Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 18.04.2024 р. надійшли матеріали справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ СПЛІТ" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.01.2022 року між Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] укладений Кредитний договір №7/2759616. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконувала, внаслідок чого станом на 05.04.2024 у неї виникла заборгованість за договором у розмірі 180 106 грн. 35 коп., яка складається з строкової заборгованості у розмірі 88 135 грн. 70 коп., простроченої заборгованості 11 247 грн. 63 коп., нараховані відсотки 187 грн. 72 коп.; прострочені відсотки 53 535 грн. 30 коп.; комісії - 1 350 грн. 00 коп.; простроченої комісії - 25 600 грн. 29.08.2023 АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» було укладено договір про відступлення права вимоги № 4-2023, відповідно до якого АТ «Креді Агріколь Банк» передало ТОВ «Глобал Спліт», а ТОВ «Глобал Спліт» прийняло належні АТ «Креді Агріколь Банк» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників ТОВ «Глобал Спліт» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 7/2759616 від 13.01.2022 в розмірі 180 106 грн. 35 коп. Посилаючись на зазначені обставини, позивач звернувся до\~суду за\~захистом своїх\~правта просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 180 106 грн. 35 коп., яка складається з строкової заборгованості у розмірі 88 135 грн. 70 коп., простроченої заборгованості 11 247 грн. 63 коп., нараховані відсотки 187 грн. 72 коп.; прострочені відсотки 53 535 грн. 30 коп.; комісії - 1 350 грн. 00 коп.; простроченої комісії - 25\~600 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 19 квітня 2024 року відкрито провадження у справі № 522/6040/24-Е та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. 17 червня 2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій вказала, що частково заперечує проти позову, просила залишити лише тіло кредиту, з підстав викладених у запереченнях. 20 листопада 2024 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі (заперечення), в яких просили стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 180106,35 гривень та судовий збір. 22 квітня 2025 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. 22 квітня 2025 року відповідач звернулась до суду з заявою про проведення судового засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, додані до неї з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.01.2022 року між Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (далі - Банк, Кредитор) та [PERSON] (далі - Відповідач), укладений Кредитний договір №7/2759616 (а.с. 30-31). Згідно з п. 1.1. Кредитного договору, Кредитор надає Позичальнику кредит в сумі 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.) строком на 72 місяці(в) з 13.01.2022 року до 12.01.2028 року (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток №1 до Договору, що є його невід`ємною частиною), як День повернення кредиту. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору, Кредит надається позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок Позичальника № [NUMBER] . У відповідності до підпунктів 1.4.1-1.4.2 пункту 1.4. статті 1 Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 34.00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 1.35% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Договору. Підписанням Договору та Паспорту споживчого кредиту Позичальник замовляє у Банку супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості. Умови кредитування в Паспорті споживчого кредиту передбачали: комісію 1,35 % від початкової суми кредиту, яка сплачується щомісячно, в гривні, супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості, що включають в себе: моніторинг заборгованості, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, своєчасності сплати платежів. Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти за комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків Графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на Рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісії в день повернення кредиту. У випадку, якщо зазначений день повернення кредиту є неробочим, позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів та платіж за кредитом у попередній робочий день. Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору, Позичальник відповідає за виконання своїх зобов`язань за Договором усім своїм майном та коштами, на які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством України. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. Відповідно до п. 2.6 Кредитного договору, Банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за Договором, а також за договорами про забезпечення, будь-якій третій особі і повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про Позичальника та третіх осіб, з якими укладено договори про забезпечення, яка необхідна або яку Банк вважатиме доцільною. Так, 29.08.2023 АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» було укладено договір про відступлення права вимоги № 4-2023, відповідно до якого АТ «Креді Агріколь Банк» передало ТОВ «Глобал Спліт», а ТОВ «Глобал Спліт» прийняло належні АТ «Креді Агріколь Банк» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників ТОВ «Глобал Спліт» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 7/2759616 від 13.01.2022 в розмірі 180 106 грн. 35 коп. Таким чином, ТОВ «Глобал Спліт» набуло прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 7/2759616 від 13.01.2022. Оскільки, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, позивач, набувши право вимоги, звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Згідно з ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі\~ ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. На обґрунтування позовних вимог позивачем також надано паспорт споживчого кредиту (а.с.12-15), виписку по особовому рахунку [PERSON] (а.с. 27-29), заява-анкета на отримання готівкового кредиту (а.с. 54), розрахунок заборгованості [PERSON] перед АТ «Креді Агріколь Банк» за кредитним договором № 7/2759616 станом на 15.09.2023 (а.с. 8). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 7/2759616 станом на 15.09.2023 сума заборгованості [PERSON] становить 180 106 грн. 35 коп., яка складається з строкової заборгованості у розмірі 88 135 грн. 70 коп., простроченої заборгованості 11 247 грн. 63 коп., нараховані відсотки 187 грн. 72 коп.; прострочені відсотки 53 535 грн. 30 коп.; комісії - 1 350 грн. 00 коп.; простроченої комісії - 25\~600 грн. (а.с. 8). На підтвердження перерахування коштів на рахунок [PERSON] позивачем була надана платіжна інструкція № 41086933-1 від 13.01.2022 про зарахування на рахунок клієнта згідно договору\~\~№ 7/2759616 від 13.01.2022 коштів в розмірі 100 000 грн. (а.с. 17). Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Враховуючи те, що факт отримання кредитних коштів [PERSON] не спростований, вказаний кредитний договір є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому позов в частині стягнення строкової заборгованості у розмірі 88 135 грн. 70 коп. підлягає задоволенню. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача прострочену заборгованість\~\~ за кредитом у розмірі - 11 247 грн. 63 коп., заборгованість за нараховані відсотки 187 грн. 72 коп.; прострочені відсотки - 53\~535 грн. 30 коп.; комісії - 1 350 грн. 00 коп.; простроченої комісії - 25 650 грн. Відповідно до\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір\~\~процентів, та\~\~порядок\~\~їх\~\~сплати\~\~за\~\~ договором визначаються\~\~в\~\~договорі залежно від кредитного ризику,\~\~наданого забезпечення,\~\~попиту і пропозицій,\~\~які\~\~склалися\~\~на\~\~кредитному ринку,\~\~строку користування кредитом,\~\~розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на те, що позивачем ні в позовній заяві, ні в доданих документах не надано доказів на обґрунтування вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками, а саме: не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості за нарахованими відсотками, а тому, правових підстав для задоволення\~\~позову\~\~в частині стягнення заборгованості за нараховані проценти (відсотки) у розмірі 187 грн. 72 коп. та\~прострочені відсотки (проценти) у розмірі 53 535 грн. 30 коп. немає. Також, у порушення вищезазначених вимог\~ЦПК України, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку розміру комісії, яку він просить\~\~стягнути з відповідача та обґрунтованого розрахунку розміру простроченої заборгованість\~\~ за кредитом у розмірі\~\~11 247 грн. 63 коп., а отже правові підстави для стягнення з відповідача простроченої заборгованості\~за кредитом у розмірі\~11 247 грн. 63 коп., комісії у розмірі 1 350 грн. 00 коп. та простроченої комісії у розмірі\~\~ 25 650 грн. відсутні. Крім того, згідно з правовою позицією ВСУ у справі № 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті\~1,статті\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так,що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальна сума нарахованих відповідачу комісій за кредитним договором №7/2759616 від 13.01.2022 становить 27000,00 грн. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що: "надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою\~статті 228 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до ч. 5\~ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування"\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2\~ст. 215 ЦК України\~недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Сукупність наведених доказів, наданих позивачем та їх належна оцінка дають суду підстави для задоволення заявлених позивачем вимог, але частково з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену. У постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 ВП ВС зазначила, що фактично послуги з надання інформації по рахункам позичальника мають оплатний характер, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення кредитного договору, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Пунктом 1.4.2. Договору №7/2759616 від 13.01.2022 визначено, що обслуговування кредитної заборгованості (комісія, яка складає 1,35% у місяць від суми кредиту) включає надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо. Так як вказана інформація мала надаватися відповідачу на безоплатній основі, як споживачу послуг відповідно до вимог частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Так як вказана інформація мала надаватися відповідачу на безоплатній основі, як споживачу послуг відповідно до вимог частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача комісій за кредитним договором №7/2759616 від 13.01.2022 у загальній сумі 27000,00 грн. Також, у рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. У постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 Верховний Суд визначив, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. З викладеного, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 1350,00 грн. та заборгованості за простроченою комісією у розмірі 25650,00 грн. є такими, що не відповідають зазначеній вище позиції Верховного суду та принципам справедливості та добросовісності. Отже, позивачем не доведено правомірність нарахування вищевказаної суми комісії,\~а тому суд прийшов до висновку проте, що у стягненні з відповідача комісії слід відмовити. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст. 17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст. 1 Протоколу № 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном). За таких обставин, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ СПЛІТ", підлягає частковому задоволенню. Разом з тим, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 2056 від 10.04.2024 року. В зв`язку з тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то відповідно до статті 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання позовної заяви в сумі 1185,41 грн. (Розрахунок судового збору: 88135,70 (сума заборгованості, яка підлягає стягненню): 180106,35 (ціна позову) х 2422,40 грн. (сума судового збору) = 1185,41 гривень). На підставі викладеного та

Outcome: partial