Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

1.03.09.2024 [PERSON] звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури. 2.Позивач просить суд: -стягнути з Державного бюджету України компенсацію моральної шкоди, завданої їй незаконними діями органів прокуратури та суду в розмірі 3\~500\~000 грн. 3.20.09.2024 відкрито загальне позовне провадження. 4.04.10.2024 відповідач - Державна казначейська служба України подав відзив на позов. 5.09.10.2024 позивач подав відповідь на відзив. 6.25.10.2024 відповідач - Одеська обласна прокуратура подав відзив на позов. 7.11.02.2025 закрито підготовче провадження. 8.Позивач звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що вона з 24.03.2010 по 06.05.2011 перебувал під вартою, а з 06.05.2011 по 25.07.2024 під підпискою про невиїзд, у зв`язку з кримінальним обвинуваченням у кримінальному провадженні. В цей період під слідством та судом вона знаходилась з 24.03.2010 по 30.09.2018, тобто по дату, коли кримінальне провадження було закрито, після чого лише 25.07.2024 щодо неї було скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. З урахуванням інтенсивності та тривалості дії запобіжних заходів (14 років 4 місяці та 1 день) в межах кримінального провадження, [PERSON] оцінює моральні страждання у 3\~500\~000 грн. 9.Відповідач - Державна казначейська служба України проти позову заперечує. Позивач помилково ототожнює Казначейство з Державою України та Державним бюджетом України. Період її перебування під слідством та судом обрахований неправильно, оскільки кримінальне провадження відносно позивача було закрито 30.09.2018 та після цього до 25.07.2024 позивач не перебувала під слідством. Тому строк перебування позивача під слідством та судом у період з 24.03.2010 по 30.09.2018 становить 8 років 6 місяців 5 днів, тобто 102 місяці 4 дні. Вважає, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем у розмірі 3\~500\~000 грн. є необґрунтовано завищеним, а розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду в даному випадку має обраховуватися виходячи з суму 1 600 грн. за кожен місяць перебування під слідством. 10.Відповідач - Одеська обласна прокуратура позов проти позову заперечує. Наявність шкоди, не породжує абсолютного права на її відшкодування в тому розмірі, який заявлений позивачем, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-процесуальної відповідальності з наданням відповідних доказів щодо розміру заподіяної шкоди. Розмір моральної шкоди має розраховуватись виключно відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та з урахуванням ст. 8 Закону України «Про Державний бюджету України на 2024 рік», якою визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду складає 1 600 грн. Позивачем також не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного затримання та застосування запобіжного заходу, що виключає право на відшкодування шкоди за дані процесуальні дії. Вказана позивачем сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 3\~500\~000 грн. на думку відповідача позбавлена засад поміркованості, розумності, виваженості та справедливості, та є значно більшою, ніж достатньо для розумного задоволення потреб особи, а тому відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення компенсації у розмірі 3\~500\~000 грн. Судом встановлені такі обставини справи. 11.17.03.2010 старшим слідчим прокуратури Одеської області порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство - [PERSON] , [PERSON] та група невстановлених осіб заволоділи квартирою, яка належала [PERSON] ). 12.17.03.2010 прокурор Одеської області визначив підслідність справи слідчим прокуратури і направив її для розслідування в слідчий відділ прокуратури Одеської області. 13.24.03.2010 слідчий прокуратури Одеської області порушив кримінальну справу відносно оперуповноважених УБОЗ (Управління боротьби з організованою злочинністю) ГУМВС України в Одеській області [PERSON] та [PERSON] за ч.3 ст. 364 (зловживання владою) та ч. 4 ст. 190 (шахрайство) КК України за тим самим епізодом заволодіння квартирою, яка належала [PERSON] . 14.24.03.2010 слідчий затримав [PERSON] за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 , ч. 3 ст. 364 КК України. 15.26.03.2010 [PERSON] пред`явлено обвинувачення за ч. 4 ст. 190 КК України у заволодінні квартирою, яка належала [PERSON] ,. 16.27.03.2010 Приморський районний суд м. Одеси обрав [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з тих підстав, що обвинувачувана може ухилитись від слідства або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини в кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність. 17.02.04.2010 апеляційний суд залишив [PERSON] під вартою. 18.21.04.2010 слідчий прокуратури Одеської області порушив кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за ч.3 ст. 364 (зловживання владою) та ч. 2 ст. 190 (шахрайство) КК України та відносно [PERSON] та [PERSON] за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство). 19.21.05.2010 Приморський районний суд м. Одеси продовжив строк тримання [PERSON] під вартою до 4 місяців, тобто до 24.07.2010. 20.Усі зазначені справи розслідувались під № 051201000076. 21.20.07.2010 постановою апеляційного суду строк тримання під вартою [PERSON] було продовжено до 6 місяців. Постанова оскарженню не підлягала. 22.02.09.2010 старший слідчий прокуратури Одеської області перекваліфікував справу №051201000076 з ч. 2 ст. 190 на ч. 4 ст. 190 КК України та порушив кримінальну справу за ч. 4 ст. 190 КК України відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за ознаками шахрайства, вчиненого повторно, організованою групою в особливо великих розмірах - по епізодам заволодіння майном [PERSON] ; перекваліфікував справу №051201000076 з ч. 3 ст. 364 на ч. 3 ст.28 ч. 3 ст. 364 КК України та порушив кримінальну справу за ч. 3 ст.28 ч. 3 ст. 364 КК України відносно [PERSON] , [PERSON] за зловживання владою в складі організованої групи; порушив кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за ч.5 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.3 ст. 364 - пособництво у зловживанні владою в складі організованої групи. 23.17.09.2010 заступник прокурора Одеської області цю постанову слідчого про вчинення злочинів у складі організованої групи скасував. 24.Постановою апеляційного суду строк тримання під вартою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було продовжено до 9 місяців, тобто до 24.12.2010. Постанова оскарженню не підлягала. 25.08.12.2010 [PERSON] було пред`явлено обвинувачення в остаточній редакції за ч. 4 ст. 190 та ч.2 ст. 190 КК України за епізодами шахрайського заволодіння спільно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартирою та земельною ділянкою, які належали [PERSON] . 26.24.12.2010 заступник прокурора Одеської області затвердив обвинувальний висновок та 28.12.2010 апеляційним судом справу було направлено для розгляду до Київського районного суду м. Одеси. 27.Попередній розгляд справи було призначено на 21.02.2011. 21.02.2011 справу було призначено до розгляду на 11.03.2011. Запобіжний захід стосовно [PERSON] та інших підсудних було залишено тримання під вартою. 28.Постановою Київського районного суду м. Одеси від 06.05.2011 запобіжний захід стосовно [PERSON] було змінено, її було звільнено з-під варти в залі суду та обрано запобіжний захід підписку про невиїзд. 29.Таким чином, [PERSON] перебувала під вартою з 24.03.2010 до 06.05.2011, тобто 1 рік 1 місяць і 12 днів. 30.Вироком Київського районного суду м. Одеси від 15.07.2013 виправдано [PERSON] за ч. 4 ст. 190 та ч.2 ст. 190 КК України, у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину. 31.Ухвалою апеляційного суду від 14.03.2014 виправдувальний вирок було скасовано, справу було направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Відносно підсудних було залишено запобіжний захід підписку про невиїзд. 32.Під час нового розгляду справи, вироком Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2015 виправдано [PERSON] за ч. 4 ст. 190 та ч.2 ст. 190 КК України. у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину. Інших підсудних, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] також виправдано. 33.Ухвалою апеляційного суду від 28.04.2016 виправдувальний вирок скасовано, справу направлено прокурору Одеської області для додаткового розслідування. Відносно підсудних було залишено запобіжний захід підписку про невиїзд. 34.Апеляційний суд зазначив, що висновки суду першої інстанції про невинуватість [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не ґрунтуються на матеріалах справи, викладені судом у вироку покази підсудних та потерпілих ґрунтуються на припущеннях. Відсутні об`єктивні дані про те, що підсудним було відомо про здійснюване стосовно них спостереження та прослуховування телефонних розмов, та що вони умисно перекручували інформацію, стосовно якої велись розмови. Не перевірені обставини передачі [PERSON] записки з виправної колонії, з інформацією про прослуховування розмов, та обставини знаходження цієї записки у [PERSON] вже після проведеного у нього в будинку обшуку. 35.У зв`язку із набранням чинності КПК України 2012 року, після повернення кримінальної справи до прокуратури Одеської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) на підставі ухвали апеляційного суд 10.06.2016 було внесено відомості про злочин, передбачений ст. 364 ч. 3 КК України відносно [PERSON] та [PERSON] ; про злочин, передбачений ст. 190 ч. 4 КК України відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; про злочин, передбачений ст. 190 ч. 2 КК України відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; про злочин, передбачений ст. 146 ч. 2 КК України відносно [PERSON] та [PERSON] ; про злочин, передбачений ст. 189 ч. 3 КК України відносно [PERSON] та [PERSON] ; про злочин, передбачений ст. 383 ч. 2 КК України відносно [PERSON] Кримінальному провадженню присвоєно № 42016160000000487 від 10.06.2016. 36.31.05.2017 прокурором прокуратури Одеської області закрито кримінальне провадження №42016160000000487 від 10.06.2016 відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі ч. 1 п. 3 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Питання скасування запобіжного заходу - підписки про невиїзд в постанові не вирішено. 37.31.05.2017 старшим слідчим прокуратури Одеської області закрито кримінальне провадження №42016160000000487 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 383 КК України. 38.05.07.2017 заступник прокурора Одеської області скасував постанову старшого слідчого прокуратури Одеської області від 31.05.2017 про закриття кримінального провадження №42016160000000487 та надав вказівки у кримінальному провадженні. 39.30.09.2018 старший слідчий прокуратури Одеської області закрив кримінальне провадження №42016160000000487 від 10.06.2016 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 383 КК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Питання скасування запобіжного заходу - підписки про невиїзд в постанові не вирішено. Питання скасування арештів на майно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які було накладено у 2010 році під час досудового розслідування, в постанові не вирішено. 40.Про закриття кримінального провадження [PERSON] дізналась з відповіді Одеської обласної прокуратури від 12.03.2024 №31-1005ВИХ-24 на скаргу її адвоката, до якої було додано копію постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2018. 41.Запобіжний захід «підписку про невиїзд» відносно [PERSON] скасовано ухвалою слідчого судді від 25.07.2024. 42.Таким чином, [PERSON] перебувала під підпискою про невиїзд з 06.05.2011 до 25.07.21024, тобто 13 років 2 місяці 19 днів. 43.Всього [PERSON] перебувала під слідством та судом у кримінальній справі №051201000076 від 24.03.2010, кримінальному провадженні №42016160000000487 від 10.06.2016, та була під дією міри запобіжного заходу з 24.03.2010 по 25.07.2024, що становить 172 місяці та 1 день. Висновки суду. 44.Предметом спору є стягнення моральної шкоди, а підставою незаконне перебування позивача під слідством і судом та під дією запобіжного заходу в період з 24.03.2010 по 25.07.2024. 45.Відповідачі заперечують проти позовних вимог з підстав неправильного обрахунку періоду перебування під слідством та судом, неправильного застосування величини для обрахунку суми моральної шкоди та неналежності казначейської служби як відповідача у справі. 46.Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України). 47.Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 48.Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 49.Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України). 50.Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. 51.Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (стаття 1 зазначеного Закону). 52.Право на відшкодування шкоди виникає лише в разі повної реабілітації особи, про що зазначається в п. 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41. Такі правові позиції є усталеними, про що зазначено, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 522/2493/18. 53.До реабілітуючих підстав належать: відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпання можливості їх отримати. 54.Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. 55.Така підстава є реабілітуючою по своїй суті та передбачена п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону як підстава для відшкодування шкоди. 56.Отже, позивач має право на стягнення моральної шкоди. 57.Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 58.Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону відшкодування шкоди підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, наведених у ст. 1 цього Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода. 59.Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. 60.Тобто, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Визначений законом розмір - є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру законне містить. 61.Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. 62.Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. 63.Положеннями ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. 64.Тобто, Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. 65.Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальний розмір заробітної плати встановлений у розмірі 8 000 гривень, який чинний на час розгляду справи. 66.Суд не погоджується з доводами відповідачів про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із норм ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 грн. з огляду на таке. 67.У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц зазначено, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. 68.У постанові від 18.10.2023 у справі № 705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. 69.Таким чином, безпідставними є доводи представників відповідачів про поширення на спірні правовідносини ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», оскільки стягнення моральної шкоди з цих підстав регулюються ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», згідно з якою відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 70.Отже, моральна шкода у розмірі, мінімально визначеному ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» складає 8 000 грн. із розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. 71.Суд погоджується з тим, що внаслідок кримінального переслідування, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду порушено проголошенні ст.ст. 29, 30, 33, 41 Конституції України права на свободу та особисту недоторканність, гарантії недоторканості житла [PERSON] , її права на свободу пересування, права на вільний вибір місця проживання, право на вільне залишення території України з урахуванням не скасування запобіжного заходу - підписки про невиїзд. 72.Також суд вважає обґрунтованими посилання позивача, що в наслідок розпочатої кримінальної справи та обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, тримання під вартою, в подальшому знаходження під процесуальними обмеженнями, пов`язаними із підпискою про невиїзду, тривалої правової боротьби для доведення своєї невинуватості, реальної загрози бути засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі через невизнання вини у вчиненні інкримінованого злочину, [PERSON] пережила душевні страждання внаслідок яких їй заподіяно моральну шкоду. 73.Отже, позивач набула право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з розрахунку розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 8 000 грн., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на 01.04.2025. 74.Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. 75.Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. 76.Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 383/596/15, від 22.04.2019 у справі № 236/893/17, від 29.05.2019 у справі № 522/1021/16-ц, від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17, від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц. 77.Водночас суд зауважує, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. 78.Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації тощо. 79.Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. 80.Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. 81.Суд погоджується з тим, що таке тривале безпідставне притягнення позивача до кримінальної відповідальності, затягнутий процес досудового розслідування та судового розгляду призвели до моральних страждань, що настали у зв`язку з тримання під вартою, заборонами, доведеністю своєї невинуватості, реальної загрози бути засудженим, підпискою про невиїзд. 82.Кримінальне провадження щодо [PERSON] тривало з 24.03.2010 по 30.09.2018, строк її перебування під вартою становить з 24.03.2010 до 06.05.2011, що є триваючим обмеженням в свободі пересування. 83.Суд також враховує період з 06.05.2011 по 25.07.2024 дію міри запобіжного заходу у вигляду підписки про невиїзд [PERSON] , що також є триваючим обмеженням в свободі пересування та фактично відносно неї діяли обмеження, передбачені запобіжним заходом. 84.Таким чином, [PERSON] перебувала під слідством та судом у кримінальній справі №051201000076 від 24.03.2010 та у кримінальному провадженні №42016160000000487 від 10.06.2016, а також була під дією запобіжного заходу з 24.03.2010 по 25.07.2024, тобто протягом періоду з 24.03.2010 по 25.07.2024, що становить 172 місяці та 1 день. 85.Внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, застосування незаконних запобіжних заходів [PERSON] перебувала під слідством та судом з 24.03.2010 по 25.07.2024. 86.Протягом усього цього часу позивач зазнавала страждання у вигляді негативних емоцій людини, абсолютної невизначеності стосовно своєї долі та відсутності ефективного способу правового захисту своїх прав. Таким чином суд погоджується, що тривалі неправомірні дії правоохоронних органів призвели до погіршення емоційного здоров`я позивача. 87.Все це у сукупності призводило до систематичного стресового стану позивача, необхідності тривалий час доводити свою невинуватість. 88.Отже, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди за кожен місяць слід виходити з урахуванням мінімальної зарплати станом на дату розгляду справи, що дорівнює 8 000 грн. за кожен місяць. Тому за вказаний період підлягає стягненню компенсація моральної шкоди у розмірі 1\~376\~258,06 грн. (172 місяці х 8 000 грн. (місячна мінімальна заробітна плата на час розгляду справи) = 1\~376 000 грн.; 258,06 грн. (за один день) х 1день = 258,06 грн.) 89.Водночас суд не знаходить підстав для відшкодування моральної шкоди понад 1\~376 000 грн., тобто 3\~500\~000 грн., як оцінено позивачем, оскільки не доведено такого розміру, а компенсація 1\~376 000 грн. є достатньою. 90.Крім того, суд зазначає, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). 91.Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. 92.У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. 93.Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. 94.Згідно висновків Верховного Суду від 27.11.2019 по справі № 242/4741/16-ц вбачається, що тлумачення ч. 2 ст. 30 ЦПК України (нині ч.2 ст.48 ЦПК) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача, а відповідачем є держава. 95.Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, зазвичай, має орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17). 96.Згідно з п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. 97.Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. 98.Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 1\~376\~258,06 грн.

Outcome: partial