Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 березня 2021 року між ТОВ "Мілоан" і [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №101066737, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 12\~000,00 грн шляхом переказу на картковий рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 4\~800,00 грн., які нараховуються за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6 Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 2.3.1.2 договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, яке відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. 23 червня 2021 року між ТОВ "Мілоан" і ТОВ "Діджи Фінанс" було укладено договір №03Т, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Діджи Фінанс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №101066737 від 03 березня 2021 року. У подальшому, за умовами договору №1/15 від 24 січня 2022 року ТОВ "Діджи Фінанс" відступило право вимоги до [PERSON] за вказаним договором ТОВ "ФК «Пінг-Понг". У зв`язку з невиконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань загальний розмір її заборгованості за кредитним договором становить 57\~008 грн 21 коп., з яких: 11\~291 грн заборгованість за тілом кредиту, 45\~717 грн 21 коп. заборгованість за відсотками. З огляду на вказані обставини, просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 101066737 від 03 березня 2021 року в розмірі 57\~008 грн 21коп. і судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 2\~422 грн 40 коп. і витрат на правову допомогу в розмірі 6\~000 гривень. 10 березня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. 26 березня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка [PERSON] зазначила, що вимоги позивача необґрунтовані і задоволенню не підлягають. Так, відповідно до кредитного договору та паспорта споживчого кредиту, тіло кредиту 12\~000,00 грн та проценти за кредитом 4\~800 грн підлягають поверненню 23 березня 2021 року, продовження строку кредитування не може перевищувати 60 днів. Отже останнім днем виконання зобов`язання за кредитним договором є 23 березня 2021 року, а тому нарахування відсотків поза межами строку кредитування є незаконним. Жодних штрафів та пені ні первісним кредитором, ні позивачем не нараховувалось, отже розмір заборгованості не доведений позивачем належними та допустимими доказами. Крім цього до позовної заяви не додано належним чином оформленого розрахунку заборгованості, а сам кредитний договір не містить ні підпису [PERSON] , ні ТОВ "Мілоан"; також підписи сторін відсутні в графіку платежів, анкеті-заяві на кредит, а платіжне доручення на перерахування коштів не містить відмітки банку про перерахування коштів. Якщо позивач вважав, що його права підлягають захисту в судовому порядку, то до суду він повинен був звернутися протягом трьох років з моменту порушення його прав, а саме з моменту настання строку повернення кредиту, але ні первісний кредитор, ні ТОВ "ФК "Пінг-Понг" таким правом не скористалися і до суду позивач звернувся лише 25 листопада 2024 року, поза межами трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Оскільки жодних поважних причин пропуску такого строку позивач не надав, а вона заявляє про застосування позовної давності, то в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. При цьому, якщо позовна давність до основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом спливла, то спливла і позовна давність до додаткових витрат про стягнення заборгованості за відсотками. З урахуванням викладеного просила застосувати строки позовної давності до позовних вимог ТОВ "ФК "Пінг-Понг" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №101066737 від 03 березня 2021 року і відмовити ТОВ "ФК "Пінг-Понг в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі. 02 квітня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначив, що, якщо визначена п. 1.5.2 договору процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем, визначеним у п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно з п.1.6 договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинено або припинено Товариством в односторонньому порядку. Незважаючи на інші умови договору, сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору, в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Отже на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5,00% не передбачало вчинення позичальником певних дій, окрім факту продовження користування кредитними коштами. Також звернув увагу, що з відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором вбачається, що відповідачкою вчинялися дії по сплаті комісії за пролонгацію за кредитним договором, а саме: 24 березня 2021 року на погашення заборгованості сплачено 1\~260 грн, з яких: 360 грн - сплата тіла кредиту, 540 грн сплата процентів, 360 грн сплата комісії за пролонгацію. 11 квітня 2021 року нею сплачено 2\~126 грн, з яких: 349 грн сплата тіла кредиту, 1\~428 грн сплата процентів, 349 грн сплата комісії за пролонгацію. Вказані обставини свідчать про те, що умовами договору сторони передбачили порядок продовження строку договору, умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Оскільки в кредитному договорі сторонами обумовлений строк нарахування відсотків, а саме відсотки нараховуються до дня повного погашення заборгованості за кредитом, то позивач вважає, що відсотки за період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення нараховані обґрунтовано, оскільки на даний момент заборгованість за кредитом не погашена. Отже позичальник свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 57\~008 грн 21 коп., з яких: 11\~291 грн заборгованість за кредитом (сума отриманого кредиту в розмірі 12\~000 грн - сума сплаченого кредиту в розмірі 709 грн = 11\~291 грн); 45\~717 грн 21 коп. заборгованість за процентами (сума нарахованих процентів в розмірі 47\~685 грн 21 коп. - сума сплачених процентів в розмірі 1\~968 грн = 45\~717 грн 21 коп.). Позивачем не здійснювалося жодних додаткових нарахувань і не застосовувалося жодних штрафних санкцій, відтак він просить стягнути з відповідачки заборгованість, нараховану первісним кредитором. Також вважав, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки, починаючи з березня 2020 року він продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року продовжився у зв`язку із дією воєнного стану в Україні, який діє і на даний час. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 03 березня 2021 року між ТОВ "Мілоан" і [PERSON] було укладено кредитний договір № 101066737, який підписаний електронним підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 12\~000 грн строком кредитування 20 днів до 23 березня 2021 року. Відповідно до п. 1.5.2., 1.6. договору, проценти за користування кредитом становлять 4\~800 грн, які нараховуються за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Розділом 2 встановлено умови виконання договору, зокрема п. 2.2. - 2.2.3 визначений порядок нарахування і сплати процентів за користування кредитом, а. п. 2.3. Договору пролонгації строку кредитування, у тому числі п. 2.3.1.2. встановлено порядок пролонгації на стандартних (базових) умовах, зокрема позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування; таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів, у такому випадку проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 Договору (а. с. 10, 28-38, 40). Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №101066737 станом на 10 червня 2021 року становить 57\~008 грн 21 коп. і складається: з 11 291 грн борг по тілу кредиту, 45\~717 грн 21 коп борг по відсотках за користування кредитними коштами за період з 03 березня 2021 року по 10 червня 2021 року (а. с. 14-15). 23 червня 2021 року між ТОВ "Мілоан" і ТОВ "Діджи Фінанс" було укладено договір факторингу №03Т, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Діджи Фінанс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №101066737. Відповідно до витягу з додатку до договору, відступленням прав вимоги №03Т від 23 червня 2021 року ТОВ "Діджи Фінанс" набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором №101066737 у розмірі 57\~008 грн 21 коп., з яких: 11 291 грн. заборгованість за тілом кредиту, 45\~717 грн 21 коп. заборгованість за відсотками (а. с.20-27, 13). За умовами договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року, ТОВ "Діджи Фінанс" відступило право вимоги до [PERSON] за вказаним договором ТОВ "ФК "Пінг-Понг". Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №1/15 від 24 січня2022 року, ТОВ "ФК "Пінг-Понг" набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №101066737 у розмірі 57\~008 грн 21 коп., з яких: 11\~291 грн тіло кредиту, 45\~717 грн 21 коп. заборгованість за відсотками (а. с. 34-37, 12) Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України\~"Про\~електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3\~цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.\~11\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію"\~ електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" ). Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію"\~ передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" , так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" ). Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами договору досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за вказаним договором не виконала, в передбачений у договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11 291 гривня. Вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками суд враховує таке. Згідно з положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ "Мілоан" і відповідачкою кредитного договору №101066737 від 03 березня 2021 року дана фінансова установа надала позичальнику суму позики, а остання зобов`язувалася повернути надану позику в повному обсязі у визначений договором строк кредитування 20 днів. Пунктом 2.3. договору визначений порядок пролонгації строку кредитування, у тому числі п. 2.3.1.2. встановлено порядок пролонгації на стандартних умовах. Так, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів, у такому випадку проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору (а.с. 28-31). Таким чином, позикодавець відповідно до ст.\~1048\~ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування, включно з урахуванням строку пролонгації. Після закінчення строку дії договору в позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит №101066737 станом на 10 червня 2021 року становить 57\~008 грн 21 коп. і складається: з 11\~291 грн тіло кредиту, 45\~717 грн 21 коп. відсотки за користування кредитними коштами за період з 03 березня 2021 року по 10 червня 2021 року (а. с. 14-15). З цієї\~відомості вбачається,\~що відсотки\~за користування\~кредитними коштами,\~нараховані за\~100 днів відповідно до п. 1.5.2 та п. 1.6 договору. Досліджені судом розрахунки заборгованості свідчать про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку кредитування, а тому є безпідставним і задоволенню не підлягає. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідачки підлягають до стягнення відсотки за користування кредитом у розмірі 40800 грн за період 03 березня 2021 року по 21 травня 2021 року, що включає в себе строк надання кредиту 20 днів і строк пролонгації. Таким чином, суд, частково задовольняючи позовні вимоги, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Пінг-Понг" заборгованість за кредитним договором в розмірі 49\~414 грн, виходячи з розрахунку: 4\~800 грн + 36\~000 грн = 40\~800 грн (% у межах строку кредитування) + 12\~000 грн (тіло кредиту) = 52\~800 грн - 3 386 грн (кошти, сплачені в рахунок погашення заборгованості) = 49\~414 гривень Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат, суд враховує таке. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України,\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial