Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати припиненою іпотеку нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та відповідно виключити реєстраційний номер обтяження 3205660 з Державного реєстру іпотек та реєстраційний номер обтяження 3205679 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 15 травня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», яке на підставі позачергових загальних зборів змінило назву на Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СМ-D00/004/2006. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника по кредитному договору між банком та [PERSON] , (яка 07 серпня 2019 року змінила прізвище на [PERSON] ) 15 травня 2006 року було укладено договір іпотеки № PCML-D00/005/2006. Відповідно до умов договору іпотеки [PERSON] передала в іпотеку банку нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] . В подальшому банком було відступлено право вимоги по кредитному договору та договору іпотеки ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке в свою чергу на підставі договору факторингу № 6 від 18.12.2018 року відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке в подальшому змінило назву на «ВІН ФІНАНС». Позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання по кредитному договору та відповідно належним чином не сплачував заборгованість. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору 25.04.2007 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М. вчинено виконавчий напис, на підставі якого запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки. Новим кредитором запропоновано [PERSON] , як іпотекодавцю, одноразовим платежем виконати зобов`язання позичальника по кредитному договору, а для підтвердження своїх намірів було надано 17.11.2023 року гарантійний лист. 17.11.2023 року відповідачем надано на ім`я [PERSON] довідку про відсутність заборгованості по кредитному договору та відсутність будь-яких претензій та зазначено, що заборгованість погашена у повному обсязі. З моменту виконання зобов`язань [PERSON] по кредитному договору зі сторони нового кредитора не було жодних претензій майнового характеру. Однак 25.02.2025 року [PERSON] отримала інформаційну довідку № 414972208 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно предмета іпотеки де зазначено, що нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] перебуває в іпотеці та відповідно зберігається запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомо майна на підставі договору іпотеки. В зв`язку з тим, що борг по кредитному договору був погашений то відповідно новий кредитор зобов`язаний був не пізніше 14 днів звернутися до державного реєстратора із заявою про припинення іпотеки. Не дивлячись на повне виконання зобов`язань по кредитному договору відповідач проігнорував вимоги [PERSON] та не виконав приписи ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про іпотеку». Ухвалою суду від 13.03.2025 справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В матеріалах справи є відзив, в обґрунтуванні якого вказував, що 18.12.2018 року було укладено договір факторингу № б/н між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (до перейменування від 25.07.2024). Відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № CMD00/004/2006vid15/05/2006 від 15.05.2006 року укладеним між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] . Додатком до договору є реєстр кредитних договорів із зазначенням сторін кредитного договору, наявності чи відсутності договорів забезпечення, суми заборгованості. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 15 травня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», яке на підставі позачергових загальних зборів змінило назву на Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СМ-D00/004/2006. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника по кредитному договору між банком та [PERSON] , (яка 07 серпня 2019 року змінила прізвище на [PERSON] ) 15 травня 2006 року було укладено договір іпотеки № PCML-D00/005/2006. Відповідно до умов договору іпотеки [PERSON] передала в іпотеку банку нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] . В подальшому банком було відступлено право вимоги по кредитному договору та договору іпотеки ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке в свою чергу на підставі договору факторингу № 6 від 18.12.2018 року відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке в подальшому змінило назву на «ВІН ФІНАНС». Позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання по кредитному договору та відповідно належним чином не сплачував заборгованість. Як вбачається\~з інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~від 25.02.2025,\~іпотека,\~реєстраційний номер\~414972208,\~зареєстрована 17.05.2019\~приватним нотаріусом\~Дяченко В.А.,\~об`єкт\~обтяження:\~нежитлове приміщення\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~перебуває в\~іпотеці та\~відповідно зберігається\~запис в\~Єдиному реєстрі\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомо\~майна на\~підставі договору\~іпотеки № PCML-D00/005/2006 , не припинена. Відповідно ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч.1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України). Законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. За ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п. 5.1. Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, в чинній на час припинення іпотеки редакції, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики, про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки). Тобто до нотаріуса може звертатись з заявою про зняття заборони як іпотекодержатель, так і іпотекодавець, за умови подання безспірних доказів виконання зобов`язання. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому, під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню також правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суди в даній категорії справ мають ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», пп. 2 пункту 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу було доповнено пунктами 18 і 19, згідно з якими: - у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від: 1) відповідальності, визначеної статтею 625 ЦКУ (частина друга статті 625 ЦКУ передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом); 2) обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Підпунктом 8 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2120-ІХ Прикінцеві положення Закону «Про іпотеку» доповнено пунктом 5-2, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія: - статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), - статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), - статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), - статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Згідно з пунктом 11 частини першої статті 1 Закону «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ч. 5 та ч. 6 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Суд приймає до уваги, що позивач надав суду докази відсутності заборгованості за основним кредитним зобов`язанням, заборгованість за вказаним договором погашена в повному обсязі. Натомість відповідач не надав суду будь-яких доказів існування непогашеної заборгованості, щоб виправдувало продовження існування обтяжень на нерухоме майно позивача. На підставі досліджених доказів та проаналізованих норм права, суду доведено, що кредитне зобов`язання за кредитним договором № СМ-D00/004/2006 та за іпотечним договором, укладеним з метою забезпечення виконання кредитного договору, припинене в зв`язку з його повним виконанням. Таким чином, оскільки договір іпотеки № СМ-D00/004/2006 від 15.05.2006, який був підставою для обтяження нежитлового приміщення (магазин) позивача, виконано та кошти повернуто, обтяження досі не знято, його наявність створює перешкоди у здійсненні позивачем його права власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Порушені права позивача як власника підлягають судовому захисту шляхом зняття обтяження у вигляді заборони відчуження нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , з виключенням відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, та як наслідок позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved