Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

У грудні 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 80428,97 грн та судових витрат в розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 листопада 2023 року [PERSON] шляхом обміну електронними повідомленнями уклала з ТОВ «Бізнес Позика» договір № 480375-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в обумовленому сторонами договору розмірі шляхом перерахування на банківську картку позичальника, яка вказана позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. 24.02.2023 ТОВ «Бізпозика» та [PERSON] шляхом обміну електронними повідомленнями уклали додаткову угоду № ДУ №1 до договору № 480375-КС-001 про надання кредиту та підписали її у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти в розмірі 30550,00 грн, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 80428,97 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 21000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах 59428,97 грн. Крім того, представник позивача у прохальній частині позовної заяви просив витребувати у АТ «Ощадбанк» письмові докази, які становлять банківську таємницю, щодо того чи випускалась банківська картка з відповідним номером на ім`я відповідача, а також про рух коштів по зазначеній банківській картці за відповідний період. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, витребувано письмові докази, які становлять банківську таємницю. Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до\~правил ст.\~178\~ЦПК України відповідач не скористалась своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Також відповідач не подала заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу за відсутності представника позивача за правилами спрощеного позовного провадження, не заперечував проти ухвалення судом заочного судового рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином. 31.03.2025 у судовому засіданні відповідач вимоги позову не визнала, пояснила, що дійсно отримала у позивача кредит в розмірі 21000,00 грн на лікування матері і за домовленістю з позивачем у лютому 2024 «закрила його». Вказала, що на початку строку кредитування не мала можливості вчасно вносити оплату по кредиту, тому за перший місяць кредитування вона внесла лише 5550,00 грн, в подальшому за усною домовленістю з працівником позивача в телефонній розмові збирала гроші до лютого 2024. За три тижні до дати укладення додаткової угоди щодо продовження строку кредиту їй знову зателефонував представник позивача і спитав чи зібрала вона гроші і чи може закрити кредит. Вона повідомила, що майже назбирала 25000,00 грн, але треба ще трішки часу. Домовились чекати до 24.02.2024. В цей день їй на телефон надійшло повідомлення про сплату 25000,00 грн. Це була та сума, внісши яку вона закривала повністю кредит, за усною обіцянкою представника банку, наданою їй в телефонному режимі. Знаючи про таку домовленість вона зайшла в особистий кабінет користувача та натиснула на екрані телефону підтвердження про сплату 25000,00 грн. Потім зайшла на сайт кредитодавця і побачила, що відомості про наявність у неї боргу за кредитом відсутні. Так вона переконалась, що угода про погашення кредиту виконана представником банку, оскільки до цієї проплати вона там бачила суму боргу. У зв`язку з цим була впевнена, що питання вирішено і за домовленістю з позивачем вона погасила кредит повністю на обумовлених усно умовах. Не знала, що в момент підтвердження оплати 25000,00 грн фактично уклала додаткову угоду про продовження строку кредитування. Вона не бажала продовжувати строк кредиту, бо з позивачем вони домовились про його остаточне закриття внесенням 25000,00 грн. Довідалась про борг лише після отримання документів від суду. До отримання повідомлення від суду представники позивача їй жодного разу не телефонували і будь-які листи від них не надходили. Пояснила, що не має можливості сплатити ці кошти, оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищі. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Зважаючи на те, що у встановлений судом строк відповідач не подав до суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вирішує справу, відповідно до правил частини п`ятої статті 279 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні 14.04.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 21.04.2025 (з урахуванням вихідних днів). Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке. 13.11.2023 року ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] уклали договір № 480375-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями. Договір підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2.1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 21000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Відповідно до п. 2.3 договору, кредит надається строком на 24 тижні. Згідно з п. 2.4. договору, Стандартна процентна ставка за кредитом в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом в день 1,15012099 фіксована. Відповідно до п. 2.5 договору, комісія за надання кредиту становить 3150,00 грн. Згідно з п. 2.7-2.9 договору, строк дії договору до 29.04.2024. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 54600,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 9168,16 процентів. Відповідно до п. 3.2.2. договору, сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений у п.3.2.3. та додатку №1 до договору (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня прострочення платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п.3.2.3.1. Додатку №1 до Договору, та до закінчення терміну дії договору. Згідно з п. 3.5 договору, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі ця сума вимоги кредитодавця у такій черговості: у першу чергу прострочена сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом, у другу чергу сума кредиту та проценти за користування кредитом, у третю чергу неустойка (штраф) та інші платежі відповідно до договору. 24.02.2024 ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] шляхом обміну електронними повідомленнями уклали додаткову угоду №ДУ №1 до договору № 480375-КС-001 про надання кредиту та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов додаткової угоди, сторони домовились внести зміни в п. 2.7 договору та викласти цей пункт «термін дії договору» в новій редакції, а саме: «термін дії договору до 21.09.2024». За твердженням позивача відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав до суду документ з назвою «Розрахунок заборгованості за кредитом у гривні», згідно з відомостями якого залишок заборгованості згідно кредитного договору станом на 26.11.2024 складає 80428,97 грн, з яких сума прострочених платежів по тілу кредиту 21000,00 грн, сума прострочених платежів по процентах 59428,97 грн. Відповідно до повідомлення АБ «Ощадбанк» № 46/1211/7930/2025/БП від 21.01.2025, наданого на вимогу суду, в установі на ім`я відповідача імітовано платіжну картку № [NUMBER] . Згідно з наданою позивачем інформаційною довідкою від 28.11.2024 та наданою АТ «Ощадбанк» випискою руху коштів по банківському рахунку на картковий рахунок [PERSON] перераховувались кошт у сумі, що відповідає розміру отриманого кредиту. Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки руху коштів по банківському рахунку вбачається, що відповідач на виконання умов кредитного договору сплатила 30550,00 грн.\~\~ Нормативно-правове обґрунтування. Згідно\~зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно зі\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 639 ЦК України,\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1\~ст. 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова\~установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Закон України «Про електронну комерцію»\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У\~статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію»\~встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до\~ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»,\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11 лютого 2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 вище зазначених Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил. Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил). Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України,\~обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає таке. З матеріалів справи суд встановив, що у спірних правовідносинах кредитор свої зобов`язання за договором виконав та надав позичальнику кредит в обумовленому договором розмірі. На підтвердження існування у відповідача заборгованості\~\~за кредитним договором\~до позовної заяви позивач надав розрахунок заборгованості. Крім цього, суд задовольнив клопотання позивача та витребував у банку-емітента виписку по рахунку за договором та підтвердження щодо власника банківської картки, на яку здійснено переказ коштів за договором кредиту. Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 виклав правовий висновок, за яким банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відомостями виписки по особовому рахунку відповідача підтверджено обставини видачі кредиту та його розмір. Окрім того, суд встановив, що відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості, що підтверджується відомостями виписки по особовому рахунку, а також розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що факт укладення означеного кредитного договору і його неналежне виконання боржником підтверджений належним чином. Відомості виписки по особовому рахунку відповідають інформації, що зазначена у розрахунку заборгованості. Також суд враховує, що відповідач у судовому засіданні визнала обставини укладання договору та отримання у користування кредитних коштів у розмірі 21000,00грн. Крім цього, суд враховує, що відповідач здійснила часткове погашення за договором кредиту, внісши на рахунок позивача кошти в розмірі 30550,00 грн. Вказана обстави на підтверджена позивачем у позовній заяві, а також доданими до неї та витребуваними судом доказами. Водночас суд бере до уваги таке. Верховний Суд у постанові від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначив, що договір, як приватноправова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину ? це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. У постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) Верховний Суд висновував, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, суд вважає, що стягнення заявленої позивачем заборгованості повинно відбуватись відповідно до чітко обумовлених контрагентами кредитного договору умов. Такий підхід відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. У зв`язку з викладеним суд звертає увагу на наступне. У цій справі суд встановив, що позивач та відповідач уклали договір про надання споживчого кредиту. Згідно з п. 3.5 договору, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі ця сума вимоги кредитодавця у такій черговості: у першу чергу прострочена сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом, у другу чергу сума кредиту та проценти за користування кредитом, у третю чергу неустойка (штраф) та інші платежі відповідно до договору. Суд встановив, що у спірних правовідносинах відповідач здійснювала часткову сплату за вказаним договором, а саме: 28.11.2023 внесла кошти у розмірі 4550,00 грн, 11.12.2023 у розмірі 1000,00 грн та 24.02.2024 у розмірі 25000,00 грн. Водночас зі змісту наданого позивачем розрахунку вбачається, що до розміру заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) такі сплати відповідача позивач не зараховував, натомість врахував 3150,00 грн у рахунок погашення комісії за договором, а решту ? на погашення процентів. Таку черговість зарахування коштів суд вважає безпідставною, адже відповідно до п. 3.5 договору у першу чергу сплачується прострочена до повернення сума кредиту. Суд встановив та бере до уваги, що у розрахунку зазначено, що відповідні платежі здійснені відповідачем за межами базового періоду й рахуються як прострочена заборгованість. В спірних правовідносинах внесені відповідачем суми здійснених платежів були недостатніми для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі. Отже, на підставі визначених у п. 3.5 договору умов ці суми мали бути зараховані у першу чергу на погашення простроченої суми кредиту. Однак, на порушення умов укладеного між сторонами договору, позивач цього не вчинив за жодної зі здійснених відповідачем сплат, у зв`язку з чим тіло кредиту станом на день звернення до суду з цим позовом залишилось незмінним (21000,00 грн). Суд вважає, що такі дії позивача суперечать умовам укладеного з відповідачем правочину та порушують права відповідача. Конституційний Суд України у Рішенні у щодо офіційного роз`яснення положення другої рецензії преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 вказав, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому принципу захисту у відповідних правовідносинах, викликає дію рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено в ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. За наведених обставин, виходячи з умов укладеного сторонами в справі договору та графіку платежів, позичальник мав сплачувати проценти за користування кредитними коштами виходячи із суми кредиту у розмірі\~21000,00 грн та у строк до 25.11.2023 сплатити комісію з надання кредиту в розмірі 3150,00 грн і частково погасити проценти. Починаючи з 08.01.2024 зараховані кошти мали зараховуватись на погашення залишку по основній сумі кредиту. Отже, внесені відповідачем кошти у розмірі 25000,00 грн на підставі п. 3.5 договору позивач повинен був першочергово зарахувати у рахунок простроченої суми кредиту. При цьому суд враховує, що такі кошти відповідач внесла після 08.01.2024. Суд наголошує, що умови угод, їх укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Вказане свідчить про недотримання позивачем погоджених з відповідачем умов договору щодо черговості зарахування здійснених нею сплат на погашення кредитного зобов`язання у спірних правовідносинах. У зв`язку з цим суд вважає, що внесені відповідачем кошти у розмірі 25000,00 грн на підставі п. 3.5 договору підлягають першочерговому зарахуванню у рахунок простроченої суми кредиту. Отже, наявні підстави для зміни черговості зарахування внесених відповідачем платежів. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У зв`язку з цим суд вважає, що суду не надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, який відповідає погодженим його сторонами умовам щодо черговості зарахування внесених боржником коштів, а наданий позивачем розрахунок свідчить про істотні порушення цих умов, які позбавляють суд можливості встановити дійсний розмір заборгованості. Отже, позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунку, реальний розмір заборгованості відповідача не доведений належним чином, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Вирішуючи цю справу, суд враховує практику суду апеляційної інстанції щодо оцінки вказаних доказів (постанова Київського апеляційного суду від 28.01.2025 у справі № 755/19965/23). Хоча рішення апеляційного суду не є обов`язковими для суду першої інстанції, суд бере до уваги, що забезпечення єдності судової практики та однакове застосування закону є завданням всіх судів. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи результат\~вирішення цієї\~справи розподіл судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed