Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що останній є рідним братом [PERSON] , який є власником нерухомого майна, а саме: житлової квартири [ADDRESS] . 10.04.1998 [PERSON] рішенням Шевченківського районного суду м. Києва було визнано недієздатною особою. 03.11.1999 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва було задоволено позов прокурора в інтересах [PERSON] , яким договори купівлі-продажу від 21.04.1997 та 20.05.1997 було визнано недійсними, а спірну квартиру [ADDRESS] , було повернуто у власність [PERSON] . В якості забезпечення вищевказаного позову, прокурором Шевченківського району м. Києва до Державної реєстраційної служби було направлено листа № 490 від 25.11.1997 про накладення арешту на житлову квартиру [ADDRESS] . 25.03.2009 рішенням Подільського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано опікуном [PERSON] 05.08.2013 позивачем на адресу прокуратури Шевченківського району м. Києва було направлено заяву № 4669 щодо скасування арешту, накладеного в якості забезпечення позову на житлову квартиру [ADDRESS] . В листі Шевченківської прокуратури м. Києва № 73-666-13 від 04.09.2013 зазначено факт визнання недійсними згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.1999 договорів купівлі-продажу від 21.04.1997 та 20.05.1997 та що арешт № 16069014 на підставі листа прокуратури Шевченківського району м. Києва № 490 від 25.11.1997 підлягає скасуванню. 10.10.2013 Головне управління Міністерства юстиції України в місті Києві інформаційним листом № 34010/0/11-13 повідомило про відмову в знятті арешту на житлову квартиру [ADDRESS] мотивуючи свою відмову тим, що прокурор Шевченківської прокуратури м. Києва був зобов`язаний звернутися до Державної реєстраційної служби Головного управління Міністерства юстиції України в м. Києві не з листом, а з відповідною заявою. [INFO] помер [PERSON] , позивач [PERSON] звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини, після чого в спадковому реєстрі було зареєстровано та відкрито спадкову справу № 72161962. Відповідно до довідки № 151/02-14 від 20.09.2024 позивач є єдиним спадкоємцем свого померлого брата. 20.09.2024 позивач звернувся із відповідною заявою про зняття арешту на нерухоме майно № 189 в житловому будинку [ADDRESS] за № 75207786, однак отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, а тому позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 16.12.2024 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. В своїх запереченнях щодо заявлених позовних вимог представник відповідача зазначає, що Київська міська рада не є належним відповідачем у справі, оскільки не є а ні власником спірного майна, а також не є особою в інтересах якої накладено арешт на зазначене нерухоме майно, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки пред`явлені до неналежного відповідача. 19.12.2024 від представника відповідача на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.01.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач та його представник обґрунтовували позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є рідним братом [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] та копіями свідоцтва про народження [PERSON] Серії [NUMBER] та [PERSON] Серії [NUMBER] . [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1993, виданого на підставі розпорядження № 1344 від 17.12.1993 та зареєстрованого в реєстровій книзі за № 2311 від 24.12.1993 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 098842, індексний номер витягу № 13666325 від 29.11.2013. 10.04.1998 [PERSON] рішенням Шевченківського районного суду м. Києва було визнано недієздатною особою. 03.11.1999 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва було задоволено позов прокурора в інтересах [PERSON] , яким договори купівлі-продажу від 21.04.1997 та 20.05.1997 було визнано недійсними, а спірну квартиру [ADDRESS] було повернуто у власність [PERSON] . В якості забезпечення вищевказаного позову, прокурором Шевченківського району м. Києва до Державної реєстраційної служби був направлений лист № 490 від 25.11.1997 про накладення арешту на житлову квартиру [ADDRESS] . 25.03.2009 рішенням Подільського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано опікуном [PERSON] 05.08.2013 позивачем на адресу прокуратури Шевченківського району м. Києва була направлена заява № 4669, щодо скасування арешту накладеного в якості забезпечення позову на житлову квартиру [ADDRESS] . Відповідно до листа Шевченківської прокуратури м. Києва № 73-666-13 від 04.09.2013 підтверджено факт визнання недійсними згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.1999 договорів купівлі-продажу від 21.04.1997 та 20.05.1997 та зазначено, що арешт № 16069014 на підставі листа прокуратури Шевченківського району м. Києва № 490 від 25.11.1997 підлягає скасуванню. 10.10.2013 Головне управління Міністерства юстиції України в місті Києві інформаційним листом № 34010/0/11-13 повідомило про відмову в знятті арешту на житлову квартиру [ADDRESS] мотивуючи свою відмову тим, що прокурор Шевченківської прокуратури м. Києва був зобов`язаний звернутися до Державної реєстраційної служби Головного управління Міністерства юстиції України в м. Києві з відповідною заявою, а не з листом. [INFO] помер [PERSON] , а його брат, позивач, [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини, після чого в спадковому реєстрі було зареєстровано та відкрито спадкову справу № 72161962. Відповідно до довідки № 151/02-14 від 20.09.2024 позивач є єдиним спадкоємцем свого померлого брата. 20.09.2024 позивач звернувся із заявою про зняття арешту з нерухомого майна № 189 в житловому будинку [ADDRESS] за № 75207786, однак отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як випливає зі змісту статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. На сьогодні позивач позбавлений можливості отримати у спадщину майно, яке належало його померлому брату, через наявність арешту. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та зняття арешту нерухомого майна, який було накладено листом прокуратури Шевченківського району міста Києва № 490 від 25.11.1997, а саме на квартиру [ADDRESS] .

Outcome: approved