Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

В червні 2023 року [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, посилалася на те, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3223186400:04:007:0004 на підставі договору дарування земельної ділянки від 22 травня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І., зареєстрованого в реєстрі за № 536, площею 2,0670 га, розташованої на території Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області. Разом із тим, 25 квітня 2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування (оренду) земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області. Пунктом 3.1. Договору визначено, що Договір укладено на 7 (сім) років від дати його реєстрації в установленому законодавством порядку. Відповідно до п. 3.4. Договору після закінчення строку Договору Орендар має право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавцю про намір продовжити його дію. Відповідно до п. 7.1. Договору після припинення дії Договору Орендар за актом приймання-передачі на протязі 15 днів повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Відповідно до п. 12.3. дія Договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. З огляду на семирічний термін укладення договір діяв до 25 квітня 2023 року включно. 15 серпня 2022 року [PERSON] надіслав на юридичну адресу ТОВ «РОЗА-Л» лист-повідомлення про заперечення поновлення дії договору оренди земельної ділянки між ТОВ «РОЗА-Л» та [PERSON] , яким він повідомив, що не бажає поновлювати дію Договору і має намір самостійно обробляти орендовану за Договором земельну ділянку і використовувати її для власних потреб на свій розсуд. Аналогічні листи-повідомлення були направлені відповідачу 22 березня 2023 року, 26 квітня 2023 року та 02 травня 2023 року, також до листа-повідомлення було додано проект акта повернення земельної ділянки. Водночас ТОВ «РОЗА-Л» донині неправомірно користується земельною ділянкою. При укладанні договору дарування земельної ділянки у нотаріуса позивачу стало відомо про наявність іншого речового права у вигляді пролонгованого права оренди, яке відбулося на основі додаткової угоди від 10 лютого 2018 року до договору оренди земельної ділянки №б/н від 25 квітня 2016 року, вказаний договір було укладено строком на сімнадцять років із правом пролонгації від дати його державної реєстрації, водночас як повідомив позивачу [PERSON] жодних додаткових угод до договору оренди з ТОВ «РОЗА-Л» ним не підписувалося та не укладалося. Позивач вважає, що спірна земельна ділянка безпідставно та незаконно перебуває у володінні ТОВ «РОЗА-Л», що створює йому перешкоди вільно користуватися та розпоряджатися вказаною земельною ділянкою. Крім того, він не має наміру передавати належну йому земельну ділянку будь-кому у користування на правах оренди. У зв`язку з наведеним, у позовній заяві позивач просив суд: визнати недійсною Додаткову угоду від 10 лютого 2018 року до договору оренди земельної ділянки №б/н від 25 квітня 2016 року, предметом якої є земельна ділянка кадастровий номер 3223186400:04:007:0004; усунути перешкоди позивачу у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 2,0670 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3223186400:04:007:0004, яка розташована на території Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗА-М» повернути вказану земельну ділянку, а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗА-М» на користь позивача судовий збір у розмірі 2147,20 грн., а також в витрати на\~правову допомогу\~в розмірі 6 000 грн. 20 коп. Ухвалою судді Обухівського\~районного суду\~Київської області\~від від 16 червня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 05 жовтня 2023 року судом постановлено ухвалу про витребування письмових доказів. Ухвалою Обухівського\~районного суду\~Київської області\~від 05 грудня 2023\~року постановлено ухвалу про витребування письмових доказів та закрито підготовче\~провадження та\~призначено справу\~до судового\~розгляду по\~суті. 31 січня 2024 року судом постановлено ухвалу про здійснення тимчасового вилучення оригіналу додаткової угоди. \~ \~ Ухвалою\~від\~28\~березня\~2024\~року\~по\~справі\~призначено\~почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. 07 лютого 2025 року судом постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача\~ [PERSON] , щодо задоволення позову заперечив в повному обсязі, зазначивши що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань не подавав. Представник третьої особи Обухівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явились, заяв та клопотань на адресу суду не подавали. \~Відповідно до\~ст.\~263\~ЦПК\~України,\~судове\~рішення\~повинно\~ґрунтуватися\~на\~засадах\~верховенства права,\~бути\~законним\~і\~обґрунтованим.\~Законним\~є\~рішення,\~ухвалене\~судом\~відповідно\~до\~норм\~матеріального\~права із\~дотриманням\~норм\~процесуального\~права. Судове\~рішення має\~відповідати\~завданню\~цивільного\~судочинства,\~визначеному\~цим\~Кодексом. При виборі\~і\~застосуванні\~норми права\~до\~спірних\~правовідносин суд\~враховує\~висновки\~щодо застосування\~відповідних\~норм\~права,\~викладені\~в\~постановах Верховного\~Суду .\~Обґрунтованим\~є\~рішення,\~ухвалене\~на\~підставі повно\~і\~всебічно\~з`ясованих обставин,\~на\~які\~сторони посилаються\~як\~на\~підставу своїх\~вимог\~і\~заперечень,\~підтверджених\~тими\~доказами,\~які\~були\~досліджені в\~судовому\~засіданні. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 22 травня 2023 року посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І. за № 536 належить земельна ділянка загальною площею 2,0670 га., кадастровий номер 3223186400:04:007:0004, цільове призначення якої\~для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області. Право власності [PERSON] на зазначену вище земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно 22 травня 2023 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І. на підставі рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 67689187 від 22.05.2023 року. Встановлено, що 25 квітня 2016 року між [PERSON] (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» (орендар) укладено Договір оренди землі № б/н. Відповідно до п. 2.1, 3.1 Договору оренди [PERSON] надав, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,0670 га., кадастровий номер 3223186400:04:007:0004, цільове призначення якої\~для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області строком на 7 років. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 10988938 від 01 вересня 2015 року вбачається, що строк дії Договору оренди землі до 25 квітня 2023 року, з правом пролонгації. 25 квітня 2016 року між [PERSON] (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» (орендар) укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі № б/н, відповідно до якої внесено зміни до п.п. 3.1 Договору оренди, а саме збільшено термін дії договору строком на 10 років. Позивач наголошує на тому, що [PERSON] ніякої Додаткової угоди до Договору оренди землі з відповідачем ТОВ «Роза-Л» не укладав та своєї згоди на продовження строку дії Договору оренди землі не надавав. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд до спірних правовідносин застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга, четверта статті 207 ЦК України). Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України\~Про оренду землі. Згідно з частиною першою статті 6 Закону України\~Про оренду землі\~орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України,Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 93 ЗК України). Відповідно до статті 13 Закону України\~Про оренду землі\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Отже, договір оренди землі є договором, за яким в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України, - передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. У справі встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 22 травня 2023 року посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І. за р.№ 536 належить земельна ділянка загальною площею 2,0670 га., кадастровий номер 3223186400:04:007:0004, цільове призначення якої\~для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області. Право власності позивача на зазначену земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно 22 травня 2023 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І. на підставі рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 67689187 від 22 травня 2023 року, номер запису про право власності: 50345891 що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №333039235 від 22 травня 2023 року. 25 квітня 2016 року між [PERSON] (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» (орендар) укладено Договір оренди землі № б/н. Відповідно до п. 2.1, 3.1 Договору оренди [PERSON] надав, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,0670 га., кадастровий номер 3223186400:04:007:0004, цільове призначення якої\~для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області строком на 7 років. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 10988938 від 01 вересня 2015 року вбачається, що строк дії Договору оренди землі до 25 квітня 2023 року, з правом пролонгації. 25 квітня 2016 року між [PERSON] (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» (орендар) укладено Додаткову угоду до Договір оренди землі № б/н, відповідно до якої внесено зміни до п.п. 3.1 Договору оренди, а саме збільшено термін дії договору строком на 10 років. Звернувшись до суду з цим позивом, позивач посилаючись на приписи ст.ст. 215, 218, 236 ЦК України, просив суд про визнання недійсною Додаткову угоду №б/н від 10 лютого 2018 року до Договору оренди землі № б/н від 25 квітня 2016 року та в порядку усунення перешкод у праві користування просив зобов`язати відповідача повернути йому земельну ділянку після закінчення строку дії Договору оренди землі № б/н від 25 квітня 2016 року, тобто після 25 квітня 2023 року, посилаючись на те, що Додаткову угоду до нього [PERSON] не підписував, не укладав з відповідачем та своєї згоди на продовження строку дії Договору оренди землі не надавав. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28 березня 2024 року було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експертам поставлено запитання: Чи виконано рукописний підпис в розділі «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець» на додатковій угоді від 10 лютого 2018 року до договору оренди земельної ділянки №Б/Н від 25 квітня 2016 року, укладеному між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «РОЗА-Л», [PERSON] , чи іншою особою? Експерта попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. На вимогу експерта судом будуть направлені матеріали цивільної справи, оригінали документів, зразки підпису, вільні зразки підпису та почерку, тощо. 06 лютого 2025 року із експертної установи на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експерта у цій справі в зв`язку з ненаданням об`єкту дослідження додаткової угоди. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07 лютого 2025 року поновлено провадження у справі у зв`язку із надходженням від експертної установи повідомлення про неможливість надання висновку експерта. Слід зазначити, що ухвалами Обухівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року та 31.01.2024 року було зобов`язано відповідача ТОВ\~«РОЗА-Л» надати на адресу суду оригінал Додаткової угоди, серія та номер: б/н від 10.02.2018 року до Договору оренди землі, серія та номер: б/н від 25 квітня 2016 року, та зобов`язано було Обухівський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Київській області здійснити тимчасове вилучення у ТОВ «РОЗА-Л» оригінал Додаткової угоди, серія та номер: б/н від 10.02.2018 року. Однак вищезазначені витребувані судом документи, які необхідні для проведення судової почеркознавчої експертизи, додаткова угода, серія та номер: б/н від 10.02.2018 року, до суду а ні відповідачем, а ні ДВС надані не були. Положеннями ст. 109 ЦПК України визначено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі експертизі якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи, що відповідач умисно ухиляється від надання на вимогу суду досліджуваного спірного оригіналу Додаткової угоди у зв`язку з чим проведення судової почеркознавчої експертизи є неможливим, суд приходить висновку, що позивач довів, що [PERSON] не підписував та не укладав з відповідачем Додаткової угоди, а тому наявні підстави для визнання факту для з`ясування якого призначалась експертиза. Крім того як повідомив представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні, ТОВ «РОЗА-Л» не можуть надати суду витребувану Додаткову угоду у звязку з її втратою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач довів, що спірна додаткова угода підписувалась [PERSON] , та не укладалась з відповідачем ТОВ «РОЗА-Л», а тому вона є неукладеною. Щодо позовної вимоги позивача про визнання недійсною Додаткову угоду від 10 лютого 2018 року до договору оренди земельної ділянки №б/н від 25 квітня 2016 року, суд зазначає наступне. У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі 6-48цс15, зазначаючи, що правочин який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких земельних ділянок. Більше того, негаторний позов можливо заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. За таких обставин, враховуючи викладене, Додаткова угода від 10.02.2018 не може бути визнана судом недійсною, оскільки вона є неукладеною, ефективним способом захисту права позивача, є саме усунення перешкод у користуванні належної йому земельної ділянки, строк дії договору оренди якої закінчився, шляхом її повернення позивачу. Стосовно витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18. Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України). Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).\~Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги від 31.05.2023, акт прийому передачі наданих послуг від 02.06.2023 року, платіжне доручення від 31.05.2023 року. Враховуючи те, що позивачем в передбачені законом строки подано належні докази понесення ним витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу що становить 6000 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: partial