Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з заявою про оголошення фізичної особи померлою, в якій просить оголосити померлим [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України; датою смерті [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, вважати [INFO] ; місцем смерті [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області вважати м. Часів Яр, Бахмутський район, Донецької області; зобов`язати Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видати свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області. В обґрунтування заяви зазначила, 27.06.1997 року між, [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. 24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в країні введено воєнний стан та оголошено мобілізацію. З огляду на це, [PERSON] був призваний на військову службу по мобілізації до лав Збройних Сил України. Приймаючи безпосередню участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, виконуючи бойове завдання, 21.03.2024 року [PERSON] потрапив під мінометний обстріл з боку противника, отримавши уламкові поранення несумісні з життям. Враховуючи, що не було можливості евакуйовати тіло військовослужбовця, останній вважається зниклим безвісти в районі ВП «Бонус» (н.п Часів Яр, Донецької області). З огляду на викладене, заявник вважає, що існують підстави для оголошення [PERSON] , [INFO] , померлим з 21.03.2024. Тіло військовослужбовця не знайдено, лікарське свідоцтво чи фельдшерська довідка не видані. Таким чином, у зв`язку із відсутністю документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, у заявниці відсутня як на той час (момент смерті), так і на теперішній час можливість отримати відповідні документи про смерть чоловіка в органах ДРАЦС. З урахуванням вищевикладеного змушена звернутися до суду з даною заявою з метою оголошення фізичної особи померлою для реалізації спадкових прав та оформлення права на одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". 04 грудня 2024 ухвалою Московського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 13 грудня 2024 року на адресу суду через систему «Електронний суд» представник заінтересованої особи Міністерства оборони України подав клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного суду справи № 755/11021/22. Крім того, розгляд справи просив провести без участі представника Міністерства оборони України. 14 січня 2025 року представник заінтересованої особи Міністерства оборони України за допомогою системи «Електронний суд» подав пояснення. 28 березня 2025 року в судовому засіданні протокольною ухвалою суду у задоволенні клопотання представника заінтересованої особи Міністерства оборони України Ляшенка О.О. про зупинення провадження у справі відмовлено. Крім того, у судовому засіданні 28 березня 2025 року протокольною ухвалою суду постановлено вважати не доцільним залучення до участі у справі в якості заінтересованої особи військову частину [NUMBER] . У судовому засіданні представник заявниці [PERSON] адвокат Савчин А.І., яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, вимоги заяви підтримала з підстав, викладених у заяві, просила заяву задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої Міністерства оборони України Ляшенко О.О. у судове засідання не прибув, проте до суду подав клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без участі представника заінтересованої особи. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 27.06.1997 року між заявником [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.06.1997 року, виданим Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану. 24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан та оголошено мобілізацію. 02 червня 2023 року, чоловік заявниці [PERSON] , [INFO] , був призваний на військову службу по мобілізації до лав Збройних Сил України, зокрема з 02.06.2023 року зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] та призначений на посаду командира механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , ВОС 0210003, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] № 157 від 02.06.2023 року. Згідно копії витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] № 83 від 22.03.2024, старшого лейтенанта [PERSON] , командира 2 механізованого взводу 2 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] вважати зниклим безвісті, з 22 березня 2024 року зняти з усіх видів забезпечення, з 21 березня 2024 року виключити зі складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « [INFO] », з 23 березня 2024 року виключити з продовольчого забезпечення військової частини [NUMBER] . Відповідно до витягу з журналу ведення бойових дій [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] (інвентарний номер 2/6/146ДСК т.1 від 30.01.2023) убачається, що 21.03.2024 року старший лейтенант [PERSON] , [INFO] (тво командира 2 мр 2 мб), на ВП «БОНУС» зник безвісті. Обстріли та бойові зіткнення: протягом доби противник здійснював по позиціях БРО 2 мб п`ятнадцять мінометних, ти артилерійських обстрілів, дванадцять скидів гранат та БпЛА (з них один скид граната з БОР). Відбулося тринадцять стрілецьких сутичок. Внаслідок бойового зіткнення з переважними силами противника, з 05.20 по 07.00 при відбитті штурму БРО 2 мб, втрати батальйону склали: безвісті зникли 13 в/с. Факт безпосередньої участі старшого лейтенанта [PERSON] , [INFO] , у заходах, необхідних для забезпечення оборони України підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 7271 від 01.07.2024 року. Так, згідно даної довідки старший лейтенант [PERSON] , дійсно з 04.06.2023 по 14.09.2023 року, з 01.10.2023 по 20.12.2023 року, з 09.03.2024 по 21.03.2024 року брав (брала) участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Діброва Северодонецького району Луганської області, в н.п. Часів Яр Бахмутського району Донецької області. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (з адміністративно-господарської діяльності) № 684 від 26.03.2024, було наказано провести службове розслідування для з`ясування причин та умов зникнення безвісти старшого лейтенанта [PERSON] . Так, за результатами вищевказаного розслідування, складено акт службового розслідування № 12/3/642 від 06.06.2024. Згідно даного акту убачається, що приводом призначення службового розслідування є факт зникнення безвісті старшого лейтенанта [PERSON] . Відомості про обставини, які характеризують подію. Відповідно до рапорту командира [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , підполковника Олега СЕРЕДИ (вхідний № 11373 від 25.03.2024) про загибель командира 2 механізованого взводу 2 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] під час переміщення до евакуаційної точки, перебуваючи в районі ВП «БОНУС» в районі населеного пункту Часів, Яр Донецької області потрапив під мінометний обстріл з боку противника та отримав уламкові поранення несумісні з життям орієнтовна о 19 год. 20 хв. 21.03.2024. Тіло військовослужбовця евакуйовано не було. Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) № 1337 від 06.06.2024 року встановлено, що службове розслідування, призначене для з?ясування обставин, причин і умов зникнення безвісти 21.03.2024 військовослужбовця військової частини [NUMBER] - старшого лейтенанта [PERSON] , командира 2 механізованого взводу 2 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] вважати завершеним, а факт його зникнення безвісти встановленим. Визначено факт зникнення безвісти командира 2 механізованого взводу 2 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , старшого лейтенанта [PERSON] таким, що виник 21.03.2024, да згідно з вимогами ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», таким, що стався під час проходження служби за мобілізацією в Збройних Силах України та пов?язаний з виконанням військового обов?язку військової служби в Збройних Силах України, та не пов?язаний з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, і не є наслідком перебування у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп?яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Військовослужбовець перебував у штатних засобах захисту. Зникнення безвісти сталося під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною першою статті 293 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно пункту 3 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 306 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України, зокрема з 24 лютого 2022 року, є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно з положеннями частини третьої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України. Правовий режим воєнного стану триває по теперішній час. Згідно з частинами другою-третьою статті 46 Цивільного кодексу України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Зі змісту частин першої та другої статті 46 Цивільного кодексу України вбачається те, що цивільним законодавством передбачається декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (постанова Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 490/342/17). У частині другій статті 46 Цивільного кодексу України, законодавець навів дві спеціальні норми: "фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій" (речення перше) та "з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців" (речення друге). Згідно Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року N 5-р (II)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): "закон пізніший має перевагу над давнішим" (lex posterior derogat priori); "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali); "закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим" (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії російської федерації проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 Цивільного кодексу України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 Цивільного кодексу України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року N 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану"). За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі): - воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; - бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); - воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; - район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 Цивільного кодексу України, не обмежуються лише бойовими діями. Статтею 47 Цивільного кодексу України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23. У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Указаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23). При зверненні із заявою про оголошення свого чоловіка [PERSON] померлим заявниця зазначала, що рішення суду їй необхідне для отримання нею свідоцтва про смерть, оформлення спадкових прав, а також вона має намір реалізувати своє право на отримання частини одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Суд наголошує, що суд не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 Цивільного кодексу України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. У пункті 13постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою. Водночас частиною другою статті 20 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" передбачено, якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно витягу з Акту службового розслідування від 06.06.2024 року, [PERSON] під час переміщення до евакуаційної точки, перебуваючи в районі ВП «БОНУС» в районі населеного пункту Часів, Яр Донецької області потрапив під мінометний обстріл з боку противника та отримав уламкові поранення несумісні з життям орієнтовна о 19 год. 20 хв. 21.03.2024. Тіло військовослужбовця евакуйовано не було. З витягу з журналу ведення бойових дій [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] (інвентарний номер 2/6/146 ДСК т.1 від 30.01.2023) убачається, що 21.03.2024 року старший лейтенант [PERSON] , [INFO] (тво командира 2 мр 2 мб), на ВП «БОНУС» зник безвісті. Обстріли та бойові зіткнення: протягом доби противник здійснював по позиціях БРО 2 мб п`ятнадцять мінометних, ти артилерійських обстрілів, дванадцять скидів гранат та БпЛА (з них один скид граната з БОР). Відбулося тринадцять стрілецьких сутичок. Внаслідок бойового зіткнення з переважними силами противника, з 05.20 по 07.00 при відбитті штурму БРО 2 мб, втрати батальйону склали: безвісті зникли 13 в/с. Вказані обставини з достатньою вірогідністю підтверджують загибель у бою [PERSON] в районі населеного пункту Часів Яр, Бахмутського району, Донецької області. При цьому зібрані у справі докази вказують на те, що [PERSON] пропав безвісти за особливих обставин, що загрожували йому смертю, під час виконання бойового завдання, дані про те, що він знаходиться у полоні, відсутні. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, надавши оцінку поясненням учасників процесу, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог заявниці та оголошення її чоловіка [PERSON] померлим. Водночас, суд звертає увагу на те, що важливе доказове значення, зокрема і щодо подальшої визначеності, має дата смерті. Так, державна реєстрація смерті згідно Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Одним з обов`язкових реквізитів такого актового запису про смерть, а також свідоцтва про смерть є дата смерті. Судом встановлено, що події ймовірної загибелі [PERSON] мали місце 21 березня 2024 року. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, зробила правовий висновок про те, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (частина друга статті 46 ЦК України). З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. Як підтверджується Актом службового розслідування від 06.06.2024 року, [PERSON] під час переміщення до евакуаційної точки, перебуваючи в районі ВП «БОНУС» в районі населеного пункту Часів, Яр Донецької області потрапив під мінометний обстріл з боку противника та отримав уламкові поранення несумісні з життям орієнтовно о 19 год. 20 хв. 21.03.2024. Тіло військовослужбовця евакуйовано не було. Згідно даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за №1668/39004 зі змінами (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), датою початку бойових дій на території населеного пункту Часів Яр Часовоярської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області є 24 лютого 2022 року, а датою завершення бойових дій 06 серпня 2024 року. З наведеного вбачається, що [PERSON] зник безвісти в зоні проведення активних бойових дій за обставин, що надають підстави обґрунтовано припускати його смерть під час обстрілу військами країни-агресора. На час розгляду даної справи сплив шестимісячний строк з дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі [PERSON] в населеному пункті Часів Яр Часовоярської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області. Оскільки в судовому засіданні доведено, що [PERSON] зник безвісти у зв`язку з активними воєнними діями, за обставин, які загрожували йому смертю, і в місці його постійного проживання немає відомостей про місце його перебування більше шести місяців після закінчення активних бойових дій в місці його зникнення, суд вважає за необхідне оголосити [PERSON] померлим. З урахуванням викладених судом обставин днем смерті [PERSON] необхідно вважати [INFO] , а місцем смерті населений пункт Часів Яр, Бахмутського району, Донецької області, Україна. Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 пункт 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що вимоги заяви про оголошення фізичної особи померлою підлягають задоволенню. Разом з тим, суд роз`яснює, що відповідно до норм частини першої статті 309 Цивільного процесуального кодексу України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи, суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини сьомої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, при ухваленні судом рішення по справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Отже, судові витрати заявниці не підлягають відшкодуванню. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 46, 47 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved