Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Суть позову 20.11.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить: - розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21.09.2013 у Бердичівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 509; - залишити за [PERSON] після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] ; - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - сягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211, 20 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 10\~000, 00 грн та витрати на переклад доказів у розмірі 900, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим,\~що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння. Вони втратили довіру та любов один до одного. З січня 2023 року спільне господарство не ведуть, подружні відносини між ними припинені, шлюб існує формально. Згоди щодо\~утримання \~дитини з\~відповідачем не\~досягнуто. \~ Позиція відповідача Відзив на позовну заяву не надходив. У судовому засіданні відповідач пояснив, що він не бажає розірвання шлюбу, проте оскільки шлюбу з ним не бажає позивачка, він не має заперечень проти позову. Поджується на сплату аліментів в розмірі частки його доходів. Представник відповідача адвокат Брєднєв О. О. просив зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу до 5000 грн, оскільки справа є нескладною по своїй суті, фактично позовна заява підготовлено за шаблоном, та позов не був адаптований під правовідносини сторін. Щодо решти судових витрат, то не висловив заперечень. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 16.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження. Представник позивачки у адресованій суду заяві просив справу слухати за його відсутності, підтримав позов. Відповідач у судовому засіданні визнав позов, підтвердив той факт, що із січня 2023 року не ведуть спільного господарства з позивачкою та відносини між ними припинені. Відповідачка із сином проживає у Польщі. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 21 вересня 2013 року у Бердичівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Київ),\~актовий запис\~№ 509\~зареєстровано шлюб\~між [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] (а. с. 8). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 12). Відповідно до заяви [PERSON] , власника житлового приміщення на [ADDRESS] , 13-230 Лідзбарк, він надав житло за вказаною адресою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25). Згідно із довідкою директора початкової школи № 1 з двомовними та спортивними відділеннями ім. Тадеуша [PERSON] , [INFO] , проживаючий за адресою: [ADDRESS] , є учнем 4-а класу. Учень прийнятий до школи 01.09.2022 (а.с. 27). Мотиви із яких виходить суд та застосовані норми права З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позову, із таких підстав. За положеннями частини п`ятої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається ( частина перша статті 24 СК України). Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з сторін, що мають істотне значення. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, твердить, що шлюбні відносини з відповідачем припинені. Надала докази про проживання окремо від відповідача. Відповідач погодився на розірвання шлюбу. Тому, зважаючи, що добровільність шлюбу є однією із основних його засад та примушування до шлюбу не допускається, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим. За таких обставин, шлюб між сторонами слід розірвати. Прохання позивачки залишити за нею після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] гарантоване ст. 113 СК України та це питання не потребує вирішення судом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Між сторонам не досягнуто згоди щодо участі батька в утриманні дитини, яка проживає із матір`ю. Отже, наявні підстави для стягнення аліментів за судовим рішенням. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів виплати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, суд приймає таке видання прозову та стягує аліменти в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), що відповідатиме інтересам дитини. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до пункту першого частини першої статті 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена при зверненні до суду у розмірі 1211, 20 грн, слід стягнути з відповідача в дохід держави. Судові витрати позивачки по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1211, 20 грн слід стягнути із відповідача на користь позивачки. Згідно з правилами пунктів 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Судові витрати позивачки за переклад документів на суму 900 грн суд компенсує за рахунок відповідача, оскільки понесення таких витрат позивачкою доведено та проти стягнення цих витрат відповідач не висловив заперечень. Щодо компенсації позиваці витрат на правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн, суд дійшов таких висновків. Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,р ахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі№ 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved