Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

у липні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] разом з [PERSON] з лютого 2017 року по [INFO] . Мотивує свої вимоги тим, що позивач з [PERSON] проживали разом у квартирі за місцем реєстрації [PERSON] у [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Спільних дітей не мали, проте [PERSON] ставився до доньки позивачки як до своєї рідної дитини, брав активну участь у її вихованні. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі. [PERSON] просила суд взяти до уваги, що акт про проживання без реєстрації [PERSON] не підписувала, в той час знаходилась за межами України, пояснила, що позивачка періодично проживала в квартирі, проте ремонт не робила, комунальні послуги не сплачувала, з нею не спілкувалась. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд дійшов наступного висновку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 16). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.02.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається з заяви від 04.05.2022, завіреної приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Красногором О.В., зареєстровано в реєстрі за №1500 [PERSON] повідомляє про те, що [PERSON] , який помер [INFO] займався вихованням її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 2017 року. Також зазначено, що факт викладений у цьому документів нотаріусом не перевірявся. Згідно заяв від 04.05.2022, завірених приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Красногором О.В., зареєстрованих в реєстрі за №1497,1498,1499 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтверджують факт шлюбних відносин між [PERSON] , який загинув [INFO] внаслідок бойових дій та [PERSON] , які проживали у цивільному шлюбі однією сім`єю з початку 2017 та вели спільне господарство, в 2022 році мали намір одружитись. Згідно довідки про склад сім`ї від 20.03.2019 № 3862 виданої Управлінням адміністративних послуг ЧМР за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії акту про проживання особи без реєстрації від 28.07.2022 вбачається, що [PERSON] проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] зі слів власника/наймача даної квартири, з березня 2017 року по березень 2022 року. Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.02.2023 № 2/д [PERSON] були повернуті подані документи для призначення одноразової грошової допомоги на доопрацювання. Згідно відповіді від 05.07.2024 Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про надання інформації щодо нагородження медаллю «За оборону Чернігова» [PERSON] двічі було нагороджено медаллю «За оборону Чернігова» 29.09.2023 нагороду отримала [PERSON] , як дружина [PERSON] , [INFO] нагороду отримала донька [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами сімейного законодавства сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц від 09 листопада 2020 року М757/8786/15-ц. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Посилання позивача на показання свідків, які підтверджували факт спільного проживання сторін у будинку, зокрема тим, що неодноразово відпочивали в цьому помешканні, не можуть бути покладені судом в основу рішення, оскільки зазначені особи не знайомі з матір`ю чоловіка, яка постійно проживала у вказаному будинку, та не надали жодних конкретних фактів, що безпосередньо підтверджують наявність спільного побуту сторін, ведення спільного господарства або обопільну участь у витратах. Суд оцінює такі свідчення як загальні, поверхові та емоційно забарвлені, що не містять достатнього обсягу об`єктивної інформації, необхідної для встановлення юридичного факту, який має правове значення. Таким чином, суд критично відноситься до наданих заявницею доказів, оскільки вони не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю, є очевидно недостатніми доказами. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановив, що заявницею не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог про встановлення факту спільного проживання заявниці та [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed