Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

До Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси звернулася\~Хаджибейської районної\~адміністрації Одеської\~міської ради із позовом\~до [PERSON] \~про виселення та просять суд виселити [PERSON] із займаного житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на адресу Хаджибейської районної адміністрації надійшов лист юридичного департаменту Одеської міської ради, щодо вирішення питання стосовно майна, яке було визнано відумелою спадщиною та передано у власність територіальної громади міста Одеси, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час зазначена квартира є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 224399086 від 17.09.2020р.. 18.06.2024 року [PERSON] отримав припис Хаджибейської районної адміністрації щодо звільнення квартири кв. [ADDRESS] , що підтверджується його підписом щодо отримання. В даному приписі було запропоновано в 15 денний строк звільнити квартиру. Однак, відповідачем до теперішнього часу добровільно не були виконані умови припису, що є порушенням норм чинного законодавства. Вищезазначені обставини стали причиною звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 29.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.10.2024 закрито підготовче провадження у справі за позовом Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] про виселення та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином. Однак в минулому судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник відповідача в призначеному судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що у відповідача немає іншого житла. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст. 145 Конституції України, права місцевого самоврядування захищаються у судовому порядку. Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1095949 від 05.02.2025 року вбачається, що з 04.09.2017 року в квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] . (а.с. 50) У\~статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень»\~зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»\~для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі\~Реєстр)\~автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя. Згідно з частиною третьою\~статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»\~суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З наведеного убачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц, також подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 910/3191/20. Рішенням\~Малиновського районного суду м. Одеси від 08.11.2018 року по справі № 521/2077/18 позов Одеської міської ради до [PERSON] про визнання спадщини відмерлою, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна з незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, третя особа - Державний нотаріус Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальова Л.І. задоволено. Визнано спадщину після смерті [PERSON] , що складається з однокімнатної квартири загальною площею - 36,5 кв.м., житловою площею - 18,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та однокімнатної квартири загальною площею - 33,6 кв.м., житловою площею - 21,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] відумерлою. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , яке зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 3-1140 та видане [PERSON] 28.07.2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державною нотаріальною контори Михальовою Л.І.. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , яке зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 3-1596 та видане [PERSON] 27.09.2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державною нотаріальною контори Михальовою Л.І.. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором - державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. від 28.07.2017 року, індексний номер рішення: 36361132, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] IПH 2392014190. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором - державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.I. від 27.09.2017 року, індексний номер рішення: 37303798, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] , IПH [NUMBER] . Вказане рішення залишено в силі згідно постанови Одеського апеляційного суду від 16.05.2024 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.07.2020 року у справі №521/12159/19 позов Одеської міської ради про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння задоволено. Витребувано квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради (ЄДРПОУ 26597691). Також встановлено порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення за [PERSON] права власності вищевказану на квартиру, а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради (ЄДРПОУ 26597691) права власності на квартиру. Вказане рішення залишено в силі згідно постанови Одеського апеляційного суду від 27.02.2025 року. Відповідно до ч.4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] зареєструвався в квартирі [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 3-1140 та видане [PERSON] 28.07.2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державною нотаріальною контори Михальовою Л.І.. Однак, як вбачається з матеріалів справи рішенням\~Малиновського районного суду м. Одеси від 08.11.2018 року по справі № 521/2077/18, яке набрало законної сили, було скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , яке зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 3-1140 та видане [PERSON] 28.07.2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державною нотаріальною контори Михальовою Л.І.. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором - державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. від 28.07.2017 року, індексний номер рішення: 36361132, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] IПH 2392014190. Згідно вимог ст. 19 Конституції України та ч.3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальна громада міста безпосередньо або через створені ними органи місцевого самоврядування, керує майном, що знаходиться в комунальній власності. Стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на житловий фонд. До виняткової компетенції органів місцевого самоврядування відносяться правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню об`єктами комунальної власності. Відповідно до п. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Відповідно до статті 18 Житлового кодексу України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Так, відповідно до п. 1.1 Положення про Хаджибейську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.07.2023 за № 1283-VIII, Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Хаджибейського району міста Одеси згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до п. 2.4 Положення про Хаджибейську районну адміністрацію, районна адміністрація виконує функції уповноваженого органу власника щодо управління житловим фондом на території району в порядку та на умовах, визначених законодавством. Згідно п. 2.6 вищевказаного Положення, Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради у межах повноважень, визначених радою та виконкомом, здійснює управління комунальною власністю (підприємствами, житловим фондом), розташованою на території району та здійснює функції уповноваженого органу з управління неприватизованим житлом. Так, розпорядженням міського голови №816 від 15.09.2021 р. затверджено Порядок взаємодії виконавчих органів, комунальних підприємств та установ Одеської міської ради з питань визнання спадщини відмерлою. На виконання вимог вказаного Порядку, Юридичним департаментом Одеської міської ради на адресу Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради листом від 24.09.2020 № 2178 вих. направлено копію рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.07.2020 року по справі № 521/12159/19, витяг з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2020 року № 224399086 щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , для вирішення питання щодо подальшого управління майном визнаним відумелою спадщиною та переданим у власність територіальної громади міста Одеси. (а.с. 8) Пунктом 4 Порядку визначено виконання судових рішень, облік та використання майна. Відповідно до п.п. 4.3 Порядку районна адміністрація у разі безпідставного зайняття об?єкта сторонніми особами, у встановленому законодавством порядку вирішує питання щодо їх виселення. Відповідно до інформаційної довідки з Державної реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 224399086 від 17 вересня 2020 року, власником квартири [ADDRESS] , є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради (ЄДРПОУ 26597691). (а.с. 9) Зокрема в даній інформаційній довідці зазначено, що підставою для державної реєстрації є рішення суду, серія та номер: 521/12159/19, виданий 14.07.2020, видавник: Малиновський районний суд м. Одеси. 18.06.2024 року [PERSON] отримав припис Хаджибейської районної адміністрації щодо звільнення квартири кв. [ADDRESS] , що підтверджується його підписом щодо отримання. В даному приписі було запропоновано в 15 денний строк звільнити квартиру. (а.с. 7) Як зазначає позивач, відповідачем до теперішнього часу добровільно не були виконані умови припису, що є порушенням норм чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно з ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. З вищевикладеного вбачається, що [PERSON] самовільно зайняте житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , оскільки підставою для його реєстрації та проживання у вказаній квартирі було свідоцтво про право на спадщину, яке судом було скасовано. Таким чином підстави для подальшого проживання відповідача у спірній квартирні відсутні, а його проживання порушує право власності та інтереси територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради та унеможливлює реалізацію повноважень райадміністрації в частині здійснення функції щодо розподілу зазначеного майна. Статтею 1277 ЦК України та статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить до комунальної власності територіальної громади (рухоме майно - за місцем відкриття спадщини, нерухоме майно - за місцем його знаходження). Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Разом з тим у даному випадку власником нерухомого майна є орган місцевого самоврядування. Відповідно до статті 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Статтею 345 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Відповідно до ст. 86 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав всіх суб`єктів права власності. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року в справі № 447/455/17. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Враховуючи зазначене, існують всі правові підстави щодо задоволення даного позову та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача понесенні ним судові витрати в розмірі 3028 грн..

Outcome: approved