Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

06 березня 2025 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи, що не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна; приватний виконавець виконавчого округу м.\~Києва Вольф Тетяна Леонідівна. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що через мобільний додаток «ДІЯ» дізналась про існування виконавчого провадження №58095685, відкритого 22.01.2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу м.\~Києва Вольф\~Т.Л., на підставі виконавчого напису №12361 виданого 13.12.2018 року нотаріусом Харою\~Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 11\~823,57 грн. Наявність, будь-яких, боргових зобов`язань перед відповідачем заперечує. Вважає, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, нотаріус не перевірив безспірності заборгованості та взагалі наявність боргових правовідносин. З огляду на вищевикладене, позивач прохала суд визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11.03.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.11). У встановлений судом строк відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, у поданій позовній заяві просила проводити розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи по суті, подав заяву про визнання позовних вимог позивача проханням розподілу судових витрат у порядку ст.\~142 ЦПК України. Розгляд справи прохав провести у його відсутність. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара\~Н.С. та приватний виконавець виконавчого округу м.\~Києва Вольф\~Т.Л. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомляли. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що в провадженні приватного виконавця перебуває виконавче провадження №58095685 по примусовому виконанню виконавчого напису №12361 від 13.12.2018 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою\~Н.С. щодо стягненню з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 11\~823,57 грн (а.с.5). Позивач заперечує наявність будь-яких боргових зобов`язань перед відповідачем ПАТ «ПУМБ». В свою чергу представником відповідача було подано заяву про визнання позовних вимог. За змістом ч.\~1 ст.\~13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.\~4 ст.\~206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст.\~87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року. Так, відповідно до ст.\~87 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, у відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 травня 2018 року по цивільній справі №320/8269/15-ц, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи\~існувала заборгованість\~узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від ПАТ «ПУМБ» та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, щодо отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором, що дає суду можливість дійти висновку, що ані ПАТ «ПУМБ», ані нотаріус належним чином не повідомляли [PERSON] про наявність заборгованості по кредитному договору, у зв`язку з чим позивач була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Таким чином, [PERSON] не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, а нотаріусом, у свою чергу, не було перевірено отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст.\~88 Закону України «Про нотаріат», п.\~284 Інструкції та п.\~1 Переліку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заяви представника відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» Височин\~Є.М., в якій він зазначив, що позовні вимоги визнає в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню та просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 50% від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви, суд зазначає наступне. У відповідності до положень ст.\~206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з ч.\~1 ст.\~142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч.\~6 ст.\~141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням викладеного, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ч.\~3 ст.\~22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить висновку про стягнення з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору (605 грн 60 коп.), а іншу частину компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved