Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

20.02.2025 року з Малиновського районного суду м. Одеси надійшла цивільна справа за підсудністю, відповідно до якої вбачається, що представник позивача звернувся до суду\~ з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 17 965, 80 гривень та\~ суму судових витрат у розмірі 3 028.00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, 11 серпня 2023 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі за текстом - «Позивач») та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №АМ.994257664.2023, згідно умов даного Договору страхування, Позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] . 13 жовтня 2023 року у м. Одеса, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Toyota» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] (надалі за текстом - «Відповідач») Постановою Приморського районного суду м. Одеси в рамках судової справи №522/20758/23 від 13.11.2023 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Renault» державний номерний знак [NUMBER] , який на підставі Договору добровільного страхування був застрахований у Позивача. Згодом водій/власник транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (Позивача) із Заявою про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО №АМ. 994257664.2023. \~ \~ \~ \~Позивач на підставі Страхового акту №33332/1 враховуючи Рахунок-Фактуру№1ІІА-00001782 від 01.11.2023 р., здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 17 965.80 гривень, що підтверджується Платіжною інструкцією №00105144 від 09.11.2023 року. \~ \~ \~ \~Під час дослідження страхового випадку, стало відомо, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність Відповідача, як водія транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ №214584732 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон». \~ \~ \~ \~Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» із Заявою про страхове відшкодування, вих. №2487798 від 22.10.2024 року. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» в усному порядку під час телефонного дзвінка, повідомило, що заява про виплату страхового відшкодування була подана Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» після спливу одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» не має правових підстав для виплати страхового відшкодування за даною подією і змушена була відмовити у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі. Зазначене стало підставою звернення до суду. Ухвалою від 24.02.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 24.03.2025 року о 10:00 годині (а.с.54), про що були повідомлені сторони (а.с.55). \~ \~ \~ \~В підготовче засідання 24.03.2025 року: \~ \~ \~ \~- представник позивача не прибула, через систему "Електронний суд" надіслала заяву, якою підтримала позовні вимоги, та просила розгляд справи проводити у відсутність представника (а.с.64-66); \~ \~ \~ \~- відповідач не прибув, причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надсилав. Поштові листи надіслані на ім`я відповідача як за адресою постійного місця реєстрації відповідача, так і за адресою постійного місця проживання, повернувся до суду без вручення з відміткою листоноші, що "Адресат відсутній за вказаною адресою"(а.с.56-58, 59-62); \~ \~ \~ \~- представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим (а.с.63), причини неявки не повідомив, на позовну заяву жодним чином не відреагував. Ухвалою суду від 24.03.2025 було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 22.04.2025 року о 09:00 годині в приміщенні Болградського районного суду Одеської області (а.с.69). \~ \~ \~ \~В судове засіданні 22.04.2025 року: - представник позивача не прибула, надіслала до суду заяву про підтримання позовних вимог, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі та просила розгляд справи провести у її відсутність (а.с.77-78); - представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим (а.с.70), причини неявки не повідомив, жодних заяв, клопотань, пояснень до суду не надсилав. - відповідач, повідомлявся згідно вимог чинного законодавства. Суд надсилав вперше ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками, судову повістку-виклик та вдруге ухвалу про закриття підготовчого засідання, судову повістку-виклик за адресою місця реєстрації відповідача: [ADDRESS] (а.с.69) та за адресою проживання вказаною в позові: [ADDRESS] . Усі поштові листи як вперше, так і вдруге повернулися до суду без вручення з відміткою листоноші «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.71-72,74-75). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1007018 від 03.01.2025 (а.с.43), відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.43). Тому суд вживав заходи для належного сповіщення відповідача за адресою постійного місця реєстрації. У випадку, якщо зазначено, що «Адресат відмовився» чи «Адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. Що відповідає висновку, який викладено в постанові КЦС ВС від 01.12.2023 № 591/4832/22 (61-10261св23): «Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки». Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2). Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, пояснень, заперечень щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, від відповідача до суду не надходило. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України (а.с.77). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11 серпня 2023 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №АМ.994257664.2023, згідно умов даного Договору страхування, позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.13-14). 13 жовтня 2023 року у м. Одеса, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Toyota» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] (надалі за текстом - «Відповідач») Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси ( справа №522/20758/23 від 13.11.2023 р.,) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850.00 гривень (а.с.21-22, 79-80). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Renault» державний номерний знак [NUMBER] , який на підставі Договору добровільного страхування був застрахований у Позивача. Цією постановою суду було встановлено, що 13.10.2023 року о 19 годині 00 хвилин, [PERSON] керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado, державний номер [NUMBER] , в м. Одеса провулок Симафорний №4, та рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом Renault Sandero, державний номер [NUMBER] , який рухався позаду. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином вина [PERSON] у вчиненні ДТП, що мала місце 13.10.2023 року при викладених вище обставинах доведена. Згодом 18.10.2023 року водій/власник транспортного засобу «Renault» державний номерний знак [NUMBER] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (Позивача) із Заявою про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО №АМ. 994257664.2023 в зв`язку з чим ПрАТ СК «ПЗУ Україна» склало страховий акт №33332/1, згідно якого загальний розмір страхового відшкодування по даній події на підставі розрахунку становить 17\~965.80 гривень (а.с.23-24). Рахунок-фактура № ША-00001782 від 01.11.2023 року складений ФОП « [PERSON] » на замовлення [PERSON] про проведення ремонту транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] на суму 17965.80 гривень (а.с.25). На підставі вищевказаних документів ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило переказ коштів на ім`я ФОП [PERSON] в розмірі 17\~965,80 гривень для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням №00105144 від 09 листопада 2023 року (а.с.26). Тобто ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 17\~965,80 гривень. Під час дослідження страхового випадку, стало відомо, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Toyota» державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ №214584732 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон» (а.с.27-29). Позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» із Заявою про страхове відшкодування, вих. №2487798 від 22.10.2024 року (а.с.30). Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» в усному порядку під час телефонного дзвінка, повідомило, що заява про виплату страхового відшкодування була подана Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» після спливу одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» не має правових підстав для виплати страхового відшкодування за даною подією і змушене відмовити у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі. Оскільки позивач письмову відповідь на подану Заяву про страхове відшкодування, вих. №2487798 від 22.10.2024р, до подачі даної позовної заяви до суду так і не отримав, у зв`язку з чим це і стало підставою до залучення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в якості третьої особи. За час розгляду справи судом, третя особа ПАТ «СК «Еталон», будучи належним чином повідомленою, на дану позовну заяву не відреагувала, жодних заяв, клопотань, пояснень, заперечень не надсилала. Оскільки відповідач у досудовому порядку на звернення позивача щодо відшкодування понесених ним виплат не відреагував, такі виплати не компенсував, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За обставин цієї справи винуватцем у ДТП внаслідок якої застрахований автомобіль зазнав механічних пошкоджень є відповідач, що під сумнів сторонами не ставиться. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 ЗУ «Про страхування»). Відповідно до частини другої статті 8 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України). Аналогічні за змістом положення містить ст. 27 ЗУ «Про страхування». Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, у постанові ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц указано, що згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 ЗУ «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відтак, у даному випадку позивач, який є страховиком збитків за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, що виплатив відповідне відшкодування, в силу приписів, зокрема, ст. 993 ЦК України має право вимоги до відповідальної за шкоду особи (відповідача) у межах фактично виплаченого відшкодування. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Відповідно до рішення ЄСПЛ «Проніна проти України» № 63566/00, §23 від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В даному випадку стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб спростовували розрахунок страхового відшкодування, наданий суду стороною позивача, та підтверджували те, що такі затрати не були понесені. Відтак вимоги Позивача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації є доведеними, та такими, що ґрунтуються на вищенаведених нормах чинного законодавства. Таким чином,\~аналізуючи в\~сукупності наявні\~по справі\~докази,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню.\~Зокрема,\~слід стягнути\~із [PERSON] на користь позивача грошову суму у розмірі 17\~965, 80 гривень, як суму виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до\~приписів ч.1\~ст.141\~ЦПК України,\~стороні,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення,\~суд присуджує\~з другої\~сторони понесені\~нею і\~документально підтверджені\~судові витрати,\~тому з\~відповідача на\~користь позивача\~необхідно стягнути\~витрати по\~сплаті судового\~збору в\~розмірі 3\~028.00 гривні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved