Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

12.07.2023 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила встановити факт її постійного проживання на день смерті зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] в місті Харкові, у віці 84 роки, за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] в м. Харкові, у віці 84 роки померла її рідна мати, [PERSON] , [INFO] . На день смерті мати у шлюбі не перебувала. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: 23/100 частини комунальної квартири [ADDRESS] . Ще задовго до своєї смерті мати зробила на позивача заповіт, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-479, в якому все належне їй майно, в тому числі 23/100 частини зазначеної квартири заповідала позивачу. Листом від 16.06.2023 приватний нотаріус Карташова С.І. рекомендувала звернутися до суду, інакше спадкове майно буде оформлено на інших спадкоємців. Матір в 2016 році захворіла, у неї стався інсульт. Вона припинила себе обслуговувати, давати собі пораду, купувати продукти, ліки, готувати їжу. В зв`язку з чим позивач переїхала до матері за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14.07.2023 відкрито провадження по справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 22.08.2023 представник відповідача адвокат Сас О.М. направив суду заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обгрунтування заперечень зазначив, що важливими обставинами проживання однією сім`єю, які встановлюються при розгляді справи є: спільне проживання повинно бути не менше п`яти років до смерті спадкодавця; факт спільного проживання не може бути підтверджено лише показаннями свідків. [INFO] помер спадкодавець, отже для визнання факту спільного проживання з спадкодавцем позивачу необхідно підтвердити факт спільного проживання не менш ніж з серпня 2016 року. Позивач стверджує, що з 2016 року мешкав разом зі спадкодавцем у зв`язку з інсультом. Позивач усвідомлено не зазначає більш конкретний проміжок часу, тому що дане твердження не відповідає дійсності. У 2016 році разом зі спадкодавцем уже довгий час мешкав якраз відповідач, а інсульт стався у спадкодавця в 2018 році. І дійсно з 2018 року позивач стала приймати активну участь у житті спадкодавця, але відповідно до діючого законодавства цього недостатньо для підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. В акті, складеному сусідами позикодавця зазначено підтвердження факту сумісного проживання саме з 2018 року, коли насправді і стався інсульт у спадкодавця. Ознайомившись із аргументами позивача, вважають їх необгрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи. Доводи, викладені в позовній заяві, спрямовані на введення в оману суд щодо обставин справи. Попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу 20000 гривень (а.с.38-43). Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року заяву представника позивача [PERSON] адвоката Бабій Лідії Володимирівни про витребування доказів - задоволено. Витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 7» ХМР належним чином засвідчену виписку з історії хвороби стосовно хворої [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та поступила до закладу охорони здоров`я в грудні 2018 р.; у Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 7» ХМР інформацію, в якому стані і у зв`язку з чим поступила до закладу охорони здоров`я в грудні 2018 р. [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; у Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 11» ХМР інформацію чи перебувала з 2018 року на обліку у медичному закладі [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим проводився огляд [PERSON] , [INFO] , які рекомендації їй надавались, чи виконувались вони; у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Карташової Світлани Іванівни копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 09 липня 2024 року залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи Харківську міську раду. Ухвалою суду від 14 серпня 2024 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Бабій Л.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просили позов задовольнити. Крім того, зазначили, що [PERSON] мешкала в комунальній квартирі [ADDRESS] . Їй належали 23/100 частини зазначеної квартири. В тій же квартирі мешкала племінниця позивача відповідач [PERSON] зі своєю сім`єю. На квартиру відкриті окремі особові рахунки на кожного співвласника. 07 грудня 2018 року у матері позивача стався інсульт і вона три тижні знаходилася в лікарні. З того часу позивач мешкала разом з мамою, мали спільну шафу, холодильник з продуктами. В 2021 році у мами позивача знову стався інсульт та вона померла в лікарні. Позивач займалася її похованням, має ключі від квартири та документи на квартиру, сплачувала комунальні послуги. 13 квітня 2022 року позивач з сім`єю відповідача виїхали до м. Дніпро. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Сас О.М., який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали та в позові просили відмовити в повному обсязі. Крім того зазначили, що позивач разом зі своєю мамою до її хвороби в 2018 році не мешкала. Позивач працює, тому приїздила до мами один раз в 1-2 місяці. [PERSON] обслуговувала себе сама, зустрічала дитину відповідача зі школи. Сім`я відповідача допомагала їй, коли щось просила. В 2021 році чоловік відповідача був вдома, коли бабусі стало погано і він дзвонив [PERSON] , щоб повідомити їй про це. Коли бабуся померла, вони їздили в морг та допомагали коштами на поховання. З 2018 року [PERSON] мешкала з мамою, виїжджала на вихідні. У відповідача є ключі від кімнати та квартири. З бабусею їхала до моргу відповідач. Після початку війни, вони виїхали разом до м. Дніпро та в вересні 2022 року повернулися до Харкова. Третя особа Харківська міська рада про час і місце судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином, на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилася, причину своєї неявки не повідомила, пояснення щодо позову не надала. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Карташова С.І. направила суду лист, в якому просила розглядати справу без її участі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши надані докази та матеріали цієї справи та спадкової справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 10 липня 2000 року Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, р. № 5-00-208853, копія якого знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] належить на праві приватної власності 23/100 частин комунальної квартири (1 кімната у квартирі спільного заселення) за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в місті Харкові, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Згідно з заповітом від 21 червня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори Тимофієвою Т.О., зареєстровано в реєстрі за № 2-479, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось та взагалі все те, на що вона за законом матиме право на день смерті, в тому числі і належну їй квартиру [ADDRESS] , заповіла [PERSON] . Згідно з інформацією з реєстру територіальної громади міста Харкова про осіб місце проживання/перебування яких зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , станом на 12.10.2021: [PERSON] , [PERSON] , 2013 року народження, [PERSON] , [INFO] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що 06 червня 2023 року з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Карташової С.І. звернулася [PERSON] , зазначивши, що [INFO] померла її баба [PERSON] , [INFO] , яка постійно мешкала за адресою: [ADDRESS] . Заявник є онукою спадкодавиці. Син спадкодавиці [PERSON] помер [INFO] . З Постанови приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Карташової С.І. від 09.08.2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що [PERSON] не підтверджено факт постійного проживання разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини. Спадкоємиці [PERSON] було надіслано лист 16 червня 2023 року щодо пропущення нею строків на прийняття спадщини та надання 14-денного терміну для повідомлення про звернення до суду. 23 червня 2023 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою з повідомленням про намір звернутися до суду. Відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири під номером [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що спадкоємиця пропустила строк для прийняття спадщини. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є\~перехід прав\~та обов`язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців).\~ Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її.\~ Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Частино першою статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з п.п.4.10 п.4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактично прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування", виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 23 зазначеної постанови встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тобто, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 29 ЦК України,\~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно зі\~ ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», \~громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Отже, відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем. Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував, що факт реєстрації місця проживання позивача за іншою адресою, ніж місце проживання й реєстрації спадкодавця, не має правового значення у таких спірних правовідносинах. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17. В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 569/15147/17, зазначено, що тлумачення\~ статті 29 ЦК України\~у поєднанні зі статтями\~2,\~3 \~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого\~постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті, так і іншими документами згідно із\~статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 вказав, що частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц. Отже, під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої\~статті 1268 ЦК України, суд повинен досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців. Судом встановлено, що позивач є дочкою спадкодавиці [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копіями Свідоцтва про народження, Свідоцтва про розірвання шлюбу, Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, які знаходяться в матеріалах справи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] , та проживає в будинку [ADDRESS] показала, що її мати була в дружніх стосунках з померлою [PERSON] . Остання хворіла на інсульт, потім коронавірусом. Її дочка за нею доглядала, мешкали в одній кімнаті. [PERSON] з сином та чоловіком займали інші три кімнати. Квитанції за комунальні послуги приходили на одну квартиру, але на різні прізвища, особові рахунки були розділені. [PERSON] доглядала мати, однак працювала. [PERSON] після інсульту самостійно не могла пересуватися та розмовляти, сиділа лише на лавці, до кінця життя вона майже не відновилася. [PERSON] повідомила свідка, що її мати померла. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що мешкає в кв. [ADDRESS] . З [PERSON] в дружніх стосунках з 1970 року. Вона постійно відвідувала свою мати, допомагала. Також знайома з її племінницею [PERSON] . Мати [PERSON] захворіла в 2018 році і дочка була постійно з нею, возила в лікарню. Остання з дочкою займали маленьку кімнату, а взагалі квартира [ADDRESS] має чотири кімнати. [PERSON] купувала в кредит пральну машину, холодильник. Після інсульту вона намагалася ходити сама, купили спеціальну палку. Продукти їй купувала дочка. В кімнаті стояло одне ліжко та розкладачка. Інше ліжко поставити було неможливо. Пральна машина та холодильник стояли у коморі. [PERSON] мала окремий холодильник. Меблевою стінкою в кімнаті користувалися [PERSON] та її мати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знайома з обома сторонами та перебуває в дружніх сусідських стосунках. В одній квартирі мешкали [PERSON] , [PERSON] , її чоловік та син. Квартира має чотири кімнати. У [PERSON] 3 кімнати, однією кімнатою користувалася померла. На свята всі були разом. [PERSON] свідок іноді бачила на вулиці. Померла [PERSON] на вулиці була не часто, вона зустрічала сина [PERSON] , годувала, доглядала за ним. У [PERSON] був окремий холодильник. В 2018 році у неї стався інсульт і [PERSON] після цього свідок бачила частіше. Ходунків у [PERSON] свідок не бачила, вона самостійно ходила навколо будинку. Після лікарні побачила [PERSON] приблизно через місяць, вона йшла до магазину з невеликим пакетом. Свідку не відомо, чи ночувала [PERSON] у своєї мами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що відповідач [PERSON] його дружина, також знайомий з її тіткою позивачем [PERSON] . Бабуся дружини [PERSON] після інсульту сама готувала їжу, ходила до магазину. [PERSON] більше часу проводила на роботі. Бабуся комунальні послуги сплачувала самостійно. Його дружина допомогла [PERSON] влаштуватися на нову роботу, коли та залишилася без роботи. Квартира [ADDRESS] має чотири кімнати: три кімнати належать дружині свідка, одна кімната належала бабусі дружини. До 2018 року бабуся мешкала сама. У бабусі в 2018 році стався інсульт, вона була тиждень в лікарні і [PERSON] мешкала в її кімнаті. Потім з бабусею вони вдвох спали на ліжку. Квартира комунальна, має два різні рахунки. Ходунками бабуся не користувалася. Після інсульту вона не дуже добре ходила, але й не була прикута до ліжка. Через два тижні після лікарні вона почала виходити на вулицю. Після її смерті, вони з дружиною разом їздили в морг та крематорій. Згідно з повідомленням КНП «Міська поліклініка № 11» Харківської міської ради від 08.12.2023, [PERSON] , [INFO] , перебувала з 2018 року на обліку лікарів закладу охорони здоров`я з діагнозом: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., СН ІІ А ст., дисциркулярна енцефалопатія ІІ ст. з лікворно-венозною дистензією, стан після перенесеного ішемічного інсульту (2018 р.). [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні (08.06.2021, 14.06.2021, 15.06.2021, 24.07.2021). [PERSON] лікарем-терапевтом призначалось лікування згідно її стану з призначенням відповідного дообстеження. У пункті 6\~рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України\~зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 СК України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні не доведений факт постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] в місті Харкові, у віці 84 роки, за адресою: [ADDRESS] , а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed