Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Позивачказвернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Позов мотивовано тим, що 14.12.2023 року позивач уклала з відповідачем шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] . Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Дитина проживає разом з позивачем. Тому, враховуючи те, що проживання дитини з одним із батьків не звільняє іншого від обов`язку утримувати її, то позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття. У судове засідання позивачка не з`явилася, у позові просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, визнав позовні вимоги та просив звільнити від сплати судового збору. На підставі ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14.12.2023 року, який зареєстрований Сновською міською радою Корюківського району Чернігівської області, актовий запис №46. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] \~та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем, що підтверджується Актом фактичного місця проживання особі Сновської міської ради №170 від 25.03.2025 року. Згідно зі\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Конституцією України\~визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч. 8\~ст. 7 Сімейного кодексу України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч. 1\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У ч. 1\~ст.\~12\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" закріплено, що сім`я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З аналізу положення ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України вбачається, що розмір аліментів на одну дитину передбачено в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У зв`язку з наведеним та враховуючи, що обов`язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, а також те, що відповідач є працездатного віку, визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач просив звільнити його від сплати судового збору, надавши посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] , як на підставу звільнення. Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. В той час, п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» кореспондується із положеннями ст. 22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою передбачено, що ветерани війни, до яких належать учасники бойових дій, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від усіх судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Конструкція п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» вказує на категорію справ, в яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору. Якби лише наявність в особи такого статусу надавала у цій частині пільгу, то відпадала б необхідність у формулюванні другої частини зазначеної норми закону про уточнення характеру порушених прав. Таким чином, хоча вищезазначена норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак вони нерозривно пов`язані саме із статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не стосуються усіх прав людини і громадянина, які, в свою чергу, встановлені Конституцією України та іншими законами. Оскільки позовні вимоги про стягнення аліментів, не пов`язані з порушенням прав відповідача як учасника бойових дій, тому він не звільняється від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Таким чином, у відповідачі відсутні підстави для звільнення його від сплати судового збору у даній справі. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved