Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

13 квітня 2023 року виконуючий обов`язки керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області Пацкан М.В. звернувся до Бориспільського міськрайон-ного суду Київської області з даним позовом, яким просив витребувати у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3220883601:01:001:0125 площею 0,1204 га, що розташована за адресою : [ADDRESS] та передати її у власність Пристоличної сільської об`єднаної територіальної громади Бориспільського району Київської області; стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури сплачений судовий збір. Вимоги обгрунтовано тим, що Бориспільською окружною прокуратурою під час здійснення процесуального керівництва в кримінальному провадженні № 42022112100000122 від 20 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 190 КК України виявлено порушення земельного законодавства під час передачі у власність земельної ділянки. Так, на підставі рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 06 квітня 2017 року за № 609-12-VII було затверджено проект землеустрою щодо виділення [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3220883601:01:035:0551, площею 0,2500 га, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Цим же рішенням [PERSON] передано у власність вказану земельну ділянку за рахунок земель комунальної власності Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Згодом, рішенням Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області №1565-32-VII від 11 вересня 2019 року було затверджено проект землеустрою щодо виділення [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3220883601:01:030:0194, площею 0,2500 га, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господар-ських будівель і споруд. Цим же рішенням [PERSON] передано у власність вказану земельну ділянку за рахунок земель комунальної власності Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Крім того, 11 листопада 2019 року Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області було прийнято рішення №1603-34-VII «Про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», яким у власність вказаної особи передано земельну ділянку площею 0,1204 га з кадастровим номером 3220883601:01:001:0125. Право власності на цю земельну ділянку зареєстровано [PERSON] 04 грудня 2019 року. Відтак, на момент видачі Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області рішення №1603-34-VII від 11 листопада 2019 року, [PERSON] вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду користування. При цьому, Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області, на момент ухвалення рішення №1603-34-VII від 11 листопада 2019 року, не було перевірено чи використала [PERSON] своє право на безоплатне отримання земельної ділянки даного виду користування, а сама [PERSON] не повідомила сільську раду про те, що раніше нею вже реалізоване право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В подальшому, земельну ділянку площею 0,1204 га з кадастровим номером 3220883601: 01:001:0125 [PERSON] було відчужено [PERSON] на підставі договору дарування від 20 грудня 2019 року та продана останнім на підставі договору купівлі продажу від 13 жовтня 2021 року [PERSON] .. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 грудня 2022 року земельна ділянка з кадастровим номером 3220883601:01:001:0125 перебуває у приват-ній власності [PERSON] .. Відповідно рішення Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області «Про початок реорганізації Великоолександрівської сільської ради та Дударків-ської сільської ради шляхом приєднання Пристоличної сільської ради» за № 23-1- VІІІ від 10 грудня 2020 року, Пристолична сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Дударківської сільської ради. За змістом листа Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області від 10 жовтня 2023 року за № 02-14/257/2023 контроль та захист прав територіальної громади щодо повернення вищевказаної земельної ділянки радою не здійснено, заходи щодо повернення земельної ділянки не вжито. Зважаючи на вказане, вимоги ст. 116, 118, 121, 152, 153 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК України), ст. 316, 319, 321, 388 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) та те, що спірна земельна ділянка вибула із земель комунальної власності внаслідок повторного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, Бориспільська окружна прокуратура на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звернулась до суду з віндикаційним позовом та просить витребувати у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3220883601:01:001:0125 у власність Пристоличної сільської об`єднаної терто-ріальної громади Бориспільського району Київської області. Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 01 вересня 2023 року представник відповідача адвокат Соколов С.В. подав відзив на позов, яким просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що у даній справі не доведено факт того, що майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння або ж вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Зазначено також, що наявність в діях власника (Дударківської сільської ради Бориспіль-ського району Київської області) волі (рішення № 1603-34-VІІ від 11 листопада 2019 року) на передачу майна (земельної ділянки) іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача, яким є [PERSON] .. Крім того, звернено увагу на те, що земельна ділянка, яка є предметом спору, була комунальною власністю, не входить до складу державної власності та є самостійним об`єктом права власності, управління якою здійснює безпосередньо територіальна громада або створені нею органи. В свою чергу, сільська рада не наділена повноваженнями на здійснення функцій від імені держави. Відтак прокурор, не має права звертатись до суду з даним позовом, оскільки згідно вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», він наділений лише повноваженнями представляти інтереси громадянина або держави в суді. Ухвалою суду від 25 вересня 2023 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін. Ухвалою суду від 08 грудня 2023 року у справі було зупинено провадження до закінчення касаційного провадження та постановлення судового рішення Великою Палатою Верховного Суду у цивільній справі за № 925/1133/18. 10 вересня 2024 року, на підставі клопотання представника відповідача, ухвалою суду поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду з викликом і повідомленням сторін. Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, прокурор подав заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, а розгляд справи здійснити у його відсутність за наявними матеріалами справи та зважаючи на викладені письмово пояснення. Представник відповідача адвокат Соколов С.В. подав до суду заяву, якою просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позов та додаткових поясненнях, а також подав заяву про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Відповідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуван-ню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2\~передбачено, що відповідно ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5\~ ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.\~12,\~81,\~89\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У відповідності до вимог статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41\~Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користува-тися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п. 3 ч. 1 ст.\~131?\~Конституції України\~в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно ст. 1 Закону України «Про прокуратуру»\~прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встанов-лені\~Конституцією України\~функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Абзацом 1 ч. 3\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~визначено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді. Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Конституційний Суд України зазначив, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідно-синах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно вимог ст.\~6,\~7,\~13\~та\~143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абз. 2 ч. 5 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень\~статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України\~(справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року за № 3-рп/99). Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом). Відповідно абз. 1 - 3 ч. 4\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представ-ництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Згідно ч. 4 - 5\~ст. 56 ЦПК України\~прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених\~статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних право-відносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можли-вість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як : значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20; від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20; від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18; від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц, від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетент-ний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.\~Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18; від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20; від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21). У пунктах 69, 70 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абз. 3, 4 ч. 4\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18, від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21 (пункт 8.4), від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц). Частини 3, 4\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах). Встановлена цим законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову, спрямована на те, аби прокурор надав органу можли-вість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави. За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Тобто визначений ч. 4\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого, як до відповідача, буде звернений позов. Відтак, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20; від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц). У зв`язку з наведеним судом встановлено, що згідно рішення Пристоличної сільської ради від 10 грудня 2020 року за № 23-1-VIII «Про початок реорганізації Великоолександрів-ської сільської ради та Дударківської сільської ради шляхом приєднання до Пристоличної сільської ради» Пристолична сільська рада сала правонаступником всього майна, прав та обов`язків Дударківської сільської ради Закон України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Відповідно місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Статтею 80\~ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Відповідно змісту ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. За змістом приписів ч. 5ст.\~16\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійсню-ють відповідні ради. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах була Дударківська сільська рада, правонаступником якої є Пристолична сільська рада. Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19,140,143,144,146 Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними (рішення Конституційного Суду України справа №1-9/2009 від 16 квітня 2009 року). Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Згідно ст.\~83\~ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. «Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (постанова КЦС Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 483/2263/19). У постанові КЦС Верховного Суду від 10 лютого 2023 року у справі № 206/1198/19 вказано, що прокурор вправі звертатися до суду з позовними вимогами щодо захисту прав територіальної громади, оскільки її інтереси є складовою частиною інтересів держави. Встановлено, що Бориспільська окружна прокуратура 07 лютого 2023 року зверталась до Пристоличної сільської ради з листом за № 51-575 вих-23, у якому повідомляла про виявлені порушення Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області вимог ст. 116, 118, 121 ЗК України при передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,1204 га із кадастровим номером 3220883601:01:001:0125 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, внаслідок чого вказана особа втретє використала право на безоплатну приватизацію земельної ділянки з даним цільовим призначенням. У зв`язку з чим, прокуратура просила сільську раду у строк до 10 лютого 2023 року надати інформацію чи вживались Пристоличною сільською радою Бориспільського району заходи претензійно позовного характеру щодо повернення вказаної земельної ділянки до комунальної власності територіальної громади або повідомити про неможливість звернення до суду з позовом. Пристолична сільська рада Бориспільського району листом за № 02-14/257/2023 від 10 лютого 2023 року, який отримано прокуратурою 13 лютого 2023 року, повідомило останніх про невжиття Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області (до 10 грудня 2020 року) та Пристоличною сільською радою Бориспільського району Кивської області (після 10 грудня 2020 року) заходів претензійно позовного характеру з метою повернення до комунальної власності територіальної громади земельної ділянки з кадастровим номером 3220883601:01:001:0125. За змістом рішення Конституційного суду України у справі за №3-рп/99 від 08 квітня 1999 року, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. При цьому, інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприєм-ств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. У частині 1\~ст. 1 ЗК України\~вказано, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. З огляду на це, суд вважає, що порушенням «суспільного» та «публічного» інтересу держави є порушення законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання\~повторного надання безоплатно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки за цільовим призначенням, що вже було нею неодноразово використано та реалізовано, та потребує захисту державного і суспільного інтересів, права власності на землю Українського народу. Зважаючи на вказане та те, що предмет даного спору безумовно містить державний та суспільний інтерес, ні Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області (до 10 грудня 2020 року), ні Пристоличною сільською радою Бориспільського району Кивської області (після 10 грудня 2020 року) не вживались заходи претензійно позовного характеру з метою повернення до комунальної власності територіальної громади земельної ділянки з кадастровим номером 3220883601:01:001:0125, суд вважає наявними підстави для звернення прокурора в інтересах територіальної громади в особі Пристоличної сільської ради та держави з цим позовом до суду. Судом встановлено, що Бориспільською окружною прокуратурою під час здійснення процесуального керівництва в кримінальному провадженні № 42022112100000122 від 20 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 190 КК України виявлено порушення земельного законодавства під час передачі у власність земельної ділянки. Так, на підставі рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 06 квітня 2017 року за № 609-12-VII було затверджено проект землеустрою щодо виділення [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3220883601:01: 035:0551, площею 0,2500 га, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Цим же рішенням [PERSON] передано у власність вказану земельну ділянку за рахунок земель комунальної власності Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Згодом, рішенням Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області №1565-32-VII від 11 вересня 2019 року було затверджено проект землеустрою щодо виділення [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3220883601:01: 030:0194, площею 0,2500 га, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Цим же рішенням [PERSON] передано у власність вказану земельну ділянку за рахунок земель комунальної власності Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Крім того, 11 листопада 2019 року Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області було прийнято рішення №1603-34-VII «Про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», яким у власність вказаної особи передано земельну ділянку площею 0,1204 га з кадастровим номером 3220883601:01:001:0125. Право власності на цю земельну ділянку зареєстровано [PERSON] 04 грудня 2019 року. Відтак, на момент видачі Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області рішення №1603-34-VII від 11 листопада 2019 року, [PERSON] вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду користування. При цьому, Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області, на момент ухвалення рішення №1603-34-VII від 11 листопада 2019 року, не було перевірено чи використала [PERSON] своє право на безоплатне отримання земельної ділянки даного виду користування, а сама [PERSON] не повідомила сільську раду про те, що раніше нею вже реалізоване право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Докази протилежного суду сторонами не надано. В подальшому, а саме 20 грудня 2019 року, земельну ділянку площею 0,1204 га з кадастровим номером 3220883601:01:001:0125 було відчужено [PERSON] на користь [PERSON] на підставі договору дарування, що посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Меленною Т.К.. 13 жовтня 2021 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Меленною Т.К., у зв`язку з чим на користь відповідача було відчужено вищевказану земельну ділянку. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 грудня 2022 року та 22 січня 2025 року за № 316633257 та 409012005 земельна ділянка з кадастровим номером 3220883601:01:001:0125 перебуває у приватній власності [PERSON] .. Відповідно\~ст. 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. За змістом ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник, згідно\~ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. В той же час, відповідно\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим право-мірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені у\~ст. 116 ЗК України. Вказаною нормою передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною 3 -5\~ст. 116 ЗК України\~визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. За змістом ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122\~цього Кодексу. У випадку, визначеному ч. 1 цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову. Згідно п. Г ч. 1\~ст.121 ЗК України\~громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Як встановлено судом вище, на момент видачі Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області рішення №1603-34-VII від 11 листопада 2019 року, [PERSON] вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду користування в межах даної сільської ради, а тому нею було безпідставно повторно використано таке право та отримано у власність з земель комунальної власності земельну ділянку площею 0,1204 га з кадастровим номером 3220883601:01:001:0125 з цим же цільовим призначенням. У\~статті 152 ЗК України\~визначено способи захисту прав на земельні ділянки, відповідно якої держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Глава 29\~ЦК України передбачає такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Права особи, яка вважає себе власником майна, не захищаються шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням статей 215 і 216 ЦК України. Такий захист можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12). Відповідно п. 3 ч. 1\~ст.\~388\~ЦК України,\~якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Судом встановлено, що земельну ділянку площею 0,1204 га з кадастровим номером 3220883601:01:001:0125 [PERSON] було відчужено [PERSON] на підставі договору дарування від 20 грудня 2019 року та продана останнім, в подальшому, на підставі договору купівлі продажу від 13 жовтня 2021 року [PERSON] .. У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року за № 5 вказано : якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті\~387,\~388 ЦК України). Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями\~387,\~388 ЦК України. У зв`язку із цим, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі\~статті 388 ЦК України\~звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Віндикація це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титуль-ного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовіс-ного набувача - з підстав, передбачених ч. 1\~ст. 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Зокрема, між [PERSON] та Пристоличною сільською радою Бориспільського району немає договірних відносин і спірна земельна ділянка перебуває у власності відповідача не на підставі договору, укладеного з Пристоличною сільською радою. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1\~ст. 388 ЦК України\~залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі за № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Аналогічний висновок узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц. В даному випадку земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею і не на підставі договору, укладеного з відповідачем, а тому наявні законні підстави для її витребу-вання від останнього власника [PERSON] та, як наслідок, витребування на користь Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області земельної ділянки з кадастровим номером 3220883601:01:001:0125. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). Суд враховує ту обставину, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - додержання законності при передачі у власність земельних ділянок з комунальної власності, яке проведено з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Суспільний інтерес, який полягає у поверненні в розпорядження територіальної громади в особі сільської ради земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави щодо забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні спірної земельної ділянки спочатку [PERSON] і, як наслідок, відповідачем. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності в порушення норм земельного законодавства та без волі територіальної громади в особі Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області, правонаступником якої є Пристолична сільська рада Бориспільського району Київської області (оскільки [PERSON] приховала від сільської ради відомості про вже реалізоване нею право приватизації земель з даним цільовим призначенням), у відповідача, на користь якої в подальшому за договором купівлі\~продажу відчужено земельну ділянку з кадастровим номером 3220883601:01:001:0125, не виникло право власності на неї. Європейський суд з прав людини, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали Європейського суду з прав людини у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). Відтак, позов про витребування на користь Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області з незаконного володіння [PERSON] вказаної земельної ділянки, підлягає задоволенню. Щодо заяви представника про застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин, суд вважає за необхідне вказати на наступне. У\~статті 256 ЦК України\~позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, згідно вимог ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі\~за\~№362/44/17 та від 22 травня 2018 року у справі за № 369/6892/15-ц, якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів». Закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом коли саме уповноваженому органу, право якого порушено внаслідок прийнятого незаконного рішення, стало відомо про таке порушення. Отже, початок перебігу позовної давності розпочинається не з моменту, коли певний орган видав акт, на підставі якого відбулося відчуження майна, а з моменту, коли про порушення майнового права довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (у цій справі - Кабінет Міністрів України), або прокурор (у двох зазначених вище випадках). Такий момент суд має встановити щодо кожної ефективної позовної вимоги, про застосування наслідків спливу позовної давності за якою подав заяву належний за цією вимогою відповідач. Відомості про отримання прокурором даних саме про порушення права власності держави на конкретний об`єкт раніше, ніж про таке порушення дізнався відповідний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, мають бути підтверджені належними доказами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (пункти 5.39-5.41)). Згідно висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наведених у постанові від 27 січня 2021 року у справі за № 186/599/17 початок перебігу позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи мін дізнатись про кожного нового набувача цього майна. Судом встановлено, що Бориспільська окружна прокуратура під час здійснення процесу-ального керівництва в кримінальному провадженні № 42022112100000122 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 190 КК України виявило порушення земельного законодавства, у зв`язку з чим 07 лютого 2023 року зверталась до Пристолич-ної сільської ради з листом за № 51-575 вих-23, у якому повідомляла про виявлені порушення Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області вимог ст. 116, 118, 121 ЗК України при передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,1204 га із кадастровим номером 3220883601:01:001:0125 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, внаслідок чого вказана особа втретє використала право на безоплатну приватизацію земельної ділянки з даним цільовим призначенням. Цим листом прокуратура просила сільську раду у строк до 10 лютого 2023 року надати інформацію чи вживались Пристоличною сільською радою Бориспільського району заходи претензійно позовного характеру щодо повернення вказаної земельної ділянки до комунальної власності територіальної громади або повідомити про неможливість звернення до суду з позовом. Пристолична сільська рада Бориспільського району листом за № 02-14/257/2023 від 10 лютого 2023 року, який отримано прокуратурою 13 лютого 2023 року, повідомило останніх про невжиття Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області (до 10 грудня 2020 року) та Пристоличною сільською радою Бориспільського району Київської області (після 10 грудня 2020 року) заходів претензійно позовного характеру з метою повернення до комунальної власності територіальної громади земельної ділянки з кадастровим номером 3220883601:01:001:0125. В свою чергу, матеріали справи не містять доказів обізнаності органу місцевого самоврядування як у особі Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області так і в особі Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області до лютого 2023 року про прийняття незаконного рішення Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області за №1603-34-VII від 11 листопада 2019 року «Про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», яким у власність вказаної особи передано земельну ділянку площею 0,1204 га з кадастровим номером 3220883601: 01:001:0125. Відтак, суд приходить переконання, що саме в лютому 2023 року прокурору та Пристоличній сільській раді Бориспільського району (з моменту отримання повідомлення прокурора) стало відомо про вказане вище порушення норм земельного законодавства при прийнятті рішення про безоплатну передачу [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3220883601: 01:001:0125. На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18). Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. За таких обставин суд вважає, що виконуючий обов`язки керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області, який діє в інтересах держави в особі: Пристолич-ної сільської ради Бориспільського району Київської області, не порушив строки позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, оскільки кінцевим трьох річним строком звернення до суду з позовом є лютий 2026 року. Згідно ч. 3, 4 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо встановить, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц і від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73)). Зважаючи на викладене, суд вважає відсутніми підстави для застосування строків позовної давності до спірних правовідносин та не вбачає підстав для застосування наслідків спливу трирічної позовної давності при зверненні до суду з позовом прокурора в інтересах держави в особі Пристоличної сільської ради, передбачених положеннями ст.\~261,\~267 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 133 та п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З платіжної інструкції № 642 від 31 березня 2023 року вбачається, що при пред`явленні позову Київською обласною прокуратурою було сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп. З огляду на це та задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь Київської обласної прокуратури слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: approved