Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд зобов`язати Біляївський відділ державної виконавчої служби Одеського району Одеської області зняти арешт з двоповерхового мансардного будинку [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження Біляївським відділом державної виконавчої служби районного управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АВ 958988 від 27.07.2010 року, реєстраційний номер обтяження: 10077661. В обґрунтування позову зазначено, що позивач на праві приватної власності є власником двоповерхового мансардного будинку [ADDRESS] . Право власності набуте на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 19.12.2007 року, видане на підставі рішення №154 від 29.11.2007 року виконавчим комітетом Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області. З 2023 року позивач працює директором приватного акціонерного товариства «Одеський завод оздоблювальних матеріалів». Маючи зобов`язання, згідно з контрактом, виконувати завдання акціонерів товариства, [PERSON] звернулася до банківської установи, однак їй було відмовлено у надані послуг, оскільки в неї є арешт на майно, яке належить їй на праві приватної власності. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна за №геg 2 # 000846545641 від 18.10.2023 року, на двоповерховий мансардний будинок [ADDRESS] відділом державної виконавчої служби Біляївського управління юстиції накладено арешт на підставі заяви відповідача 27.10.2007 року. Позивачем надіслано запит до Державної виконавчої служби, згідно із листом-відповіддю від 24.10.2023 року №48119/21.12 повідомлено, що інформація щодо арешту в Автоматизованому реєстрі виконавчих проваджень - відсутня, виконавче провадження на примусовому виконанні - відсутнє, відповідно до Порядку роботи з документами в органах ДВС, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 25.12.2008 року № 274/5 термін зберігання завершених проваджень становить 3 роки. Представник позивача Демінська К.В. у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Представник Біляївського відділу\~державної виконавчої\~служби в\~Одеському районі\~Одеської областіПівденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи наявний відзив, в якому представник позивача просив справу розглянути за його відсутності. Від Біляївського відділу\~державної виконавчої\~служби в\~Одеському районі\~Одеської областіПівденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень інформація щодо арешту нерухомого майна, на підставі якого 27.10.2010 року на нерухоме майно боржниці, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , накладено арешт (АВ №958988) - відсутня. Відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 25.12.2008 року №274/5, термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 19.12.2007 року, [PERSON] на праві приватної власності належить двоповерховий мансардний будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 28.08.2007 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» було видано технічний паспорт на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації про державний реєстр прав на нерухоме майно №геg 2 # 000846545641 від 18.10.2023 року, на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт, на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції від 27.07.2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АВ №958988, номер запису про обтяження: 10077661. Біляївський відділ\~державної виконавчої\~служби в\~Одеському районі\~Одеської областіПівденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом №48119/Н.12 від 24.10.2023 року повідомив [PERSON] про те, що інформація щодо арешту нерухомого майна, на підставі якого, 27.10.2010 року на нерухоме майно боржника, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , накладено арешт (АВ №958988) у Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня (виконавче провадження на примусовому виконанні не перебуває). Відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 25.12.2008 року №274/5, термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з майна рекомендовано звернутися до суду. У листі Біляївського відділу\~державної виконавчої\~служби в\~Одеському районі\~Одеської областіПівденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом №38064/Н.12 від 05.06.2024 року зазначено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень інформація щодо арешту нерухомого майна, на підставі якого 27.10.2010 року на нерухоме майно боржника, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , накладено арешт (АВ №958988) - відсутня. Відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 25.12.2008 року №274/5, термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. 07.01.2025 року за вих. №74215/Н.12 Біляївським відділом державної\~виконавчої служби\~в Одеському\~районі Одеської\~областіПівденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було надіслано лист до Одеського державного нотаріального архіву з проханням надати копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АВ №958988 від 27.07.2010 року, реєстраційний номер обтяження: 10077661. Одеський державний нотаріальний архів Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом від 29.01.2025 року №218/01-20 повідомив, що документи Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на державне зберігання до Одеського державного нотаріального архіву не передавалися, тому надати копію постанови від 27.07.2010 року немає можливості. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до п. 2 вищевказаної Постанови позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частиною 2 ст. 30 ЦПК України визначено, що\~позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 5 ст.\~55\~Конституції України гарантовано, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст.ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що у всіх інших випадках, крім передбачених ч.4 ст.59 цього Закону, арешт може бути знятий за рішенням суду. Виходячи з вищевикладеного, за наявності арешту (обтяжень), накладеного на майно [PERSON] , порушується її право власності, гарантоване Конституцією України, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Оскільки у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, суд приходить висновку щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON] про зняття арешту. Разом з цим, суд враховує відсутність відповідних виконавчих проваджень на примусовому виконанні у Біляївському відділі державної\~виконавчої служби\~в Одеському\~районі Одеської\~областіПівденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Доказами згідно зі\~ст. 76 ЦПК України\~є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. Отже, суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту з майна, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved