Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

у квітні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зауважила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі до 04.20.2020 року, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва. Позивач, зауважує, що малолітня донька проживає разом з нею в Турецькій Республіці, де донька навчається в місцевій школі, однак, [PERSON] , дитиною, її успіхами та станом здоров`я не цікавиться, покладених законодавством на нього обов`язків не виконує, матеріальної чи будь-якої іншої участі у вихованні доньки не приймає, не створює умов для отримання нею освіти. В зв`язку з викладеним, [PERSON] просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 19.05.2023 року відкрито провадження в указаній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 58). Ухвалою суду від 20.11.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 160). В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява, в якій адвокат Філіповська В.В. просить справу слухати за її відсутності. Позов підтримує та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд вказаної справи, в судове засідання не з`явився, правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав. Третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації належним чином повідомлена про розгляд вказаної справи, в судове засідання свого представника не направила. Пояснень на вказану позовну заяву від третьої особи до суду не надходило. У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами. З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим, суд, вважає, за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог. Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило. За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони в справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25.11.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 4). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2020 року в справі № 752/17582/20 шлюб між [PERSON] і [PERSON] , укладений 30.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис 763, розірвано (а.с. 17-20). Малолітня [PERSON] з 21.12.2022 року проживає разом з позивачем в Туреччині, а також відвідує навчальний заклад (а.с. 10-16). Згідно з судовим наказом від 11.02.2021 року в справі № 752/2936/21 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення до суду 25.01.2021 року до досягнення дитиною повноліття (21-21 зворот). Згідно з розрахунком заборгованості державного виконавця від 01.03.2024 року у ВП 71624713, станом на 01.03.2024 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 196 892,87 грн (а.с. 135-136). 01.04.2024 року до суду від Служби у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації надійшло клопотання, з якого вбачається, що огляду на те, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] із серпня 2023 року перебуває в Республіці Туреччині, а батько дитини [PERSON] , який запрошувався до Служби за місцем реєстрації, однак, не з`явився та пояснень не надав, в зв`язку із чим, Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації позбавлена можливості провести роботу щодо обстеження умов проживання дитини, з`ясування думки батька, інших обставин справи, тому надання висновкуГолосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією (органом опіки та піклування) щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] , відповідно до ст. 19 СК України не вбачається за можливе (а.с. 104-106). Як вбачається з наданих на виконання ухвали суду про витребування доказів від 21.08.2024 року відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, що отримані судом 11.09.2024 року, громадянином Грузії ПІБ латинськими літерами [PERSON], серія та номер паспорта [NUMBER] , [INFO] , востаннє здійснено перетин кордону: напрям - виїзд Київ-Тбілісі 07.06.2020 року (а.с. 146). Судом, виходячи саме з цих обставин і відсутності відомостей про повернення та перебування відповідача в Україні, не взято до уваги наявну в матеріалах справи заяву про визнання та задоволення вказаного позову, підписану від імені [PERSON] 25.09.2024 року, яка надійшла до суду 09.10.2024 року із адреси зареєстрованого місця проживання останнього в Україні ( [ADDRESS] ) (а.с. 148-149, 150) та постановлено, в зв`язку із цим, проводити розгляд вказаної справи в заочному порядку. Відповідно до положень п. 2 ч.1 ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Поведінка відповідача, який тривалий час взагалі не спілкується із дитиною, не виховує її, не утримує матеріально, що свідчить про його байдуже ставлення до дитини та про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 ч. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу необхідно приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. З огляду на вищевикладене, суд, вважає, що під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки без поважних причин, залишивши її без батьківської уваги та турботи. При цьому, має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно малолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Поведінка відповідача, який тривалий час взагалі не спілкується із дитиною, не виховує її, не утримує матеріально, свідчить про його байдуже ставлення до дитини та про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Суд, аналізуючи представлені докази в їх сукупності, вважає доведеним, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини, та, з огляду на ст. 164 СК України, згідно з якою батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вважає, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , підлягає задоволенню. При цьому, суд, враховуючи відсутність висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між сторонами та обставини неможливості надати відповідний висновок, який ґрунтується на обстеженні умов з огляду на те, що позивач з малолітньою дитиною та відповідач тривалий час проживають за межами України, зазначає, що ухвалення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України. Передбачена ч. ч. 4 та 5 ст. 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Саме до цього зводяться висновки, викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11.12.2023 року в справі № 523/19706/19. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Крім того, суд, зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача 1 073,60 грн сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved