Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

у грудні 2024 року представник товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» (далі ТДВ «СГ «Оберіг») Стецюра О. В. звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 серпня 2021 року в с. Софіївська Борщагівка, Бучанського району Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано майнових збитків. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.09.2021 у справі №369/11627/21 відповідача було визнано винним за вчинене правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] станом на дату скоєння ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-203330991. Відповідно до ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту «Renault» д.н.з. [NUMBER] складає 26 270,50 грн. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 11.10.2021 між потерпілою особою та ТДВ «СК «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 22 329,00 грн. Під час укладення полісу ЕР-203330991 страхувальник зазначив, що транспортний засіб «Renault» д.н.з. [NUMBER] не використовується як таксі/маршрутне таксі. У зв`язку з вищевказаним, на основі інформації, наданої страхувальником, було укладено поліс ЕР-203330991, яким було забезпечено транспортний засіб «Renault» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до наданої страхувальником інформації щодо транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] при укладенні полісу ЕР-203330991 було невірно зазначено Сфери використання транспортного засобу (К3) та застосовано коригуючий коефіцієнт лише - К3=1, оскільки в ході розслідування страхового випадку було встановлено що транспортний засіб «Renault» д.н.з. [NUMBER] використовується для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі. Підтвердженням даного факту є наявність на транспортному засобі «Renault» д.н.з. [NUMBER] ознак використання транспортного засобу для перевезення пасажирів і вантажів з метою отримання прибутку, а саме наліпок з логотипом служби таксі Uklon (ТОВ Уклон Україна). Крім того, відповідно до листа щодо надання інформації ТОВ Уклон Україна підтвердило факт використання даного транспортного засобу в якості таксі з 02.04.2021 по 16.05.2023. Таким чином, було встановлено факт використання транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі. Полісом ЕР-203330991 щодо транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] було застосовано коригуючий коефіцієнт К3=1, замість К3=1.1-1.4, тобто значно менший, ніж передбачено чинними нормативно-правовими актами. Враховуючи вину відповідача у настанні ДТП, порушення обов`язків, встановлених Законом № 1961-IV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «Оберіг» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 22329.00 грн. / 50% = 11,164,50 грн. Разом з позовними вимогами представник позивача просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7300,00 грн. 19 грудня 2024 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва справу передано до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області за підсудністю. 28 січня 2025 року ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області справу передано до Хорольського районного суду Полтавської області за підсудністю. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду даної справи був повідомлений належно, жодних клопотань чи заперечень суду не подав. На підставі статті 280 ЦПК України, з урахуванням позиції позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 12 серпня 2021 року в с. Софіївська Борщагівка, Бучанського району Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано майнових збитків. Згідно з постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.09.2021 у справі №369/11627/21 відповідача було визнано винним за вчинене правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850 грн (а.с.11). Вказана постанова суду набрала законної сили 24 вересня 2021 року. Згідно із частиною шостою статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг», що вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-203330991, згідно з умовами якого ліміт страхової відповідальності за заподіяну майну шкоду становить 130 000 грн (зворот а. с. 9). Встановлено, що [PERSON] звернувся до страховика із заявою на виплату страхового відшкодування за договором страхування № ЕР-203330991 у розмірі 22 329 грн у зв`язку з настанням страхового випадку 26.03.2021 (а.с. 15). Вказаний розмір страхового відшкодування було перераховано [PERSON] , що підтверджується платіжною інструкцією № 9530 від 26 жовтня 2021 року (а.с. 16). Згідно з ремонтною калькуляцією № 32430 від 31.08.2021 вартість ремонту транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] становить 26270.50 грн (а.с. 13-14). Відповідно до долученого до матеріалів справи розрахунку штрафних санкцій, який проводився за період з 05.04.2024 по 04.11.2024, розмір основного боргу складає 11.164,50 грн, 579, 60 грн - інфляційні втрати , 1731,41 грн - пеня, 195,84 грн - три відсотки річних, а в загальному - 13671,35 грн (а.с. 21-22). На підтвердження використання транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] в якості таксі з 02.04.2021 ТОВ "Уклон Україна" надало відповідь на адвокатський запит представника позивача, про те, що транспортним засобом виконане останнє замовлення 16.05.2023 (зворот а. с. 16-17). Позивачем долучено до матеріалів справи докази направлення відповідачу вимоги про виплату грошових коштів за вих. № 32430/32340/2 від 27.03.2024 (а.с. 18). Вказана вимога, згідно з копією витягу перевірки статусу відправлення, була повернута відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання (а. с. 20). Згідно із частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з пунктом 50 частини першої статті 1 ЗУ «Про страхування» страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства. Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку (пункт 54 частини 1 статті 1 ЗУ «Про страхування»). Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства (пункт 59 частини першої статті 1 ЗУ «Про страхування»). Відповідно до частин третьої, четвертої статті 102 ЗУ «Про страхування» у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим. Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта). У разі визнання випадку страховим страховик здійснює страхову виплату страхувальнику (іншій особі, визначеній договором страхування або законодавством) відповідно до умов договору страхування або законодавства. Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини першої статті 108 ЗУ «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із п.п. в) п. 38.1.1 статті 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Беручи до уваги положення статті 1191 ЦК України, пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, у ТДВ «СГ «Оберіг» виникло право зворотної вимоги до відповідача [PERSON] . На даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати ТДВ «СГ «Оберіг». З огляду на встановлені судом обставини справи, що підтверджені дослідженими судом доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. У відповідача виникло зобов`язання відшкодувати позивачу завдані збитки в порядку регресу в розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за полісом № ЕР-203330991, а саме: 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 22329,00/ 50% = 11,164,50 грн. Оскільки було встановлено факт використання транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі. Підтвердженням даного факту є наявність на транспортному засобі «Renault» д.н.з. [NUMBER] ознак використання транспортного засобу для перевезення пасажирів і вантажів з метою отримання прибутку, а саме наліпок з логотипом служби таксі «Uklon» (ТОВ «Уклон Україна»), а також підтвердження факту використання вказаного транспортного засобу ТОВ «Уклон Україна». Щодо стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. У постанові Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №452/3519/15 (провадження №61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. У Постанові від 25.09.2019 у справі №757/26834/15-ц (провадження №61-23871св18) Верховний Суд зазначив, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. У постанові ВС від 30.10.2019 у справі №200/4309/14-ц (провадження №61-23763св18) також зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання здійснюється незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Наведені позивачем нарахування інфляційних втрат, пені та 3 % річних перевірено, відповідачем вказане нарахування не спростовано згідно з положеннями статей 76-81 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача, пені, інфляційної складової та 3% річних від суми несвоєчасного здійснення оплати страхових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням статті 141 ЦПК України. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження судових витрат понесених позивачем у зв`язку з розглядом в суді справи № 756/15831/24 представником позивача було надано до суду договір № 32430/1 від 28.10.2024 про надання професійної правничої допомоги, укладений між товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» та адвокатом Стецюрою О. В., акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання професійної правничої допомоги № 32430/1 від 28.10.2024, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію довіреності № 2024/Ю/1/А від 01.01.2024. Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, враховуючи відсутність клопотань про зменшення витрат на правову допомогу від відповідача, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 7 300,00 грн правничої допомоги. З відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved