Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

В березні\~2025\~року Кредитна\~спілка «СуперКредит»»\~(далі\~КС «СуперКредит»)\~звернулось суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~кредитної лінії,у якому позивач просив стягнути з [PERSON] борг у сумі 13246,69 грн., а також судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн. та на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що 17.03.2023 року між КС «СуперКредит» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №СК43/26/2023 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитна лінія) (далі кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 15000,00 грн. 17.03.2023 року позичальник звернулася з заявою, в якій просила надати в межах ліміту відкритої йому за кредитним договором лінії транш у сумі 15000,00 грн. 17.03.2023 року між позивачем та відповідачем укладено Додатковий договір про транш № 1 та погоджено графік платежів по кредиту та процентів. Відповідно до п 3.1 Договору кредит мав надаватися відповідачу у національній валюті, після підписання Договору та Додаткового договору про транш готівкою в касі кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням позичальника на його банківський рахунок, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, вказаного в розділі 10 договору або у відповідних додаткових договорах (за наявності). Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу кредит в сумі 15000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №65 від 17.03.2023 року. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору плата за користування кредитом (проценти) становить 60 % річних. Прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів (п. 3.5 договору). Однак відповідачем було порушено умови кредитного договору, а саме: зобов`язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж зазначені в додатковому договорі про транш №1, що підтверджується розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитному договору, з якого вбачається, що заборгованість [PERSON] перед позивачем станом на 17.03.2025 року складає 13246,69 грн., з яких: 8671,18 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 4575,51 грн. - сума заборгованості по процентах за період з 01.05.2024 року по 17.03.2025 року. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01.04.2025 року прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано сторонам по справі подати відзив та відповідь на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданому до суду позові просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилася,\~про дату,\~час та\~місце слухання\~справи повідомлена\~у встановленому законом порядку, про причини неприбуття суд не повідомила, відзив на позов не подала. Відтак, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін та їх представників. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.03.2023 року між КС «СуперКредит» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір про споживчий кредит №СК43/26/2023 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитна лінія) (далі кредитний договір), за яким кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 15000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, цільового використання та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 договору). Позичальник зобов`язаний повертати кредит та сплачувати нараховані проценти в порядку, визначеному договором та останнім укладеним додатковим договором про транш до договору, що є невід`ємною частиною договору (п.п. 2 п. 2.4 договору). Кредитодавець зобов`язаний сплачувати нараховані проценти і повертати передбачену графіком платежів частину кредиту щомісяця не пізніше 24 числа, вказаного в останньому укладеному додатковому договорі про транш (п.п. 7 п. 2.4 договору). Відповідно до п 3.1 Договору кредит мав надаватися відповідачу у національній валюті, після підписання Договору та Додаткового договору про транш готівкою в касі кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням позичальника на його банківський рахунок, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, вказаного в розділі 10 договору або у відповідних додаткових договорах (за наявності). Плата за користування кредитом (проценти) становить 60% річних. Тип процентної ставки - фіксована (п. 3.2 договору) Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів. Строк, на який надається кредит та графік платежів зазначаються у додатковому договорі про транш, що є невід`ємною частиною договору. У разі отриманні кредиту траншами, сторони вносять зміни до графіку платежів шляхом підписання відповідного додаткового договору про транш (п.3.3 договору). Сторони домовились, що строк позовної давності за цим договором складає 10 років, у тому числі щодо неустойки (п.3.4 договору). Прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів (п.3.5 договору). Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до 17.03.2025 року (строк дії договору 24 місяці). 17.03.2023 року [PERSON] звернулася з письмовою заявою до КС «СуперКредит» про надання в межах ліміту відкритої їй за кредитним договором №СК43/26/2023 від 17.03.2023 року черговий транш в сумі 15000,00 грн. 17.03.2023 року між КС «СуперКредит» та [PERSON] було укладено Додатковий договір про транш №1 до кредитного договору, відповідно до п.1 якого його сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику транш в розмірі 15000,00 грн. З врахуванням вказаного траншу сума залишку виданого позичальнику кредиту складає 15000,00 грн. Сторонами також погоджено графік щомісячних платежів, який складається з частини кредиту та відсотків (п. 3). Додатковий договір про транш є невід`ємною частиною кредитного договору №СК43/26/2023 від 17.03.2023 року (п. 5). Позивач виконав умови Додаткового договору про транш №1 до кредитного договору та зарахував кошти згідно заяви відповідача від 17.03.2023 року на зарахування коштів в сумі 15000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 65 від 17.03.2023 року. Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору сторони за не виконання чи неналежне виконання зобов`язання за Договором несуть відповідальність згідно чинного законодавства та умов цього Кредитного договору. В порушення вказаних умов кредитного договору, [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого, згідно розрахунку нарахування процентів та штрафних санкцій по Договору, станом на 17.03.2025 року виникла заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 13246,69 грн., з яких: 8671,18 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 4575,51 грн. - сума заборгованості по процентах за період з 01.05.2024 року по 17.03.2025 року. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як зазначено у ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ч. 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як зазначено у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що кредитний договір є двосторонньою угодою і має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит (певну грошову суму) та набуває право вимоги на повернення наданих грошових коштів і сплати процентів, а позичальник несе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту і сплати процентів. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи факт підписання відповідачем [PERSON] договору, а також додаткового договору про транш шляхом накладення особистого письмового підпису, суд вважає, що укладення договору про споживчий кредит №CK43/26/2023 від 17.03.2023 року відбулось, відповідачу було надано суму кредиту. Відповідачем кредитний договір не оспорювався. За таких обставин, суд, виходячи із наданого розрахунку позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість договором про споживчий кредит №CK43/26/2023 від 17.03.2023 року, в розмірі 13246,69 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 22.10.2024 року між КС «СуперКредит» та адвокатом Стародуб І. В. укладено договір про надання правничої допомоги. Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 22.10.2024 року, адвокат Стародуб І. В. надала клієнтові КС «СуперКредит» послуги ознайомлення з матеріалами справи, підготовки та написання позовної заяви щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по договору про споживчий кредит №СК43/26/2023 від 17.03.2023 року. Згідно платіжної інструкції №443 від 18.03.2025 року КС «СуперКредит» сплатив на користь адвоката Стародуб І. В. в рахунок сплати згідно Договору надання правничої допомоги від 22.10.2024 року (за позовом до [PERSON] ) суму в розмірі 3000,00 грн. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості. Враховуючи наведене, а також положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат такими, що підлягають до задоволення, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача 3000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1, та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved