Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтранс Україна» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 16.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7172967 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору, сума кредиту складає 11000,00 грн. на строк кредиту 360 днів зі строком повернення кредиту 10.10.2024 року. ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 11000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 25.07.2024 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтранс Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу №25.07/24-Ф, згідно з умовами якого ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтранс Україна» права грошової вимоги за Кредитним договором. Заборгованість відповідача по Кредитному договору перед ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтранс Україна» не сплачена і складає: 11000,00 грн. - тіло кредиту, 20138,80 грн. - нараховані проценти та 13134,00 грн. - нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів за період з 25.07.2024 року по 22.09.2024 року. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтранс Україна» за кредитним договором № 7172967 від 16.10.2023 року в розмірі 44272,80 грн., з яких: 11000,00 грн. - сума кредиту; 20138,80 грн. - сума процентів за користування кредитом; 13134,00 грн. - нараховані позивачем проценти за 60 календарних дні за період з 25.07.2024 року по 22.09.2024 року. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] в користь ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтранс Україна» заборгованість за кредитним договором № 7172967 від 16.10.2023 року в розмірі 44272,80 грн., судові витрати по справі в сумі 2422,40 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У строк, встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов кредитних договорів відповідачем. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається, що, відповідно до укладеного договору № 7172967 від 16.10.2023 року, [PERSON] отримав кредит в розмірі 11000,00 грн., який мав бути повернутий до 10.10.2024 року зі сплатою 1,99% в день. Згідно Договору факторингу №25.07/24-Ф від 25.07.2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтранс Україна», ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтранс Україна» права грошової вимоги за Кредитним договором. Згідно витягу з Реєстру боржників - Додаток №1 до Договору факторингу №25.07/24-Ф від 25.07.2024 року, ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтранс Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 31138,80 грн., з яких: 11000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20138,80 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до розрахунку заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтранс Україна» за договором № 7172967 про надання споживчого кредиту від 16.10.2023 року за 60 календарних днів (з 25.07.2024 року по 22.09.2024 року), [PERSON] нараховані проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою 1,99% в день, що становить 13134,00 грн. Розрахунок суми боргу проведений відповідно до умов договору та заперечень не викликає. На даний час відповідачем борг за кредитним договором не сплачений, а тому суд визнає зобов`язання по вказаному кредитному договору не виконаними. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідач не подав. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 44272,80 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає\~2422,40 грн.\~понесених судових витрат по сплаті судового збору при зверненні до суду. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з поміж іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав суду: договір про надання правової допомоги від 26.08.2024 року; акт прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) згідно договору № 26/08-2024 від 26.08.2024 року; рахунок на оплату № 5268-21/10-2024 від 21.10.2024 року. В той же час, стороною позивача не надано суду документального підтвердження, що витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. було реально сплачено на рахунок адвоката. Згідно акта прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) згідно договору № 26/08-2024 від 26.08.2024 року, зазначена сума судових витрат підлягає оплаті протягом 30 днів з моменту набуття рішенням суду першої інстанції законної сили. Таким чином, позивач на момент постановлення даного рішення фактично не поніс зазначених витрат. А тому вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат в зазначеній сумі до задоволення не підлягає, оскільки понесення позивачем таких витрат не підтверджено документально.

Outcome: partial