Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування вимог у позовній заяві зазначено, що через відсутність взаєморозуміння спільне життя подружжя не склалось, вони проживають окремо декілька років, припинили ведення спільного господарства. Фактично шлюбні відносини припинені, подальше збереження шлюбу\~ суперечить інтересам обох сторін. Ухвалою суду від 20.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без її присутності, повідомив суд, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, повідомила суд, що з позовними вимогами позивача згодна. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них ( ч.2 ст. 112 СК України). У постанові від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що 28 вересня 2016 року між сторонами укладений шлюб, зареєстрований Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №78, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 28ю09.2016 року. У шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копіями актів цивільного стану про їх народження. Подружжя протягом декількох років разом не проживає, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинили. Причиною є - різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сторони дійшли\~ спільної думки, що\~ шлюб носить формальний характер і не може бути збереженим. Вирішуючи відповідно до ст. 111 СК України необхідність вжиття заходів щодо примирення подружжя, суд ураховує, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. У випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про\~ неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Матеріали справи не містять відомостей про незгоду одного з подружжя на розірвання шлюбу. Навпаки позивач наполягає на формальному характері шлюбу, продовження якого буде суперечити кожному зі сторін. Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для вжиття заходів до примирення сторін. Дослідивши письмові докази, вимоги та обґрунтування позовної заяви, з`ясувавши взаємостосунки сторін, мотиви розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність у сторін неповнолітніх дітей, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дітей, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами може бути припиненим шляхом його розірвання. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Питання щодо прізвища відповідачка [PERSON] не порушує.\~ За змістом ч. 2 ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved