Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за договором №798487 від 06.06.2024 у сумі 11\~287,50 грн., яка складається з 3\~500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 787,50 грн. заборгованість за нарахованими процентами, 7\~000,00 грн. заборгованість за пенею, витрати на сплату судового збору. У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 06 червня 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та [PERSON] було укладено договір позики №798487, відповідно до умов якого відповідач отримала позику в сумі 3\~500,00 грн. строком на 15 днів із застосуванням процентної ставки 1,50% на день. 29 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №291024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за договором №798487 від 06.06.2024 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП». У зв`язку з порушенням зобов`язань зі сплати позики заборгованість відповідача станом на 29.10.2024 становить 11\~287,50 грн., з яких 3\~500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 787,50 грн. заборгованість за нарахованими процентами, 7\~000,00 грн. заборгованість за пенею. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 23 квітня 2025 року. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, зустрічний позов до суду не пред`явила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 06.06.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» (далі позикодавець) та [PERSON] (далі позичальник) було укладено договір позики №798487, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк для придбання товарів та/або робіт та/або послуг, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (пункт 1 договору). Згідно п. 2.1. Договору сума позики становить 3\~500,00 грн. Пунктом 2.2. Договору визначено строк кредиту 15 днів. Відповідно п. 2.3. Договору процентна ставка (фіксована), яка діє протягом строку договору, визначеного п. 2.2. Договору, становить 1,50% на день. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач указує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] , уклавши договір факторингу №291024 від 29 жовтня 2024 року з ТОВ «Сіроко Фінанс». Судом досліджено договір факторингу №291024 від 29 жовтня 2024 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» (далі Фактор) та ТОВ «Сіроко Фінанс» (далі Клієнт). Пунктом 1.1. договору факторингу №291024 від 29 жовтня 2024 року Фактор передає грошові кошти (Розмір фінансування) в розпорядження Клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а Клієнт відступає Фактору належні йому Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Розділом 2 договору факторингу №291024 від 29.10.2024 визначено порядок переходу Прав вимоги, зокрема згідно п. 2.1.3. перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги. З акту приймання-передачі документів від 17 лютого 2025 року до Договору факторингу №291024 від 29 жовтня 2024 року вбачається, що на виконання п. 2.2. Договору, укладеного між Клієнтом та Фактором, Клієнт передав, а Фактор прийняв документи, якими підтверджується дійсність та наявність грошових прав вимог до боржників, а саме передача в електронному форматі Договорів з боржниками згідно Реєстру прав вимог №30/10/24 від 30.10.2024. До позовної заяви додано витяг з Акту приймання-передачі прав №1 від 29.10.2024 до Договору факторингу №291024 від 29.10.2024, з якого вбачається, що за номером 4171 зазначено боржника [PERSON] , номер договору 798487 від 06.06.2024, сума заборгованості за тілом кредиту 3\~500,00 грн., сума заборгованості по процентам за користування 787,50 грн., сума заборгованості за пенею 7\~000,00 грн., загальна сума заборгованості 11\~287,50 грн. Суд не приймає до уваги зазначений витяг з акту приймання-передачі, оскільки з самого акту прийому-передачі документів від 17 лютого 2025 року вбачається, що передано в електронному форматі договори з боржниками згідно Реєстру прав вимог №30/10/24 від 30.10.2024. Доказом передачі вимог кредитора до боржника є підписаний сторонами Реєстр вимог кредитора. Сам акт лише посвідчує його передачу-приймання. Однак, позивачем не додано до позовної заяви реєстру боржників, який містить відомості про його підписання, кількість боржників, за якими договорами передані документи, на яку суму заборгованості, а тому суд позбавлений можливості пересвідчитися, що ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» були передані права вимоги до боржника [PERSON] . До договору факторингу додані лише додатки до договору, які є фактично зразками реєстру прав вимоги, акту прийому-передачі, акту повернення права вимоги, додаткової угоди. Судом ухвалою від 11 березня 2025 року у позивача витребувано оригінал договору факторингу №291024 від 29 жовтня 2024 року та додатків до нього. Указана вимога суду позивачем не виконана. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Судом встановлено, що між ТОВ «Сіроко Фінанс» та [PERSON] дійсно виникли правовідносини за договором позики №798487 від 06.06.2024. Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження передачі прав вимоги за указаним договором від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ЕЛ.ЕН.ГРУП», оскільки позовна заява не містить реєстру Боржників з переліком договорів, які передані останньому. Ураховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №798487 від 06.06.2024 від первісного кредитора ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ЕЛ.ЕН.ГРУП». З огляду на викладене, враховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України, зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання права грошової вимоги до відповідача, а подання позову особою, яка не набула права вимоги, є самостійною підставою відмови в позові, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.

Outcome: dismissed