Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Представником позивача адвокатом Голиком Євгеном Валерійовичем в інтересах позивача, [PERSON] , пред`явлено до суду позов до відповідача, Семенівської міської\~ради Новгород-Сіверського\~району Чернігівської\~області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому представник позивача просив: визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами вцілому, який розташований по [ADDRESS] ; справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив про те, що по [ADDRESS] , розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому на даний час проживає позивач. Відповідно до довідки Семенівської міської ради Чернігівської області № 06 від 30 січня 2025 року домогосподарство, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за номером об`єкта погосподарського обліку № 05-0029-1 в погосподарській книзі № 06 за 2021-2025 роки значиться за [PERSON] , [INFO] , тобто за позивачем. Коли позивач вирішила зареєструвати своє право власності на вищевказаний житловий будинок, то це виявилося не можливим через відсутність будь-яких документів щодо будівництва даного будинку. Вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав. Даний будинок було збудовано у 1977 році на відведеній для цього земельній ділянці матір`ю позивача [PERSON] , нині померлою (свідоцтво про смерть додається). Позивач проживає у ньому з моменту побудови. На час забудови будинку питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов`язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18.12.2013 року. 31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Таким чином, оскільки житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по [ADDRESS] було зареєстровано відповідно до чинного на той час (початок 1990-х років) законодавства за позивачем, тому вона стала власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось. Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень". В той же час в частині 5 ст. З цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. В 2024 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на свій житловий будинок, яким підтверджується належний технічний стан будинку та господарських будівель і споруд. Відповідно до листа відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту Семенівської міської ради Чернігівської області від 13 лютого 2025 року житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по [ADDRESS] , відповідає діючим будівельним нормам та правилам. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок, який фактично є її власністю, яким вона володіє багато років, та розташований по [ADDRESS] , позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Рішенням 17 сесії 7 скликання Хотіївської сільської ради Семенівського району Чернігівської області від 22 листопада 2017 року позивачу, як фактичному власнику будинку, було передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га (кадастровий номер 7424787001:01:001:0091) за адресою: [ADDRESS] , тобто яка розташована під спірним житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами. На підставі вказаного рішення сільської ради за позивачем 07 грудня 2017 року зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ухвалою судді від 04 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, а справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 28 квітня 2025 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату Голику Євгену Валерійовичу. \~ \~ \~ \~У судове засідання представник позивача - адвокат Голик Євген Валерійович не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду подав письмову заяву, згідно даних якої просив розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просив його задовольнити повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, Семенівський міський голова Новгород-Сіверського району Чернігівської області Деденко Сергій Іванович у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без представника Семенівської міської ради протягом усіх судових засідань, у задоволенні позовних вимог міська рада не заперечує. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне задовольнити позов повністю за наступних обставин. У справі встановлено, що по [ADDRESS] , розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому на даний час проживає позивач. Відповідно до довідки Семенівської міської ради Чернігівської області № 06 від 30 січня 2025 року домогосподарство, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за номером об`єкта погосподарського обліку № 05-0029-1 в погосподарській книзі № 06 за 2021-2025 роки значиться за [PERSON] , [INFO] , тобто за позивачем. Коли позивач вирішила зареєструвати своє право власності на вищевказаний житловий будинок, то це виявилося не можливим через відсутність будь-яких документів щодо будівництва даного будинку. Представник позивача вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав. Даний будинок було збудовано у 1977 році на відведеній для цього земельній ділянці матір`ю позивача [PERSON] , нині померлою (свідоцтво про смерть додається). Позивач проживає у ньому з моменту побудови. На час забудови будинку питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов`язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18.12.2013 року. 31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Таким чином, оскільки житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по [ADDRESS] було зареєстровано відповідно до чинного на той час (початок 1990-х років) законодавства за позивачем, тому вона стала власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось. Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень". В той же час в частині 5 ст. З цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. В 2024 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на свій житловий будинок, яким підтверджується належний технічний стан будинку та господарських будівель і споруд. Відповідно до листа відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту Семенівської міської ради Чернігівської області від 13 лютого 2025 року житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по [ADDRESS] , відповідає діючим будівельним нормам та правилам. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не має можливості оформити право власності на житловий будинок, який фактично є її власністю, яким вона володіє багато років, та розташований по [ADDRESS] , позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Рішенням 17 сесії 7 скликання Хотіївської сільської ради Семенівського району Чернігівської області від 22 листопада 2017 року позивачу, як фактичному власнику будинку, було передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га (кадастровий номер 7424787001:01:001:0091) за адресою: [ADDRESS] , тобто яка розташована під спірним житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами. На підставі вказаного рішення сільської ради за позивачем 07 грудня 2017 року зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно приписів ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки будь-яких заперечень проти позову від відповідача не надійшло, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений будинок за позивачем [PERSON] та про винесення рішення по суті справи.

Outcome: approved