Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 30 вересня 2024 року звернулася [PERSON] із зазначеною позовною заявою до [PERSON] , в якій просить збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року для утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнувши з [PERSON] по 3196 грн. щомісячно з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування\~доводів позову\~позивач посилається на те, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , який в подальшому змінив ім`я на [PERSON] . Від даного шлюбу вони мають 2 синів- [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 05 жовтня 2018р. по справі 204/3984/18 було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] у розмірі по 1000,0 грн. щомісячно на кожну дитину починаючи з 06 червня 2018 р. і до повноліття дітей. Оскільки син [PERSON] [INFO] , вже досяг 18-ти річного віку, то відповідно розмір аліментів на утримання молодшого сина [PERSON] , [INFO] , складає 1000,0 грн щомісячно, що у недостатній мірі покриває витрати на утримання дитини. Позивач вважає, що розмір аліментів на утримання сина [PERSON] необхідно збільшити до 3 196 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, оскільки дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий рівень не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. 28 січня 2025 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; 50 відсотків для дітей віком від 6 до 18 років - 1598,00 гривень. Станом на сьогодні позивачка отримує аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн., що менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач повідомляє, що крім аліментів, які сплачуються на підставі рішення суду, відповідач надає додаткову фінансову допомогу безпосередньо сину на картку. Відповідачем додатково до встановленої рішенням суду суми аліментів на картку сина було перераховано 6 300,00 грн. Крім того, додатково до встановленої рішенням суду суми аліментів на картку позивачки відповідачем було перераховано 20 вересня 2024р. та 22 вересня 2024р. загальну суму у розмірі 12 500,00 грн. з призначенням платежу «Аліменти від [PERSON] для [PERSON] ». Таким чином, за період з 20 вересня 2024р. по 15 січня 2025р. відповідачем додатково до встановленої рішенням суду суми аліментів було перераховано на утримання сина 18 800,00 гривень. У зв`язку з чим вбачається, що фактично підстав для збільшення розміру аліментів немає. 17 березня 2025 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що додатково до встановленої рішенням суду суми аліментів на картку позивачки відповідачем було перераховано 01 вересня 2024р. 6000,00 грн., 05 вересня 2024р. 1000,00 грн., 10 вересня 2024p. 1 000,00 грн. на загальну суму 8 000,00 грн. Таким чином, за період з 01 вересня 2024р. по 14 березня 2025р. відповідачем додатково до встановленої рішенням суду суми аліментів було перераховано на утримання сина 42 600,00 гривень. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 30 вересня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.10-11). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.12-13). До суду 01 жовтня 2024 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.12-13). Ухвалою судді від 04 жовтня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів. (а.с.16-17). В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог позовну заяву просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на той факт, що відповідачем в добровільному порядку надаються грошові кошти на рахунок дитини та позивача. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року по цивільній справі № 204/3984/18 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 1000 грн. на кожного, починаючи з 06 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с.8-9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] у сторін є спільна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. (а.с.7) Відповідачем до матеріалів справи долучено виписки по картковим рахункам, з яких вбачається, що за період з 01 вересня 2024р. по 14 березня 2025р. відповідачем додатково було перераховано на утримання сина 42 600,00 гривень. (а.с.35-43,56-63). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів;\~ доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Ураховуючи зміст ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, визначеного за домовленістю між батьками або рішенням суду. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей\~182-184,\~192 СК України. За змістом статті 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. У частині четвертій статті 10\~ЦПК України і статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Звертаючись до суду із позовними вимогами про зміну розміру аліментів та способу їх присудження, позивач посилалась на обставину підвищення прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Частина 2 статі 182\~СК України встановлює, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами\~СК України, так і ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням того, що розмір аліментів який визначений судовим рішенням від 05 жовтня 2018 року недостатній для забезпечення гармонічного виховання та утримання дитини, суд дійшов до висновку про часткову\~можливість збільшення\~розміру стягнутих аліментів з твердої грошової суми у розмірі 1 000 грн. щомісячно, на 1\~598 грн щомісячно щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви. Згідно із роз`ясненнями наданими у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Обговорюючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: partial