Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Представник позивача - адвокат Кучер Ю.В., яка діє на підставі ордеру серії СА №1093776 від 07.08.2024р., - звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , почергово з кожним з батьків у такому порядку: -два тижні з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; два тижні з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -двотижневий період проживання доньки з кожним з батьків починається з 10год. 00хв. неділі та завершується через два тижні о 10год. 00хв. неділі. В обґрунтування вимог в позові зазначено, що сторони перебували у шлюбі і мають спільну дитину - доньку [PERSON] . Фактично з літа 2023 року сторони припинили шлюбні стосунки, після чого відповідачка переїхала в інше помешкання, а позивач залишився проживати вдвох із донькою. Донька сторін зареєстрована з позивачем в одному помешканні, яке належить позивачу на праві спільної часткової власності. Відповідачка офіційно не працевлаштована і має мінливий дохід, тоді як позивач є фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід, постійне місце проживання, не зловживає спиртними напоями та позитивно характеризується за місцем проживання. В порушення домовленості між сторонами відповідачка самовільно забрала доньку проживати до себе та звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з позивача аліментів на утримання дитини. Через відсутність згоди щодо місця проживання дитини позивач звернувся до Служби у справах дітей Черкаської міської ради із заявою про визначення місця проживання дитини з батьком, проте 16.05.2024р. відповідний орган прийняв рішення №220 від 16.05.2024р., яким визначив місце проживання дитини з матір`ю. Натомість виходячи з інтересів дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки малолітньої доньки, місце її навчального закладу, малолітній вік, психологічний стан та прихильність до батька, позивач вважає за доцільне в подальшому визначити місце проживання доньки почергово з кожним із батьків. Відповідачка не подавала письмового відзиву, проте заперечила проти позову та просила відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень посилається на те, що після розірвання шлюбу між сторонами вона разом з донькою переїхала жити до квартири, яка належить її бабусі і дотепер вона проживає у такому помешканні разом з донькою та своєю матір`ю. Вказує, що вона також є фізичною особою-підприємцем і має стабільний дохід, якого вистачає для забезпечення гідного рівня життя та розвитку доньки. При цьому, саме відповідачка повністю займається утриманням дитини та оплатою всіх витрат на навчання, харчування, лікування, одяг та позашкільні заняття, тоді як позивач лише оплачує розваги дитини. Відповідачка зазначає, що саме вона опікується потребами дитини, займається її вихованням та навчанням, бере активну участь у розвитку творчих здібностей доньки. Стверджує, що донька сприймає відповідачку, як домінуючу фігуру, яка символізує турботу і захист, тоді як батька вона сприймає, як фігуру, що символізує яскраве проведення дозвілля, можливість відсторонитись від навчання та послаблення обмежень. Відповідачка вважає, що рішення Служби у справах дітей про визначення місця проживання доньки з матір`ю є обґрунтованим та об`єктивним і відповідає інтересам дитини, оскільки при проживанні разом з батьком дитина остаточно втратить дисциплінованість, знизиться її успішність у навчанні і вона не здобуде навичок, які знадобляться їй у самостійному житті, що матиме можливі негативні наслідки в подальшому. Тож відповідачка вважає, що найкращі інтереси дитини будуть дотримані лише у тому випадку, якщо донька залишиться проживати разом з матір`ю. 19.09.2024 судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Під час підготовчого провадження за клопотанням сторони позивача 19.11.2024р. судом постановлено ухвалу, якою зобов`язано орган опіки та піклування Черкаської міської ради надати суду висновок щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] . 19.11.2024 судом закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду по суті. 12.02.2025 від відповідачки до суду надійшли письмові пояснення, в яких викладено позицію відповідачки проти позовних вимог. 06.03.2025 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування м. Черкаси щодо способу вирішення спору між сторонами про визначення місця проживання їх доньки [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка заперечила проти позовних вимог та просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених письмових поясненнях. Додатково пояснила, що до розірвання шлюбу сторони жили в квартирі позивача, а у лютому 2024 року вона разом з донькою переїхали до її родичів. Місце проживання дитини визначено з матір`ю рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради. З того часу вихованням та піклуванням про доньку займається відповідачка, а позивач допомагає фінансово. Вона вважає, що для дитини краще жити в одному місці, оскільки почергове проживання то з батьком, то з матір`ю негативно відображається на поведінці дитини, оскільки для дитини розлучення батьків стало значним стресом. Зазначила, що на теперішній час позивач проживає з новою жінкою, а з жовтня 2024 року донька проживає по черзі по одному тижню з кожним з батьків, в зв`язку з чим у поведінці доньки відбулися істотні зміни, в неї часто виникають сплески негативних емоцій. Представник органу опіки та піклування - Зубалій Н.А., яка діє на підставі довіреності №107-01-21 від 04.01.2025р., - в судовому засіданні пояснила, що за ухвалою суду органом опіки та піклування м. Черкаси був складений висновок відповідно до якого встановлено неможливість визначити пріоритетність одного з батьків для встановлення місця проживання малолітньої [PERSON] , оскільки обидва з батьків належним чином виконують свої батьківські обов`язки та опікуються вихованням своєї доньки, а дитина має однакову прихильність до кожного з батьків. Зауважила, що в даному випадку суду слід приймати рішення на власний розсуд з урахуванням якнайкращих інтересів дитини. Опитана в судовому засіданні в присутності дитячого психолога малолітня [PERSON] пояснила, що має бажання почергово проживати з кожним з батьків. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком позивача і дідусем малолітньої [PERSON] , а тому обізнаний із спором між сторонами. Пояснив, що він проживає у м. Києві, але у м. Черкасах буває два рази на тиждень. Зазначив, що між позивачем та відповідачкою після розірвання шлюбу була домовленість, що дитина проживатиме почергово з кожним з них. На початку 2024 року дитина проживала 2-2,5 місяці з позивачем, але потім відповідачка забрала дитину до себе і не віддавала її позивачу, хоча дитина хотіла жити і з батьком також. Між позивачем та його донькою дуже гарні і теплі стосунки. На теперішній час і позивач, і відповідачка мають інші особисті стосунки, але це не заважає позивачу займатись вихованням та піклуванням про свою доньку. Зауважив, що позивач у вихованні дитини використовує різні методи, в тому числі і строгість та наполегливість, контролює навчання. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . В період з 13.03.2015р. сторони перебували у шлюбі і проживали разом з їх донькою у квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] . Відповідний шлюб було розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.04.2024р. №712/2312/24. З січня 2024 року сторони припинили спільне проживання, внаслідок чого позивач проживає у своїй квартирі, а відповідачка разом з донькою з лютого 2024 року стала проживати у квартирі своїх родичів за адресою: [ADDRESS] . Позивач та відповідачка в однаковій мірі піклуються про свою доньку і бажають брати участь у її вихованні. При цьому обидві сторони є фізичними особами-підприємцями та мають стабільний дохід і створили належні умови для проживання доньки з кожним з них. Відповідно до довідок Черкаського колегіуму «Берегиня» від 09.04.2024р. та 22.04.2024р., який відвідує малолітня [PERSON] , батько дитини підтримує контакт зі школою, спілкується з класним керівником, цікавиться успішністю доньки, мати дитини підтримує зв`язок зі школою, регулярно спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям доньки, дитину до школи приводить і забирає мама. Натомість через роздільне проживання сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання їх доньки. За результатом звернень сторін Службою у справах дітей Черкаської міської ради було винесено рішення №220 від 16.05.2024р., відповідно до якого вирішено визначити місце проживання доньки сторін з матір`ю. Відповідно до висновку психологічного дослідження від 02.09.2024р., складеного психологом [PERSON] , [PERSON] транслює позитивне відношення до родини та матері [PERSON] . Дівчинка позитивно налаштована та потребує спілкування з батьком, тому рекомендуються зустрічі за бажанням дитини. Дівчинка прихильна як до матері, так і до батька. Щодо питання можливості частішого перебування дитини з батьком, то рекомендовано за бажанням дівчинки і за умови відсутності маніпулятивного впливу на дитину з обох сторін. Відповідно до інформації Черкаського міського центру соціальних служб від 09.05.2024р. №541, в ході консультації дитина повідомила, що любить та поважає обох батьків, але виявляє бажання проживати разом з батьком. Відповідно до інформації Черкаського міського центру соціальних служб від 25.09.2024р. №1015, в результаті досліджень було виявлено, що модель сім`ї малолітня [PERSON] сприймає цілісно та потребує уваги і схвалення обох батьків. Свідомо дівчинка транслює позитивне ставлення до матері і до батька. Домінування конкретної батьківської фігури відсутнє, існує потреба в рівному зв`язку з обома. З жовтня 2024 року донька сторін почергово проживає з кожним з батьків по одному тижню. При цьому дитина висловлює однакові прихильність як до матері, так і до батька, і на теперішній час бажає проживати почергово з кожним з них, про що повідомила суду. Зазначені обставини, окрім їх часткового підтвердження письмовими доказами, визнаються сторонами, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд вважає їх доведеними. Згідно висновку органу опіки та піклування м. Черкаси від 06.03.2025р. №4594-01-21 відповідний орган встановив, що як батько, так і мати дитини належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, матеріально забезпечені та створили належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, мають належний батьківський потенціал. Під час засідання комісії дитина висловила бажання проживати почергово з кожним з батьків, але повідомила, що це її не остаточне рішення. Зважаючи на зазначене, враховуючи думку малолітньої Лани, орган опіки та піклування м. Черкаси не вважає за можливе визначити пріоритетність одного з батьків для встановлення місця проживання такої дитини. Позивач не погоджується з тим, щоб місце проживання дитини було визначено з матір`ю, і вважає за доцільне визначити почергове проживання дитини з кожним з батьків по два тижні поспіль. У свою чергу відповідачка заперечує відповідний формат життєвого устрою для дитини, оскільки це не сприятиме стабільності та дисциплінованості виховного впливу на доньку. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання їх малолітньої доньки, що регулюється положеннями Сімейного кодексу України (далі - СК) та іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 160 СК місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Верховного Суду від 14.02.2019р. у справі № 377/128/18 суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. В даному випадку судом встановлено, що батьки мають належні житлові умови, доходи, мають бажання і спроможні виховувати дитину. У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2). Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4). Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений. Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина. З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У своїй практиці Верховний Суд неодноразово звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною (постанови Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 750/9620/20, від 04.10.2023 у справі № 208/4667/20, від 14.12.2022 у справі № 742/2571/21, від 10.01.2024 у справі № 183/3958/20). За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що як батько, так і мати дитини належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються в побуті, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку доньки, у той же час між сторонами наявні особисті суперечки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їхньої спільної дитини в позасудовому порядку. Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суд, окрім загальних обставин, в обов`язковому порядку має також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним; згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо. В даному випадку судом встановлено, що сторони працюють та проживають в одному місті, позитивно характеризуються, висловлюють бажання в однаковій мірі піклуватися про дитину. З огляду на те, обґрунтованими є доводи позивача про необхідність застосування моделі спільної фізичної опіки батьків щодо доньки, що сприятиме співпраці батьків та забезпечить належне виховання та задоволення потреб дитини. За таких обставин найбільше інтересам дитини відповідатиме саме почергове проживання з кожним із батьків. При цьому, суд звертає увагу, що доказів, які б свідчили про неможливість підтримання належного емоційного контакту між матір`ю та дитиною, внаслідок систематичного періодичного проживання дитини з батьком, судом не встановлено. Враховуючи те, що дитина тривалий час проживає з матір`ю, має відповідні соціальні контакти за місцем проживання матері, але виявляє в однаковій мірі прихильність до обох батьків, а отже, вочевидь, дитина потребує і батьківської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на її розвиток. Використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на забезпечення належної участі у житті і вихованні дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського піклування, що у їх синтезі формують основу становлення дитини як повноцінного члена суспільства. Виходячи з вищенаведеного, суд доходить висновку, що місце проживання доньки сторін, на даному етапі її життя та формування її особистості, доцільно визначити почергово з кожним з батьків у спосіб, на якому наполягав позивач у своєму позові, оскільки саме такий спосіб найбільш відповідатиме інтересам дитини. Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05.06.2018 у справі №338/180/17; від 11.09.2018 у справі №905/1926/16; від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц; від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц; від 06.04.2021 у справі № 925/642/19). Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16). В позовній заяві позивач просив, зокрема, визначити місце проживання доньки за конкретною адресою. Зазначена вимога не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає критеріям ефективності юридичного способу захисту. В цьому контексті слід зауважити, що статтею 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Системний аналіз положень ст.ст. 5, 7, 18 Закону України №1871-ІХ від 05.11.2021р. «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» в контексті засад регулювання сімейних правовідносин з урахуванням принципу розумності свідчить, що місцем проживання дитини у віці до 14 років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. У випадку, коли батьки дитини віком до 14 років проживають окремо один від одного, то місцем проживання такої дитини є місце проживання того з батьків, з ким вона фактично проживає. При цьому, батьки самостійно визначають своє фактичне місце проживання і несуть відповідальність за дотримання вимог законодавства щодо порядку декларування/реєстрації свого місця проживання, а також місця проживання дитини, яка з ними проживає. Таким чином фактичне місце проживання дитини віком до 14 років (конкретна адреса житла) залежить від фактичного місця проживання того з батьків, з яким визначено місце проживання такої дитини в порядку, встановленому законом. Тож слід виснувати, що у випадку ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини з одним з батьків, за наслідками вирішення спору між батьками щодо місця проживання дитини, той з батьків, з яким рішенням суду визначено місця проживання дитини, має право самостійно визначати фактичне місце проживання такої дитини (конкретна адреса житла) без згоди іншого з батьків. Таким чином суд зауважує, що визначення місця проживання дитини з одним з батьків, як спеціальний спосіб захисту, що передбачений нормами СК, має на меті досягнення правової визначеності у врегулюванні питання не вибору конкретного житла для дитини тим з батьків, з яким вона фактично проживає, а визначення того з батьків, хто є відповідальним за належні умови проживання дитини разом з ним. При цьому, житлове приміщення, в якому проживатиме дитина у віці до 14 років (об`єкт фактичного проживання), нерозривно пов`язане з особою того з батьків, з яким визначено місце проживання дитини. Якщо той з батьків, що проживає окремо від дитини, заперечує проти зміни фактичного місця проживання дитини іншим з батьків, то це свідчить про наявність між сторонами спору про визначення умов забезпечення місця проживання дитини, що в даному випадку не є предметом спору між сторонами. За таких обставин, суд доходить висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає до задоволення шляхом визначення порядку спільної опіки сторін над дитиною без визначення конкретної адреси місця проживання сторін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду в сумі 1211,20 грн. /а.с. 1/. Натомість, враховуючи що сторона позивача відмовилась від своїх вимог в частині відшкодування судових витрат про що представник позивача зробила відповідну заяву в судому засіданні, то на підставі ст. 13 ЦПК України відповідні витрати не відлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved