Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулося до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просило стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за абонентське обслуговування, МЗК, гаряче водопостачання (постачання гарячої води) у розмірі 48\~416, 50 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 4\~536, 33 грн., 3% річних у розмірі 1\~380, 25 грн, а також судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП\~«Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії та рішення Черкаського міськвиконкому № 520 від 24.05.2000 забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси, в тому числі надає послуги з централізованого опалення в будинку [ADDRESS] . Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Квартира [ADDRESS] від`єднана від системи ЦО та теплопостачання. Плата нараховується за абонентське обслуговування (ГВП), абонентське обслуговування (ТЕ) та місця загального користування (МЗК). Витрати на опалення МЗК мають нести усі мешканці багатоквартирного будинку, як ті у кого відсутні індивідуальні прилади обліку, так і ті, у кого встановлений квартирний засіб обліку теплової енергії. Згідно з п. 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності пропорційно опалювальній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу, затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315. У квартирі [ADDRESS] встановлений лічильник обліку гарячого водопостачання, тому згідно пункту 20 вищевказаних Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до п. 26 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 №\~1182 обсяги спожитої у будівлі гарячої води та обсяги теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) визначаються та розподіляються між споживачами відповідно до Методики розподілу, згаданої вище. Згідно інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі протягом всього спірного періоду. Відповідачі своєчасно з січня 2013 року не вносили плату за отримані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.04.2024 складає 48\~416,\~50\~грн. Фактично споживши вищезазначені послуги, відповідачі не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій, щодо їх наявності, якості чи кількості. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачу житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі. Відповідно до п.п. 5, 10, 11 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договором, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг, інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачам на суму боргу нараховано інфляційні збитки у розмірі 4\~536, 33 грн. та 3% річних у розмірі 1\~380, 25 грн. На підставі викладеного вище, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за абонентське обслуговування (ТЕ), абонентське обслуговування (ГВП), МЗК, гаряче водопостачання, інфляційну складову, 3% річних, а також сплачений судовий збір. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.09.2024 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 08.01.2025 до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, у яких зазначено, що лист-розрахунок по о/р [NUMBER] є по суті випискою з особового рахунку, що є належним доказом по нарахуванням по особовому рахунку Відповідачів. Щодо позовної давності просила врахувати положення Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 розділ Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо зупинення перебігу строку позовної давності у період дії воєнного стану. Зазначено, що з позовом позивач звернувся до суду 19.08.2024. З розрахунку заборгованості по о/р вбачається, що борг у відповідачів виник саме з січня 2013 року, відповідачами оплата за надані послуги вносилась періодично та в більших обсягах ніж нарахування (у січні 2022 внесені 26, 06\~грн, враховуючи нарахування за грудень 2021 18, 16 грн). 17.11.2025 до суду надійшли додаткові пояснення відповідачів, у яких зазначено, що 03.04.2006 квартира [ADDRESS] відключена від опалення, про що складено Акт відключення опалення, затверджений сторонами, у тому числі інженером-інспектором ДП «Черкаська ТЕЦ», отже постачання теплової енергії в квартиру не здійснювалось. Відповідно до Акту від 16.05.2006 корінні крани гарячої води були опломбовані та працівниками Водоканалу зафіксовані показники. Станом на 15.10.2024, відповідно до Акту підтверджений факт пломбування корінних кранів гарячої води та зазначені показники, які не змінились з моменту опломбування у 2006 році. До вимог мають бути застосовані строки позовної давності, оскільки позивач зареєстрований в м. Черкаси, має у своєму штаті юристів, знав про порушене право, суди в м. Черкаси не припиняли свою роботу на в період дії коронавірусної хвороби, ні під час дії військового стану, а тому посилання позивача на ці норми законодавства є нічим іншим, як намаганням без реальних вагомих причин визнати пропущення строків на звернення до суду поважними. 30.01.2025 до суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, у якій представник позивача просила поновити процесуальний строк для подання заяви про зменшення позовних вимог, прийняти до розгляду вимоги позивача з урахуванням проведеного перерахунку заборгованості, стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за абонентське обслуговування, МЗК, гаряче водопостачання у розмірі 15\~681, 51 грн, інфляційну складову в сумі 2\~293, 87 грн, три відсотки річних в сумі 775, 99 грн та судовий збір. Крім того, 30.01.2025 надійшла заява про долучення до матеріалів справи розрахунків заборгованості. Заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом. 14.02.2025 до суду надійшла заява відповідача про долучення до справи заяви від 10.02.2025 до позивача про надання розрахунків. 07.03.2025 до суду надійшли додаткові пояснення відповідачів, у яких зазначено, що фактично позивачем на надано відповідачу жодних послуг, отже у відповідача не може виникати грошове зобов`язання. Позивачем не надані розрахунки абонентського обслуговування та МЗК. Враховуючи недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, порушення строку позовної давності просили відмовити у задоволенні позовної заяви. 18.03.2025 до суду надійшла заява представника позивача про поновлення строку для подання заяви про зменшення позовних вимог та зменшення позовних вимог з урахуванням проведеного коригування по о/р [NUMBER] , у якій представник позивача просила розглядати вимоги позовної заяви: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за абонентське обслуговування ГВП, функціонування систем ГВП, функціонування систем ГВП, функціонування систем теплової енергії, МЗК у сумі 12\~328,\~55\~грн, інфляційну складову в сумі 2\~293, 87 грн, три відсотки річних в сумі 775, 99 грн та судовий збір. До заяви долучений розрахунок заборгованості. Заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом. 26.03.2025 до суду надійшла заява відповідачів, у якій відповідачі просили відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача Гребенюк О.В. просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, зазначила, що всі нарахування щодо постачання теплової енергії та гарячої води відповідачів були скасовані, залишились тільки нарахування по абонентському обслуговуванню, функціонуванню систем та місцям загального користування, які повинні сплачуватись відповідачами. Щодо застосування строків позовної давності просила врахувати положення ЦК про зупинення строків позовної давності на період карантину та введеного військового стану. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовної заяви, вважає нарахування неправильними, оскільки послуги від позивача не отримує, тому просила відмовити у задоволенні позову. Крім того, просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, повідомлявся про дату та час розгляду справи належним чином. Дослідивши вимоги та заперечення сторін, докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши сторони, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як визначено в ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 14 ЦК України). Основні засади організаційних, господарських відносин між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, які на час розгляду справи по суті хоч і втратили чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 85 від 02.02.2022, проте період, за який виникла заборгованість у відповідача, підпадає під їх регулювання. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ). Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтями 7, 8 вказаного вище Закону визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача - є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законо давства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 № 374 та рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 та № 1480 від 31.10.2007 надає послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання (постачання гарячої води) у будинку [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] від`єднана від системи централізованого опалення (теплопостачання), тому ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» нараховується плата за абонентське обслуговування внутрішньобудинкових систем, функціонування систем та опалення місць загального користування. Згідно листа\~Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради № 6120/11925-01-10 від 21.05.2024, станом на 20.05.2024 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . З листа-розрахунку по ОР № 60685119, долученого до заяви про зменшення позовних вимог від 18.03.2025 вбачається, що станом на 01.04.2024 за адресою: [ADDRESS] виникла заборгованість за абонентське обслуговування внутрішньобудинкових систем, опалення місць загального користування та внесках у розмірі\~12 328, 55 грн., оскільки їх оплата споживачами не проводилася. Заборгованість складається: функціонування систем (ТЕ) 63,\~75\~грн, абонентське обслуговування (ТЕ) 258,\~59 грн, постачання ТЕ на загальнобудинкові потреби 11\~213, 02 грн, плата за абонентське обслуговування (ГВП) 253,\~61 грн, функціонування систем (ГВП) 539, 58 грн. Вказаний розрахунок є зрозумілим, чітким та об`єктивним, а тому суд вважає його належним та допустимим доказом існування заборгованості відповідачів перед позивачем у розмірі, що заявлений до стягнення. Пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Відповідно до ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» співвласникам, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, здійснюються нарахування за теплову енергію витрачену на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. З огляду на встановлені факти і безпосередньо досліджені докази, що їх підтверджують, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», є доведеними та обгрунтованими, оскільки встановлено, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідачі зобов`язані здійснювати оплату за бонентське обслуговування (ТЕ), абонентське обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП, функціонування систем теплової енергії, МЗК, наведені розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Черкаської міської ради, а відповідно і не спростовані відповідачами. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення із відповідачів солідарно 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, то суд зазначає про таке. Згідно ч.2ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 2\~293, 87 грн та 3% річних в сумі 775, 99 грн у зв`язку із простроченням відповідачами оплати комунальних послуг. Суд перевірив означені розрахунки на предмет їх відповідності положенням ч.2\~ст.625 ЦК України\~та встановив, що позивачем вони виконані у відповідності до означеної норми матеріального права, а також з врахуванням суми боргу відповідачів. Водночас матеріали справи не містять будь-яких контррозрахунків відповідачів щодо помилковості або неправильності їх проведення позивачем. Частиною 1ст.81\~ЦПК України передбачено, що\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що і позовна вимога про стягнення із відповідачів солідарно 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання є доведеною та обґрунтованою. Водночас, згідно правового висновку щодо застосування судом позовної давності, що викладений у п.7.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018у справі№910/18560/16 (провадження№\~12-143гс18), застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. Відповідачами у справі заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача. Згідно зі\~ст 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3, 4\~ст. 267 ЦК України). За загальним правилом ч.1\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, за змістом ст. 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України), установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. У зв`язку із цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»,\~розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України\~«Про правовий\~режим воєнного\~стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Воєнний стан неодноразово було продовжено і є діючим, станом на день розгляду судом цієї справи. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022,розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України доповнено, зокрема, п. 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану". З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки з 12.03.2020 на всій території України запроваджений загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан і відповідно станом на 19.08.2024 (дата подання позовної заяви) діяв на усій території України, позивач звернувся з вимогами до суду поза межами позовної давності, а саме щодо позовних вимог про стягнення боргу і додаткових вимог в частині інфляційних втрат та 3% річних, що нараховані на вказану суму, за період з 2013 року до березня 2017 року. Отже, до позовних вимог, що нараховані до березня 2017 року судом застосовано строк позовної давності. Із урахуванням застосованого строку позовної давності з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за абонентське обслуговування (ТЕ), абонентське обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП, функціонування систем теплової енергії, МЗК у розмірі 9\~498, 74 грн, інфляційні втрати у розмірі 834,98 грн, 3% річних у розмірі 448, 78 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» задоволені частково, то з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення в рівних частках судовий збір у розмірі 2\~120 грн, тобто по 1\~060 грн із кожного.

Outcome: partial