за комісією; 0,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а. с. 38-39). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за тілом кредита. Статтями 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 638 ЦК України\~ договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч. 2\~ст. 648 ЦК України\~якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 527\~ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. У відповідності до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.\~16\~ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] виявив бажання отримати платіжну кредитну картку, також був обізнаний і погодився із умовами надання банківських послуг, в тому числі відсоткова ставка за користування кредитом, це підтверджується підписами в заявах про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також тим, що боржник користувався наданими банком коштами. Стаття 129\~Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, матеріалами справи не спростовано факт отримання відповідачем від позивача кредитної картки та проведення з її застосуванням певних операцій. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув використані кредитні кошти, а доказів протилежного суду не надав. Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, а також те, що відповідачем порушено умови за кредитним договором від 13 січня 2022 року, суд дійшов висновку, що заборгованість за кредитним договором, яка станом на 06 січня 2025 року становить 26\~363,44 грн., підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2\~422,40 грн., який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду.

Outcome: approved