Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» звернувся 03 листопада 2023 року до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, що виникла по [ADDRESS] за договором реструктуризації заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання № 1964 від 10.02.2020 у сумі 16\~357,34 грн., інфляційні втрати 1\~913,70 грн., 3% річних у сумі 635,92 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що надає послуги відповідачу з постачання теплової енергії до приміщення за адресою: [ADDRESS] , споживачем яких являється відповідач. 10 лютого 2020 року між сторонами було укладено договір № 1964 про реструктуризацію заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання за указаною адресою, але відповідач умови договору не виконував, із заявою щодо продовження строку дії договору не звертався, тому у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору та наявною заборгованість в сумі, погодженій сторонами договору, позивач просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 19 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача Шевченко Ю.С. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає. Представник відповідача Балюра А.С. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову не визнає, наполягає на застосуванні наслідків пропуску позивачем строків позовної давності. У відзиві на позов (а.с. 39-43) представником відповідача [PERSON] зазначено, що відповідач не має жодного відношення до квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки з 06.05.1998 зареєстрований по [ADDRESS] . Договірні відносини з позивачем стосовно надання послуг централізованого опалення житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , також відсутні,а згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Зважаючи на викладене, відповідач не має жодного відношення до вказаної у позові квартири, ніяких попереджень, вимог або приписів з будь-яких питань, що стосуються теплової енергії відповідач від позивача не отримував. Тому просить відмовити у задоволенні вимог. У додаткових поясненнях (а.с. 45-51) представник позивача [PERSON] зазначила, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] з 24 червня 2019 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідчене приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О.О. за р. № 1590. Таким чином прийнявши спадщину, відповідач набув право на квартиру, успадкувавши права та обов`язки спадкодавця незалежно від того чи отримав відповідач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що йому належить. [PERSON] самостійно звернувся до АТ «Криворізька теплоцентраль» із заявою про укладення договору реструктуризації заборгованості станом на 01.02.2020 строком на 16 місяців, у зв`язку з чим і було 10 лютого 2020 року цей договір між сторонами укладено, а отже відповідач усвідомлював факт наявності заборгованості та зобов`язувався її сплатити. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку. Як встановлено\~судом та\~підтверджується письмовими\~доказами,\~відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 червня 2019 року був власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 61, 62 копії свідоцтва, витягу) та є споживачем послуг з постачання теплової енергії, яка надається АТ «Криворізька теплоцентраль» за вказаною адресою. Відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, до них не належать зобов`язання спадкодавця з повернення кредиту. Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У зв`язку з цим, 10 лютого 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до АТ «Криворізька теплоцентраль» із заявою про укладення договору реструктуризації заборгованості за опалення станом на 01.02.2020 на суму 16\~357,34 грн. строком на 16 місяців, що ним не спростовано в судовому засіданні (а.с. 58 копія заяви). 10 лютого 2020 року між Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» та [PERSON] було укладено договір № 1964 про реструктуризацію заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання, відповідно до умов якого з 10 лютого 2020 року підприємство надало боржнику розстрочку у погашенні заборгованості за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що утворилась станом на 01.02.2020 у сумі 16\~357,3431 грн. Договір набув чинності з 01.02.2020 та діяв до 31.05.2021 (а.с.9, 59 копія договору). Договір чинний, не оспорений учасниками процесу в судовому порядку, заяв про його зміну чи припинення умов з поданням відповідних доказів, відповідачем іншій стороні договору не було заявлено, а отже вказаний договір підлягає обов`язковому виконанню його сторонами. Відповідно до\~положень статті\~626\~ЦК України,\~договором є\~домовленість двох\~або більше\~сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Договір\~є одностороннім,\~якщо одна\~сторона бере\~на себе\~обов`язок\~перед другою\~стороною вчинити\~певні дії\~або утриматися\~від них,\~а друга\~сторона наділяється\~лише правом\~вимоги,\~без виникнення\~зустрічного обов`язку\~щодо першої\~сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною першою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог -\~відповідно до\~звичаїв ділового\~обороту або\~інших вимог,\~що звичайно\~ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Боржник зобов`язаний\~виконати свій\~обов`язок,\~а кредитор\~-\~прийняти виконання\~особисто,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом,\~не випливає\~із суті\~зобов`язання\~чи звичаїв\~ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України). Згідно вимог\~частини першої\~статті 530\~ЦК України,\~якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Так, згідно з наданим до суду розрахунком, сума боргу за договором реструктуризації № 1964 від 10.02.2020 становить 16\~357,34грн. (а.с. 10). Стосовно заяви сторони відповідача про часткове виконання ним умов договору, на підтвердження чого надано копію платіжної інструкції від 31.03.2020, то суд критично відноситься до вказаного доказу, з огляду на суперечливу поведінку сторони відповідача протягом строку розгляду справи (не визнання позову в повному обсязі згідно відзиву на позов та зміна позиції в подальшому) та беручи до уваги відсутність у платіжному документі посилання у призначенні платежу щодо сплати боргу саме за договором реструктуризації та зазначення призначення платежу «опалення по лічильнику» та періоду, за який сплачено борг «лютий 2019-березень 2019», що не дозволяє суду беззаперечно зарахувати цю сплату в рахунок виконання умов договору реструктуризації від 10.02.2020. Стосовно заяви представника відповідача про припинення права власності відповідача на вказану квартиру від 28.02.2020, то суд зазначає, що прийнявши спадщину 24 червня 2019 року відповідача прийняв на себе і відповідні боргові зобов`язання, а отже як спадкоємець, зобов`язаний був оплатити борги спадкодавця в межах вартості спадкового майна, що ним не спростовано в судовому засіданні. Суд також вважає необхідним повторно наголосити на чинності договору реструктуризації від 10.02.2020, а отже і обов`язковості виконання його умов. Предметом спору являється не стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, що виникла після 28.02.2020, а саме стягнення заборгованості, що виникла станом на 01.02.2020 за договором реструктуризації заборгованості. При цьому у разі припинення права власності на спірну квартиру, незрозумілим є факт сплати 31 березня 2020 року відповідачем [PERSON] послуг з теплопостачання по [ADDRESS] (а.с. 128) за відсутності, на думку представника відповідача, таких підстав. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання та отримання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Беручи до уваги зазначене, правовідносини і зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13; постанова Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18). Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, не спростованого відповідачем. Стосовно заяви представника відповідача Балюри А.С. про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності. За нормами статті 256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною четвертою статті 267\~ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою статті 261\~ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга\~статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16. Так, договір укладено між сторонами 10 лютого 2020 року, строк його чинності до 31 травня 2021 року, до суду позивач звернувся 03 листопада 2023 року, що свідчить про дотримання ним строків, передбачених ст. 257 ЦК України. Крім того, суд також ураховує, що згідно Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 19 квітня 2023 року у справі № 199/782/21 (провадження № 61-1323св23). Тому суд також ураховує положення Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, відповідно до якого трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) у період з 12 березня 2020 року до 30.06.2023. Відтак доводи відповідача в цій частині не заслуговують на увагу. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2\~684 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

Outcome: approved