Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 04 березня 2025 року надійшла вищезазначена позовна заява про\~відшкодування моральної шкоди у зв`язку з профзахворюванням. На виконання вимог ст.178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 24 березня 2025 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Позивач, у строк, визначений статтями\~199,\~278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався. Сторони в судове засідання не викликались. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5\~статті 279 ЦПК України. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. [PERSON] , з 18.05.1992 року працює на підприємстві Відповідача - у структурному підрозділі «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» слюсарем з ремонту рухомого складу 3 розряду, з 02.11.2012 переведена робітником виробничих лазень, з 01.01.2024 року СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» перейменовано в СП «Криворізьке експлуатаційне вагонне депо», що підтверджується копією трудової книжки. За період з 2017-2021 (за період роботи у СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська») роки перебувала у щорічних відпустках, та користувалася правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення Нарахований та виплачений розмір фактично отриманої допомоги на оздоровлення підтверджується розрахунковими листами (код 392) за 2017 рік, за 2018 рік, за 2019 рік, за 2020 рік, за 2021 рік. Станом на момент звернення до суду із даною позовною заявою жодних доплат на відшкодування матеріальної допомоги на оздоровлення за спірні періоди додатково Відповідачем не нараховано та не виплачено. Отже, сума недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення становить 9 547,75 грн, яку Позивачка просить стягнути з Відповідача. Відповідач у скерованому відзиві на позовну заяву через підсистему «Електронний суд» зазначив, що якщо роботодавець порушив умови колективного договору, профспілки, що його уклали, мають право надсилати роботодавцю подання про усунення цих порушень, яке розглядається у тижневий строк. У разі відмови усунути порушення або недосягнення згоди у зазначений строк профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до суду (ст. 19 КЗпП України). Колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом на 2014 - 2015 роки, укладеного між адміністрацією відокремленого структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Батуринська" та первинною профспілковою організацією вагонного депо Батуринська, схваленого на конференції трудового колективу 25.03.2014 (надалі по тексту Колективний договір). Сторони колективного договору адміністрація структурного підрозділу та первинна профспілкова організація, як представник трудового колективу 14.04.2017 погодились застосувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати "125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом". В даному випадку дії сторін Колективного договору були направлені на виконання Закону України "Про внесення змін до законодавчих актів України від 06.12.2016 року № 1774 (далі-Закон 1774), внесені зміни у Колективний договір позивачем не оскаржувались та є чинними на теперішній час. Відповідач вважає, що суд повинен застосувати до позовних вимог строки позовної давності на підставі ст. 233 КЗпП України, оскільки у даному випадку позивач звернувся до суду з пропуском строку, лише у березні 2025 року. Тримісячний строк для звернення до суду із даним позовом для позивача сплив 1 жовтня 2023 року, позивачем не було наведено жодних поважних причин для його поновлення, а з повідомлення позивача про суми, нараховані йому в якості матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки, минуло більше трьох років. Відповідач послідовно відстоює позицію, що відповідно до пункту 5 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-Vm від 06 грудня 2016 року мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Тобто, починаючи з 01 січня 2017 року на виконання вимог Закону № 1774-УШ від 06 грудня 2016 року сторони Колективного договору було зобов`язано при обчисленні матеріальної допомоги на оздоровлення застосовувати в якості розрахункової величини встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб. Також відповідач не погоджується зі стягненням з нього на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] , з 18.05.1992 року працює на підприємстві Відповідача - у структурному підрозділі «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» слюсарем з ремонту рухомого складу 3 розряду З 02.11.2012 переведена робітником виробничих лазень, з 01.01.2024 року СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» перейменовано в СП «Криворізьке експлуатаційне вагонне депо», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.14-15, а.с. 15 зворот). За період роботи у СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» з 2017-2021 роки [PERSON] перебувала у щорічних відпустках, та користувалася правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, що підтверджується розрахунковими листами відповідно з 2017 по 2021 роки. В мотивувальній частині позову, позивачем наведено розрахунок нарахованого та фактично виплаченого розміру отриманої допомоги на оздоровлення на основі розрахункових листів, які долучені до матеріалів справи (а.с. 16-20). Відповідно до досліджених розрахункових листів, нарахований та виплачений розмір суми недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення [PERSON] становить 9 547,75 грн (а.с.16-20). Пунктом 3.1.15 Колективного договору на 2014-2015 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом та спільним представницьким органом профспілок організації ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська», встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с.21-23). Згідно з п. 1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників ВСП «Експлуатаційне вагоннне депо «Батуринська», вносяться протягом строку його дії до узгоджувальної комісії і при погодженні сторін затверджуються на спільному засіданні адміністрації і профспілкового комітету, а всі інші- на конференції трудового депо (а.с.21-23). Відповідно до спільної Постанови керівництва «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» і голови ППО ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» № ВЧДЕ-2/635, ПК/13 від 14.04.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 року у діючому колективному договорі СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» замість величини «мінімальна заробітна плати», розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» (а.с.24). В подальшому у 2017, 2018, 2019, 2020 р ухвалювались спільні постанови керівництва «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» і голови ППО ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» про продовження дії вищевказаного колективного договору (а.с.25-28). Крім того, Спільною постановою керівництва структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» РФ «Придніпровської залізниці» та первинною профспілковою організацією ВСП «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» №ВЧДЕ-2/821 від 15.06.2021 року постановлено, внести зміни до колективного договору СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська», а саме: пункт 3.1.15 перший абзац викласти в новій редакції: «При наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу її на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням (Додаток 2), за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року». Нормативно-правове обґрунтування У статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі статтею 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, у якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін (частина третя статті 21 КЗпП України). Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст. 13КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди»,зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно статті 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення, позивач посилався на те, що відповідачем по справі були порушені умови Колективного договору щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому п. 3.1.5 Колективного договору. На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до\~статті 81\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Судом встановлено, що позивачка у заявлений період виконувала свої трудові обов`язки, тому суд дійшов висновку про те, що позивач має права на грошову компенсацію за недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві на позовну заяву, зокрема аргументи, щодо пропуску строку Позивачки на звернення до суду. Посилання сторони відповідача на постанову Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 932/3458/20 стосується загальних строків на звернення до суду із апеляційною скаргою. Постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року ухвалена у справі № 675/1437/19 містить позицію Верховного Суду про відсутність підстав на чергове відкладення розгляду справу і посилання на норми процесуального права, зокрема статті 123 ЦПК України, щодо перебігу процесуального строку. Натомість, згідно із частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В частині вимог недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, на яку працівник має право згідно з умовами Колективного договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці», у зв`язку з чим не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про її нарахування та стягнення. Посилання сторони відповідача на позицію Верховного Суду від 04 квітня 2024 року викладена у справі № 501/4788/21 не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки відносини, які склалися у вказаній справі між Позивачем на Відповідачем ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» стосується обчислення місячної тарифної ставки позивача із застосуванням в якості розрахункової величини мінімальної заробітної плати, а отже у даних справах різний характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню. Отже, згідно зі статтею 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Таким чином, прийняття 31.03.2017 року спільної Постанови про застосовування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн., отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, який становив 2000 грн., тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» РФ «Придніпровської залізниці» та первинною профспілковою організацією ВСП «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська», яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.5 Колективного договору. Відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю,є недійсними. Стаття 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. При цьому суд вважає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.5 Колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом та спільним представницьким органом профспілок організації ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» від 25 березня 2014 року, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.15 якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а прийнята 14 квітня 2017 року спільна Постанова керівництва «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» і голови ППО ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» № ВЧДЕ-2/635, ПК/13 від 14.04.2017 року про застосовування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог Колективного договору, отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення. Виходячи з наведеного вище, суд, що дії відповідача щодо невиплати позивачу частини матеріальної допомоги на оздоровлення розмірі 9547,75 грн. є неправомірними. Щодо судових витрат Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. З урахуванням складності справи, що була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених судових витрат на правову допомогу в розмірі 2500,00 гривень (а.с.35-41). При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог\~Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved