Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

У грудні 2024 року представник ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 830879394 від 13.03.2020 у розмірі 18 750 грн, витрати на судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. В обґрунтування позову вказує, що 13.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено електронний кредитний договір № 830879394, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності. Позикодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши можливість відповідачеві користуватися кредитними коштами, однак позичальник повернув отримані кошти не в повному обсязі та не повністю сплатив кошти за користування кредитом. В подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ ФК «Онлайн Фінанс», між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договори факторингу, за якими до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 16.01.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 06.03.2025. 03.02.2025 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено про те, що він має інвалідність війни І групи, тому звільняється від судового збору. Підтвердив, що між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений кредитний договір № 830879394 від 13.03.2020, однак заборгованість у розмірі 17 010 грн він сплатив. Вказує, що договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018, тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим Товариством на підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «ФК «Ейс» за договором факторингу № 0711/24/Е від 07.11.2024. Заявив про неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову. Вказав про відсутність документів про оплату правової допомоги. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 10.02.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що пунктом 2.1. розділу 2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Тобто предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін. Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28.11.2018 по 31.12.2024. З урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто право вимоги за кредитним № 830879394 від 13.03.2020 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 21.07.2020, відповідно до підписаного сторонами договору реєстру прав вимоги № 90. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників у повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги, як і в подальшому до позивача. Повторно просить задовольнити позов повністю. 22.04.2025 в судовому засіданні суд на місці ухвалив приєднати до матеріалів справи документи по суті справи. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача, в якому останній просить розгляд справи проводити за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Підтвердив, що отримав кредит в розмірі 14 250 грн, а сплатив 17 010 грн, тому не розуміє чому заявлена така велика сума до стягнення. Вважає передачу прав вимоги незаконною, оскільки договір факторингу підписаний раніше. В телефонному режимі домовлялись зі стягувачем про закриття кредиту після сплати 17 010 грн, які сплатив 28.05 і 11.06.2020. Вислухавши позицію відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 13.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір № 830879394 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 5P6X3ME7, відповідно до якого кредитодавець надав відповідачу кредит в розмірі 14 250 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплати проценти за його користування відповідно до умов зазначених в цьому договорі. Строк кредиту 30 днів (п. 1.2. договору). Відповідно до п. 1.3. договору, на період строку, визначеного п. 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,72% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,7% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення) - п. 1.4. договору. За правилом п. 1.5 договору, базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом вказаного в п. 1.2. договору, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,7% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4. цього договору. Підпунктом 4.2. договору передбачено, що строк дії цього договору, вказаний в п. 1.2. договору, продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим договором, та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/або базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов договору (пені) та інших нарахувань передбачених договором. Сторони у п. 4.3. договору погодились, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2. цього договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно із п. 4.4. договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 263,52% річних за дисконтною ставкою або 622,20% річних за базовою ставкою. Кредитні кошти в сумі 14 250 грн перераховано [PERSON] 13.03.2020 в безготівковій формі на платіжну картку [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням та довідкою № 10/2024. 28.05.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] електронним шляхом укладена додаткова угода до договору № 830879394 від 13.03.2020. За умовами додаткової угоди у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань товариство надало позичальнику розстрочку у погашенні заборгованості в сумі 14 466,50 грн на 70 днів конкретно визначеними сумами, а саме:\~ 11.06.2020 2 894 грн, 25.06.2020 2 894 грн, 09.07.2020 2 894 грн, 23.07.2020 2 894 грн, 06.08.2020 2 890,50 грн. Пункт 5 додаткової угоди передбачає втрату її чинності при порушенні позичальником графіку сплати заборгованості, а пункт 4 встановлює право позичальника достроково погасити вказану у договорі заборгованість в повному обсязі. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. Пунктом 2.1. розділу 2 вказаного договору факторингу передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. З урахуванням визначених строків дії цього договору, право вимоги до відповідача за кредитним № 830879394 від 13.03.2020 на суму 18 750 грн, в тому числі 11 461,50 грн - тіло кредиту, та 7 288,50 грн - відсотки, перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 21.07.2020, відповідно до підписаного сторонами реєстру прав вимоги № 90. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01 (з урахуванням додаткових угод та реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023), відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 830879394 від 13.03.2020. 07.11.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 1711/24/Е, відповідно до умов якого, з урахуванням додаткових угод та реєстру боржників, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 830879394 від 13.03.2020. В матеріалах справи наявні також Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заявка на отримання грошових коштів, довідка щодо дій позичальника, алгоритм дій споживача, довідка про успішні платежі, здійснені на карти клієнтів, виписка з особового рахунку, розрахунок заборгованості. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З матеріалів справи вбачається, що позичальник та кредитодавець досягли всіх істотних умов кредитного договору, який є дійсним та ніким не оспореним. Позикодавець надавши відповідачу кредитні кошти зобов`язання за договором виконав, а позичальник порушив взяті на себе зобов`язання, оскільки порушив строк їх повернення та, відповідно змінив строки кредитування й порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Наявна в матеріалах справи квитанція, надана відповідачем про сплату 28.05.2020 суми в розмірі 14 005 грн підтверджується також розрахунком заборгованості позивача та врахована при визначенні розміру боргу. Судом також встановлено, що в день сплати частини боргу - 28.05.2020, між сторонами укладено додаткову угоду до договору № 830879394 від 13.03.2020 про реструктуризацію залишку боргу в розмірі 14 466,50 грн за графіком платежів на п`ять часткових сплат та наявна в матеріалах справи квитанція, надана відповідачем, про сплату 11.06.2020 суми в розмірі 3 005 грн підтверджує виконання умов такої додаткової угоди лише частково. Дана угода втратила чинність з моменту її укладення (п. 5 додаткової угоди) внаслідок несплати відповідачем інших за графіком платежів. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва. За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Станом на день відступлення позивачу прав грошової вимоги за кредитним договором у відповідача наявна прострочена заборгованість в загальному розмірі 18 750 грн, з яких: 11 461,50 грн - сума заборгованості по кредиту, 7 288,50 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості у заявленому позивачем розмірі, що виникла внаслідок порушення договірних зобов`язань відповідачем. Щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з письмових матеріалів справи, 08.11.2024 між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір про надання правничої допомоги № 08/11/24-01. Відповідно до додаткової угоди № 4 від 08.11.2024 та акта прийому-передачі послуг від 08.11.2024 до договору про надання правничої допомоги № 08/11/24-01 від 08.11.2024, АБ «Тараненко та партнери» надано ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» правничу допомогу в розмірі 6 000 грн., в тому числі: складання позовної заяви - 5 000 грн. (2 год.); вивчення матеріалів - 1 000 грн. (2 год.). В матеріалах справи також міститься протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 08/11/24-01 від 08.11.2024 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Тараненко А.І. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Відповідач не погоджуючись з розміром правової допомоги заявив про її зменшення. Суд зауважує, що даний спір є спором незначної складності, оскільки спірні правовідносини регулюються загальними нормами ЦК України, а постанови Верховного Суду містять висновки в схожих правовідносинах, тому суд вважає, що надання консультацій та підготовка процесуальних документів по даній цивільній справі не передбачала для адвокатського бюро дослідження великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, а також значного часу для їх вивчення. Відтак, витрати позивача на загальну суму 6 000 грн не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними у зв`язку з наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу на суму 2 000 грн, зважаючи на незначну складність справи, ціну позову, обсяг та час наданої адвокатом правової допомоги у даній справі, кількість подібних позовів, відомості про особу відповідача, а також з урахуванням засад розумності та справедливості. Щодо аргументу відповідача про відстуність доказів сплати витрат на послуги адвокатського бюро, то згідно з практикою Верховного Суду, це не має значення, оскільки такі витрати можуть бути здійснені стороною в майбутньому. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. З огляду на вказане, суд вважає про відсутність підстав для стягнення з відповідача судового збору, тому сплачений судовий збір необхідно повернути позивачу зі спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved