Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Дніпровська міська рада в особі міського голови Б.Філатова звернулась до суду із позовною заявою до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування посилаючись на те, що кімната [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради. В даній кімнаті зареєстровані відповідачі, однак за даною адресою вони не проживають з травня 2023 року, кімнатою не користуються, у зв`язку з чим посилаючись на ст.ст. 71-72 ЖК України просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою від 26.04.2024 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою від 27.05.2024 до участі у розгляді справи залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради. Ухвалою від 21.11.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В той же час, після призначення справи до розгляду по суті, до суду з`явилась відповідачка [PERSON] , яка не отримувала копію позовної заяви та доданих документів, а також виклики до суду, що підтверджується повернутими на адресу суду конвертами. Відповідачка [PERSON] надали письмові пояснення, згідно яких позовні вимоги не визнала, зазначивши, що у зв?язку з військовою агресією рф проти України її донька [PERSON] з неповнолітнім онуком [PERSON] вимушені були заради збереження життя та своєї безпеки виїхати за кордон, де перебувають по теперішній час. В той же час вона не витримала морального та психологічного навантаження у зв`язку з нестабільним станом в країні, переїздом доньки з онуком в іншу країну, у зв`язку з чим проходила реабілітацію та дійсно по поважній причині не проживала в гуртожитку. За цей час з кімнати були винесені їх речі, однак після реабілітації вона повернулась в гуртожиток та вселилась в кімнату, де зареєстрована, поновила оплату за комунальні послуги. Іншого житла а ні у неї, а ні у доньки з онуком не має. За кордоном вони перебувають тимчасово, громадянства іноземного не мають, їм надано дозвіл на тимчасове перебування та роботу в Республіці Польща з 12.12.2022 року до 11.12.2025 року. Після закінчення війни та скасування воєнного стану донька та онук повернуться за місцем свого постійного проживання та реєстрації. Станом на теперішній час [PERSON] проживає в гуртожитку в кімнаті № [NUMBER] та сплачує квартплату. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, зазначивши, що відповідачі з травня 2023 року не проживають у кімнаті гуртожитку, яка перебуває на балансі КП «Жилсервіс- 5» ДМР, у зв`язку з чим ДМР, як власник майна має право вимагати усунути перешкоди у користуванні майном, а відповідачі втратили право користування кімнатою. Зазначила, що за кімнатою числиться заборгованість за комунальні послуги. Відповідачка [PERSON] заперечила проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових поясненням. Зазначила, що дійсно до лютого 2025 року не проживала у кімнаті гуртожитку, але з поважних причин перебування у реабілітаційному центрі. Донька та онук з початку війни також не проживають, оскільки тимчасово виїхали за межі країни. Дійсно утворилася заборгованість за комунальними платежами, але вона частково їх погашає. Окрім кімнати гуртожитку, іншого житла ані вона, ані донька з онуком не мають. Довідки про перебування у реабілітаційному центрі не має, однак це може підтвердити свідок, про допит якого клопотала. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надали. Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились. В той же час орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради надав суду висновок про недоцільність визнання неповнолітнього [PERSON] , таким що втратив право користування житловим приміщенням. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. \~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що кімната [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 366227270 від 16.02.2024 року. В зазначеній кімнаті зареєстровані [PERSON] з 03.07.2007 року, [PERSON] з 30.08.2011 року, [PERSON] , що підтверджується довідкою № 1673 від 06.12.2023. \~ \~ \~ \~Відповідно актів комісії Комунального підприємства «Жилсервіс -5» Дніпровської міської ради від 10.03.2023, 10.07.2023, 05.12.2023 відповідачі не проживають в гуртожитку, у зв`язку з чим власник майна в особі територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~В той же час, допитаний за клопотанням відповідачки свідок [PERSON] пояснила суду, що мешкає також у даному гуртожитку та знайома із [PERSON] . Знає, що з початком війни вона проживала у реабілітаційному центрі. Донька та онук [PERSON] [PERSON] та [PERSON] з 2022 року не проживають у гуртожитку. \~ \~ \~ \~Згідно довідки КП «Житлосервіс- 5» ДМР з 01.11.2023 особистий рахунок кімнати 114 гуртожитку [ADDRESS] закритий, заборгованість складає 28983,56 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до копій наданих квитанцій наразі [PERSON] вчиняються дії з погашення наявної заборгованості. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що у зв`язку із військовим станом [PERSON] разом із неповнолітнім [PERSON] перебувають за межами України, де за Рішенням Воєводи Люблінського воєводства (Хелм) від 12.12.2022 року їм надано дозвіл на тимчасове перебування та роботу в Республіці Польща з 12.12.2022 року до 11.12.2025 року. \~ \~ \~ \~У свою чергу Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради надав висновок про недоцільність визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив користування житлом. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року. Повага до права людини на житло закріплена також уст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом\~\~\~ з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть\~з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати\~\~\~\~\~ в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Таким чином, право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або\~\~з порушенням прав інших громадян. Відповідно до статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними\~зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Верховний Суд зауважує, що зміст «трискладового тесту» для оцінки відповідності втручання у право особи європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання (згідно із законом); 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність в демократичному суспільстві. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло\~(04 жовтня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 520/7767/19, провадження № 61-3153св22 (ЄДРСРУ № 114187334). У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2021 року у справі № 521/5887/17 (провадження № 61-7894св20) зроблено висновок, що аналіз норм статей\~71, 72\~ЖК\~України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил\~ЦПК\~України щодо оцінки доказів. У постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 203/1665/19-ц (провадження № 61-11593св21) міститься висновок про те, що процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею\~71\~ЖК\~України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Так, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не проживала за місцем реєстрації, у зв`язку із перебуванням у реабілітаційному центрі, що підтверджується показами свідка [PERSON] . У лютому 2025 [PERSON] повернулася до гуртожитку, вживає заходи для погашення наявної заборгованості за комунальними платежами, що на переконання суду свідчить про те, що вона була відсутня з поважних причин та не втратила інтерес до житлового приміщення. Крім того, як зазначила сама [PERSON] , іншого житла ані вона, ані інші відповідачі її донька та неповнолітній онук не мають. Щодо відсутності за місцем реєстрації відповідачів [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] . Відповідно до статті\~6 СК України\~правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем (частина друга статті\~18 Закону України "Про охорону дитинства"). В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (стаття 3 Конвенції про права дитини). Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини). Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Так, судом встановлено, що у зв`язку із запровадженням військового стану [PERSON] разом із неповнолітнім сином [PERSON] перебувають за межами України, у Республіці Польща, де за Рішенням Воєводи Люблінського воєводства (Хелм) від 12.12.2022 року їм надано дозвіл на тимчасове\~перебування та роботу в Республіці Польща з 12.12.2022 року до 11.12.2025 року. Таким чином, зважаючи встановлені обставини, зокрема військовий стан та безпекову ситуацію у регіоні, небезпеку для життя і здоров`я, суд вважає що відповідачка [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , [INFO] не є такими, що відсутні за місцем реєстрації без поважних причин, оскільки факт їх не проживання у спірній кімнаті гуртожитку зумовлений тимчасовим виїздом за межі країни у безпечний регіон, а тому відсутні передбачені статтями\~71,\~72 ЖК\~України передумови для позбавлення їх права на житлове приміщення шляхом визнання такими, що втратили право користування цим житлом. Військовий стан, події та обставини, які змусили відповідачку [PERSON] разом з неповнолітнім [PERSON] , [INFO] тимчасово залишити своє постійне місце проживання через небезпеку не можуть тягнути за собою юридичної відповідальності у виді позбавлення житла. Зважаючи викладене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно ст.. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed