Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати) за користування земельною ділянкою кадастровий номер 5320486900:00:004:0445 за 2022 рік у загальному розмірі 8576,75 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 274 ЦПК України\~у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 03 березня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. Представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що договір оренди земельної ділянки закінчився 02.01.2022, тому відсутні правові підстави для стягнення орендної плати. Просить відмовити у позові. Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому просить відмовити у задоволенні відзиву, а також клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 24.03.2025 було задоволено. В подальшому знову було заявлено клопотання про витребування доказів. Судом встановлено, що згідно договору оренди землі від 02.01.2015, Орендодавець [PERSON] , Орендар ТОВ «Стандарт-Агро» строком на 7 років надано в оренду земельну ділянку кадастровий номер 5320486900:00:004:0445, площею 2,0468 га, яка знаходиться на території Гадяцької міської (до об`єднання Сарівської сільської) ради Миргородського (до об`єднання Гадяцького) району Полтавської області. Додатковою угодою від 22.08.2017 № б/н новий орендарем земельної ділянки кадастровий номер 5320486900:00:004:0445 стало ТОВ «Агро-край» та внесено зміни до пункту 5 договору, зокрема нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 5320486900:00:004:0445 становить 66526,42 грн.; орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8 (вісім) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Статтею 526 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі\~статтею 13 ЗУ «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 даного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до\~статті 96 ЗК України\~землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Згідно з частиною 1\~статті 15 ЗУ «Про оренду землі»\~однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За змістом частин 1, 2\~статті 21 Закону України «Про оренду землі»\~орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Як вбачається з наведених вище норм права, договір оренди землі обов`язково є платним. Розмір орендної плати є істотною умовою договору оренди землі. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.\~31\~Закону України\~«Про оренду\~землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №\~910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №\~917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №\~902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №\~917/2101/17. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача орендну плату за користування земельною ділянкою за 2022 рік, але за укладеним договором, а також відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно договір оренди земельної ділянки закінчився 02.01.2022 року, тобто через 7 років після його укладення. Відомості про поновлення чи продовження дії договору оренди позивачем не надано. Щодо заявленого клопотання про витребування доказів від 28.03.2025, зокрема щодо додатку 3 до декларації платника єдиного податку 4 групи за 2023 рік з доказами надсилання відповідачем контролюючому органу та прийняття її контролюючим органом, то його слід залишити без задоволення, оскільки відповідно до ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах\~другій\~та\~третій\~статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому у їх задоволенні слід відмовити. У зв`язку з відмовою у позові, то суд покладає витрати на позивача.

Outcome: dismissed