Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначила, що вона є непрацюючою пенсіонеркою та інвалідом 1 групи безтерміново. Вона проживає в [ADDRESS] . Разом з нею без реєстрації проживав її онук [PERSON] , чий дохід являвся для неї одним з основних та постійних джерел для існування. 09 січня 2024 року її онук був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України та зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] . Після мобілізації онук продовжував допомагати їй коштами, за які вона купувала продукти харчування, оплачувала комунальні послуги, а також як особа похилого віку з інвалідністю, використовувала надані ним кошти для придбання необхідних лікарських засобів. 29 травня 2024 року за місцем проживання [PERSON] було отримано сповіщення сім`ї № 125 від [INFO] про те, що військовослужбовець [PERSON] [INFO] загинув від вогнепального кульового проникаючого поранення тулубу внаслідок військових дій. У зв`язку з цим [PERSON] просила встановити факт її перебування на утриманні [PERSON] з 2012 року по день його смерті. Зазначила, що встановлення факту їй необхідно для отримання гарантованої державою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця. 15 січня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення Міністерства оборони України, у яких вказана заінтересована особа зазначила, що заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження факту перебування [PERSON] на утримання [PERSON] . Так, у період з 24 січня 1962 року по теперішній час заявник самостійно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Надані [PERSON] докази, зокрема, довідка квартального комітету, акт та письмові пояснення [PERSON] , не підтверджують той факт, що просить встановити заявник. Ухвалою від 12 листопада 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. Ухвалою від 14 лютого 2025 року суд залучив до участі в справі заінтересованою особою [PERSON] . У судове засідання з`явились представник заявника адвокат Вакуленко О.П., заінтересована особа [PERSON] . Представник заявника підтримав заяву [PERSON] у повному обсязі та просив її задовольнити. Пояснив, що [PERSON] у 2010 році було встановлено інвалідність 1 групи по зору і вона потребувала сторонньої допомоги. У зв`язку з цим, у 2012 році до неї переїхав проживати її внук [PERSON] . [PERSON] повністю забезпечував бабу, допомагав їй у побуті, вони вели спільно господарство. Хоча [PERSON] й отримувала пенсію, однак зважаючи на її вік та наявні хвороби, її було не достатньо для покриття всіх потреб. [PERSON] на той час працював не офіційно і мав можливість утримувати бабу. Після того, як його мобілізували, він продовжував надсилати кошти на утримання баби. Вказані кошти він пересилав [PERSON] , яка у його відсутності допомагала [PERSON] , оскільки заявниця не могла самостійно зняти кошти та купити собі все необхідне. Заінтересована особа - [PERSON] просив задоволити заяву [PERSON] та пояснив, що його брат [PERSON] у 2012 році проживав разом із [PERSON] до його мобілізації. Брат допомагав бабі фізично та матеріально, оскільки вона є інвалідом 1 групи та потребувала такої допомоги. Брат не зареєстрував своє місце проживання разом із заявником, оскільки втратив паспорт. Щодо себе, то зазначив, що він проживав у іншому місті і тільки в 2024 році зареєстрував своє місце проживання у м. Сміла як ВПО. Відтак, він не міг допомагати бабі. Він успадкував після брата залишки коштів на його рахунку, а також отримав кошти на поховання. Щодо одноразової допомоги, то у ТЦК йому пояснили, що на вказані кошти може претендувати баба як утриманка брата. [PERSON] є інвалідом 1 групи по зору і без сторонньої допомоги не могла вийти навіть на вулицю. Йому відомо, що брат працював не офіційно на будівництві, отримував кошти, оплачував комунальні послуги в квартирі. Брат також власними силами робив ремонт у квартирі, де проживав разом із бабою. Після мобілізації брат щомісячно передавав кошти на утримання баби у розмірі 4-5 тисяч грн. Якби [PERSON] проживала сама, то вона б не змогла себе самостійно обслуговувати. Наразі він наймає помічника, який допомагає заявнику, а також особисто з дружиною допомагають їй. У судовому засіданні, яке відбулось 14 лютого 2025 року, представник Міністерства оборони України надав пояснення, аналогічні тим, що викладені письмово. Додатково пояснив, що [PERSON] не зверталась у встановлено законом порядку до відповідних органів із заявою про виплату одноразової грошової допомоги. Заінтересована особа - [INFO] про причини неявки свого представника суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, доходить наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік справ про встановлення факту, які можуть розглядатися судом, наведено у ч.1 ст. 315 ЦПК України. Проте, визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Під юридичними фактами слід розуміти обставини, з наявністю чи відсутністю яких діюче законодавство пов`язує певні правові наслідки. Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. У пунктах 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що 09 січня 2024 року [PERSON] , 1989 року народження, був зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] на всі види забезпечення та відповідно до мобілізаційного призначення вважався призначеним курсантом навчального взводу зв`язку 6 навчальної роти 2 навчального батальйону зв`язку., що підтверджується витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №9 від 09 січня 2024 року. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] та сповіщенням № 125 від 29 травня 2024 року, [PERSON] загинув [INFO] в с. Архангельське Покровського району Донецької області. За життя [PERSON] , починаючи з 2012 року, проживав разом з [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою квартального комітету №11 від 10 січня 2025 року та актом від 04 жовтня 2024 року. Крім того, факт реєстрації місця проживання [PERSON] за цією адресою підтверджується витягом з територіальної громади від 22.08.2024. Як вбачається з пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 25 серпня 2010 року та довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА №247908, [PERSON] є пенсіонером за віком та інвалідом 1 грп. загального захворювання безтерміново. Вона потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Згідно з довідкою відділу обслуговування громадян № 7 Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Черкаській області від 01.11.2024, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності у розмірі: з жовтня 2023 року по лютий 2024 року у розмірі 4141,31 грн, а з березень 2024 року по жовтень 2024 року - 4434,19 грн. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] вона знає з дитинства, оскільки проживає з нею в одному будинку. [PERSON] проживала разом з онуком [PERSON] у квартирі, поверхом нижче. [PERSON] проживав разом з бабою після закінчення навчального закладу і до його мобілізації. [PERSON] неодноразово давав їй кошти для передачі бабі (орієнтовно 4-6 тис. грн.), а також перераховував їх на картку її дочки. [PERSON] повністю забезпечував бабу, оскільки [PERSON] є інвалідом і не могла виходити з квартири без сторонньої допомоги. Він працював неофіційно, купував продукти харчування. Інший онук [PERSON] - [PERSON] , до баби приїжджав рідко, оскільки проживав у м. Харків. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її сусідкою. Вона проживала у квартирі [ADDRESS] разом з онуком [PERSON] . Інші особи з ними не проживали. [PERSON] багато років хворіє та є незрячою. [PERSON] доглядав бабу, купував продукти харчування, оплачував комунальні послуги. [PERSON] перебувала на повному утриманні [PERSON] . В подальшому [PERSON] був мобілізований до лав ЗСУ, вона підтримувала з ним зв`язок. [PERSON] через неї передавав бабі кошти на прожиття, орієнтовна 1 раз в 1,5-2 тижні у сумах близько 4-6 тисяч грн.. За його кошти вона купувала [PERSON] продукти харчування, ліки та інші необхідні для прожиття речі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] був братом її чоловіка. У місто [PERSON] вона переїхала проживати у червні 2023 року. На той час [PERSON] проживала разом з [PERSON] по [ADDRESS] . [PERSON] є інвалідом 1 групи по зору, однак соціальні служби її доглядом не займались, оскільки цей догляд здійснював [PERSON] . Всі роботи по будинку робив [PERSON] , він також матеріально утримував бабу. Їй також відомо, що вже після мобілізації [PERSON] передавав через сусідів кошти на утримання баби. Ураховуючи наведене та на підставі доказів, досліджених судом в їх сукупності та взаємозв`язку, суд уважає, що заявником доведено, що вона перебувала на повному утриманні [PERSON] з 2012 року по день його смерті, тобто по [INFO] . Суд відхиляє доводи представника Міністерства оборони України про те, що факт повного утримання заявника [PERSON] не підтверджені належними доказами, оскільки такі доводи спростовуються показаннями свідків, які допитані в судовому засіданні, та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які у своєму взаємозв`язку підтверджують ті обставини, що заявник [PERSON] перебувала на повному утриманні [PERSON] , так як основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника матеріальна допомога та допомога працею з боку [PERSON] . Вказана допомога була для неї хоч і не єдиним, однак постійним та основним джерелом засобів до існування. У заяві [PERSON] метою встановлення факту заявник визначила подальшу реалізацію права на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Статтею 16 цього Закону унормовано правила виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Умови та порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців врегульовані Наказом Міністерства оборони України №45 від 25.01.2023 року. Відповідно до пункту 1.4. Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, який затверджено Наказом Міністерства оборони України №45 від 25.01.2023, особи, які мають право на отримання ОГД, можуть реалізувати це право з дня його виникнення.Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання ОГД визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця. Пунктом 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. У випадках, зазначених у пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті (ч. 1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Пунктом 4 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Згідно з повідомленням військової частини [NUMBER] від 26 лютого 2025 року, у вказаній військовій частині відсутнє особисте розпорядження [PERSON] наданих заявником документів, зокрема, зі свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] та свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , вбачається, що батьки [PERSON] померли, а саме: батько - [INFO] , мати - [INFO] . Інших осіб, які могли б претендувати на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, судом не встановлено. З урахуванням наведеного, [PERSON] може потенційно претендувати на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги як утриманець загиблої (померлої) особи. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що заявник перебувала на утриманні свого онука - [PERSON] та встановлення факту має для заявника юридичне значення, вимоги не містять в собі спору про право, а тому суд уважає за можливе заяву задовольнити. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Як уже зазначав суд [PERSON] є інвалідом 1 групи загального захворювання безтерміново. Відтак, вона звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Ураховуючи наведене суд вважає, що судові витрати по даній справі слід віднести на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved