Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

У червні 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Криштоф Ростислав Степанович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дітей. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На момент звернення до суду діти проживають разом із батьком за адресом: [ADDRESS] . Мати дітей починаючи з 2018 року проживає у Сполучених Штатах Америки. Позивач зазначив, що у 2018 році він разом із відповідачкою, яка на той час була вагітною другою дитиною [PERSON] , поїхали до США по туристичній візі. Після приїзду у США батьками було прийняте рішення про народження молодшої дитини у вказаній країні. Враховуючи прийняте рішення батько привіз до США їх старшого сина [PERSON] . Після народження у США молодшої доньки [PERSON] відповідачка повідомила позивача, що вона не має наміру повертатись в Україну. Позивач змушений був повернутись в Україну оскільки у нього окрім спільних дітей з відповідачкою є ще старша донька від інших стосунків - [PERSON] , [INFO] . Після повернення в Україну наявна віза була скасована, а у відкритті нової візи до США позивачу було відмовлено. Таким чином, з кінця 2018 року він не міг потрапити до США, однак весь час виконував свій батьківський обов`язок, утому числі щодо матеріального утримання дітей шляхом надсилання грошей на банківську картку відповідачки. Позивач зазначає, що після почату повномасштабної війни в Україні у 2022 році він нарешті потрапив до США. По прибуття до США він звернув увагу на неналежне ставлення відповідачки до батьківських обов`язків, а також помітив зловживання нею алкоголем, внаслідок чого прийняв рішення про повернення назад в Україну разом із дітьми. Також позивач зазначає, що в Україні стосовно відповідачки здійснюється досудове розслідування за фактом підробки документів. Відтак, позивач вважає, що визначення місця проживання дітей разом із ним сприятиме якнайкращим інтересам дитини, у зв`язку із чим просив суд позов задовольнити. До позовної заяви представник позивач адвокат Криштоф Ростислав Степанович долучив копії наступних документів: свідоцтва про народження дітей, паспортів дітей для виїзду закордонних, акт обстеження проживання дітей разом із батьком, довідку про громадянство молодшої доньки [PERSON] , банківські виписки про надсилання коштів відповідачці на утримання дітей, фотографії дітей, витяг з ЄРДР щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, довідку про доходи позивача. На підставі зазначеного позивач просив суд: - визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 31 липня 2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Євглевського Володимира Олексійовича надійшов до суду відзив на позов. У відзиві на позов представник зазначає, що відповідачка позовні вимоги не визнає. В обґрунтування своєї позиції представник зазначає, що з 2018 року до червня 2024 року діти проживали у США разом із відповідачкою [PERSON] . При цьому представник відповідачки зазначає, що у 2024 році позивач, підробивши документи, незаконно, без дозволу матері вивіз дітей із США в Україну. Також представник відповідачки зазначає, що рішенням Верховного Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго від 14 червня 2024 року по справі № 23FL004023C на підставі положень Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 1980 року, встановлено повну юридичну та фізичну опіку матері над дітьми, а позивача зобов`язано повернути неповнолітніх дітей до Сан-Дієго, Каліфорнія, США. Станом на даний час відповідачка звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про визнання та звернення до виконання зазначеного рішення суду США на території України. На підтвердження зазначених вище обставин, а також обставин належного виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків під час проживання з дітьми у США представник відповідачки надав суду копії наступних документів: рішення суду США від 14 червня 2024 року по справі № 23FL004023C, свідоцтва про народження дітей, паспортів дітей, документів щодо профілактичних щеплень дітей та їх медичного обслуговування у США, довідки про відвідування дітьми дошкільних закладів освіти та початкової школи у США, довідки щодо наявності у відповідачки самостійного доходу у США та відсутності у відповідачки судимості в Україні. Разом із клопотанням від 08 серпня 2024 року представником [PERSON] долучено до матеріалів справи договір оренди відповідачкою житла у США. Обидві сторони долучили до матеріалів справи фотографії, на яких вони зображені разом із дітьми. На підставі зазначеного, представник відповідача [PERSON] - адвокат Євглевський В.О. просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відповіді на відзив, поданої до суду 07 листопада 2024 року, представник позивача адвокат Криштоф Ростислав Степанович зазначив, що згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 66 цього Закону права та обов`язки батьків і дітей, крім випадків, передбачених статтями 67, 67-1, 67-4 цього Закону, визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Відтак, враховуючи обставини, що діти та їх батьки є громадянами України спір щодо визначення місця проживання дітей необхідно розглядати за законами України. Також представник позивача посилався на норму ст. 19 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 1980 року ніяке рішення, прийняте відповідно до цієї Конвенції, щодо повернення дитини, не розглядається як встановлення обставин будь-якого питання про піклування. Окрім цього, представник позивача зауважив, що у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від постанова від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22) наведений правовий висновок, згідно якого спір між батьками щодо місця проживання дитини може бути вирішений по суті не лише після повернення дитини до держави постійного місця проживання, як цього вимагають положення Гаазької Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 1980 року. На думку суду факт проживання дитини за кордоном не є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання такої дитини разом з одним із батьків в Україні. При цьому, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22) відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 759/96/18 (провадження N№61-4906св22), згідно якого спір між батьками щодо місця проживання дитини може бути вирішений лише після повернення дитини до держави постійного місця проживання. До суду було подано копію закордонного паспорту [PERSON] з відміткою про скасування візи до США, копію повідомлення про відмову у наданні позивачу візи до США, копії довідок про навчання дітей у приватній школі, копії характеристик позивач та дітей, виданих за місцем праці та навчання відповідно, копія акту обстеження умов проживання позивача разом із дітьми, копії медичних довідок про несудимість та про не перебування на обліку у психіатра чи лікаря нарколога, висновки психолога та копію висновку судового експерта про проведення судової психологічної експертизи. На підставі зазначеного представник позивача [PERSON] - адвокат Криштоф Р.С. просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні 11.04.2025 року позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. У судовому засіданні 11.04.2025 року представник позивача [PERSON] - адвокат Криштоф Р.С., підтримав позовні вимоги позивача у повному обсязі, просив їх задовольнити. У судовому засіданні 11.04.2025 року відповідачка [PERSON] , яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечувала щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні 11.04.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвоката Михайлик С.І. заперечувала щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. У судове засідання 11.04.2025 року представник третьої особи Служби у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши доводи сторін та дитини [PERSON] , вивчивши надані письмові докази у сукупності та покази свідка, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Між позивачем та відповідачкою існує конфлікт з приводу місця проживання їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження від 18 вересня 2015 року серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] народився [INFO] у місті Києві Україна. Громадянство України [PERSON] , [INFO] , підтверджується паспортом громадина України для виїзду за кордон від 29 січня 2024 року № [NUMBER] , виданого органом 3USA4. Згідно свідоцтва про народження № [NUMBER] , виданого в штаті Каліфорнія округ Сан-Дієго США, [PERSON] , народилася [INFO] у місті Чула-Віста округу Сан-Дієго США. Громадянство України [PERSON] , [INFO] , підтверджується довідкою від 14 листопада 2023 року №61412/29-536-93, виданою Генеральним консульством України в Сан-Франциско, а також паспортом громадина України для виїзду за кордон від 29 січня 2024 року № [NUMBER] , виданого органом 3USA4. Суд також установив обставини видачі [PERSON] у серпні 2018 року паспорту [NUMBER] , зі змісту якого вбачається про закінчення терміну його дії 13 серпня 2023 року. Зі змісту Акту від 25 червня 2024 року №1/04/-818, складеного депутатом Вишневої міської ради Бойко Павлом Петровичем за участі позивача та його сусідів, вбачається, що діти проживають разом із батьком за адресом: [ADDRESS] . Факт проживання позивача разом із дітьми за вказаним вище адресом підтверджується Актом обстеження умов проживання від 08 липня 2024 року, складеним Службою у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району. Зі змісту цього акту вбачається, що у будинку чисто, затишно і зроблений ремонт, а діти проживають в окремих кімнатах, в яких є все необхідне для їх проживання та розвитку. У дітей наявний сезонний одяг та засоби гігієни, стосунки між батьком та дітьми дружні та довірливі. Відповідно до характеристики від 08 жовтня 2024 року №68, виданої ТОВ «Приватний ліцей для дівчат «Леді», [PERSON] з 02 вересня 2024 року навчається у вказаному ліцеї. Зарекомендувала себе як старанна дисциплінована, працелюбна, уважна та товариська учениця. Має навчальні досягнення високого та достатнього рівня, здібності до вивчення іноземних мов, має авторитет серед однокласників. Батько [PERSON] цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до її виховання в сім`ї. Зі змісту характеристики від 08 жовтня 2024 року №88, виданої ТОВ «Приватний ліцей для хлопчиків «Кадетство» вбачається, що [PERSON] розпочав освітній процес з 4-го класу, а саме з 02 вересня 2024 року. За даний період навчання [PERSON] проявляє себе активним учасником освітніх процесів ліцею, активно працює на уроках, демонструє позитивний результат у засвоєнні матеріалу, демонструє помітні результати з фізичної культури, спортивних танців і вогневої підготовки. Активну участь у житті і всебічному розвитку [PERSON] баре батько, який постійно цікавиться успіхами сина. Тато [PERSON] забезпечує всім необхідним для його здорового і щасливого дитинства. Дитина завжди чиста та охайна, має всі необхідні речі для навчання в ліцеї. Згідно довідки від 08 жовтня 2024 року, виданої ТОВ «Бізнес Тревел Груп» батько дітей позитивно характеризується за місцем його роботи. Відповідно до довідки про доходи від 17 жовтня 2024 року, виданої ТОВ «Бізнес Тревел Груп» [PERSON] має самостійний дохід, розмір якого складає 37 500, 00 грн. на місяць. Згідно довідки від 25 червня 2024 року, виданої власником сімейного дитячого закладу [PERSON] , [PERSON] відвідував дитячий садок з 31 січня 2019 року по 27 серпня 2021 року, а [PERSON] - з 01 травня 2021 року по 11 серпня 2023 року. Довідкою від 20 червня 2024 року, виданою початковою школою Вашингтона підтверджуються обставини, що [PERSON] є учнем цього навчального закладу з 30 серпня 2021 року, а [PERSON] - з 21 серпня 2023 року. Зі змісту довідки, виданої страховим агентством [PERSON] , вбачається про наявність [PERSON] доходу у розмірі 1500, 00 доларів США. В матеріалах справи також наявний договір оренди, зі змісту якого вбачається, що відповідачка разом із дітьми з липня 2020 року по липень 2021 року орендувала житло у місті Сан-Дієго штату Каліфорнія США. Місячна плата за оренду житла складала 1054,00 доларів США. Відповідно до психологічного висновку спеціаліста [PERSON] від 08 жовтня 2024 року [PERSON] демонструє прихильність до батька, який є для нього основною фігурою підтримки та турботи. Він відчуває себе комфортно і безпечно у присутності батька. Взаємини з матір`ю характеризуються емоційною дистанцією та певним негативним ставленням, що може бути наслідком попереднього досвіду взаємодії та обмеженого контакту з нею. Спеціалістом рекомендовано продовжувати стосунки дитини з батьком та за можливості покращити контакти з матір`ю для відновлення та зміцнення зв`язків. Згідно висновку цього ж спеціаліста від 08 жовтня 2024 року стосовно визначення психоемоційного стану та діагностики прихильності [PERSON] ставлення дитини до батька характеризуються високою мірою прив`язаності, позитивними емоціями, потребою в постійному близькому психологічному контакті. Дівчинка демонструє високу емоційну прихильність до батька, він є для неї основною фігурою підтримки. Саме батька дівчинка чітко пов`язує з відчуттям захищеності та безпеки. Спеціалістом рекомендовано продовжувати стосунки дитини з батьком та за можливості покращити контакти з матір`ю для відновлення та зміцнення зв`язків. У висновку від 16 жовтня 2024 року №Е/01/02/24 судовий експерт [PERSON] (свідоцтво № 43-23/П, дійсне до 20.06.2026, видане на підставі рішення №2 від 20.06.2023 року Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) зазначає: «За результатами проведення експертних психологічних досліджень експерт прийшов до наступних висновків у межах відповіді на питання, що були поставленні перед ним. На момент дослідження [PERSON] , [INFO] - зовнішньо відкрита, охоче йде на продуктивний контакт та співпрацю, на запитання експерта формулює судження щодо своєї життєвої ситуації, але при цьому, в силу свого малого віку, не має власної сформованої життєвої позиції. Дитина сугестивна, піддається зовнішньому впливу. Вона, очевидно, віддзеркалює реакції оточуючих та їх ставлення до актуальної ситуації. Батько для дівчинки має функціональне значення для задоволення нагальних потреб та, можливо, поведінкового зразка. [PERSON] близькість дитина очевидно отримує від батька та брата [PERSON] , взаємодія з якими насичена як емоційно, так і функціонально. [PERSON] , [INFO] має наступні індивідуально-психологічні особливості: можлива недостатність почуття безпеки, посилена захисна установка. Проявлена незріла реакція на емоційні стимули, порушення емоційної сфери. Негативно сприймається сімейна ситуація. Батько сприймається позитивно. Матір сприймається негативно. Оцінка сімейної ситуації дитиною [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (донька) має залежність від впливу батька [PERSON] , [INFO] як найбільш значимої дорослої особи у житті дитини. Установити психологічний портрет [PERSON] - матері малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] , як зі слів дітей, так і при безпосередньому психологічному дослідженні, її вплив на формування дітьми ставлення до сімейної ситуації, особливості її виховної поведінки, спрямованості особистості, необхідної для виховання дітей в межах цього експертного провадження не представляється можливим. Враховуючи результати експертизи [PERSON] , [INFO] з урахуванням його індивідуально-психологічних властивостей, інтелекту, властивостей емоційно-вольової сфери, спрямованості особистості має необхідні для виховання дітей психолого-педагогічні якості. Особливості його виховної поведінки, що визначаються в даному експертному психологічному дослідженні, позитивно впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] та сприяють стабільності емоційного стану дітей, наявності почуття безпеки та стабільності.» Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 25 листопада 2024 року №3/02-3861 щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітніх дітей разом із батьком [PERSON] . У вказаному висновку зазначено, що мати дітей [PERSON] наразі не планує повертатись в Україну, оскільки постійно проживає у США та має там роботу. Зі слів [PERSON] вона не може приїхати до України та проживати з дітьми так як на неї відкрите кримінальне провадження. Крім того, у висновку органу опіки та піклування зазначено про створення батьком належних умов за місцем їх спільного проживання. Допитана в судовому засіданні 31.03.2025 року свідок [PERSON] , [INFO] , повідомила суду про те, що їй відомі випадки вживання [PERSON] алкоголю під час проживання свідка у США. У відповідності із вимогами ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У відповідності із ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Вимогами ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України передбачено , що якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 30 березня 2021 року при розгляді справи №542/1428/18 (провадження № 61-18612св19) зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. З аналізу судової практику касаційного суду щодо забезпечення найкращих інтересів дітей під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини вбачається, що сам факт запровадження на території України воєнного стану не є достатньою підставою для визначення місця проживання дитини з одним із батьків; обставини, пов`язані із безпекою дитини та наслідками бойових дій, є істотними, підлягають встановленню та оцінці судом; вирішуючи спір про місце проживання дитини під час воєнного стану, суди мають оцінювати всі обставини справи в їх сукупності, застосовувати гнучкі підходи до ухвалення рішення у справі з урахуванням найкращих інтересів дитини, балансу між інтересами дитини та правами батьків на її виховання. Згідно ч. 1 ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст.171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Аналогічні приписи закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. У постанові від 19 червня 2024 року у справі №372/3402/22 Верховний Суд зазначає, що належна увага повинна приділятись поглядам та думці дитини у відповідності з її віком і зрілістю. Право бути почутою є правом дитини, а не обов`язком. Водночас думка дитини не завжди може відповідати її найкращим інтересам. У справі «Ген та інші проти України» (рішення ЄСПЛ від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19, 42767/19, пункт 66) суд зазначив, що право дитини висловлювати власні погляди не потрібно тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю. Верховний Суд зауважує, що суд може оцінювати думку дитини з урахування їх віку не лише безпосередньо в судовому засіданні, але і через оцінку висновку органу опіки і піклування, службові особи якого проводили опитування дитини; за наслідками професійного посередництва, зокрема шляхом її опитування у присутності експерта психолога, який має відповідну кваліфікацію та може проводити бесіди з дитиною і правильно передати та інтерпретувати її слова, з фіксацією його результатів для суду у вигляді висновків експерта. Отже, з огляду на право дитини бути вислуханою способами забезпечення реалізації такого права у справах, зокрема щодо визначення способу участі у вихованні дитини, можуть бути: заслуховування думки безпосередньо від дитини в залі судового засідання; отримання інформації щодо думки дитини з висновку органу опіки і піклування, експерта та / або спеціаліста. У пункті 112 Керівних принципів Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, прийнятих Комітетом міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, зазначено, що діти мають право висловлювати свої погляди і думки з будь-якого питання або справи, які стосуються або впливають на них. На стадії підготовчого засідання судом було прийняте рішення про заслуховування думки малолітнього [PERSON] щодо його бажання проживати з одним із батьків. У судовому засіданні [PERSON] висловив чітку позицію щодо його бажання проживати разом із батьком. Крім того, [PERSON] відмовився спілкуватись із матір`ю на бажання останньої задати запитання дитині. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично сприймає доводи представника відповідачки про те, що висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим. Надаючи оцінку зазначеному висновку, суд зауважує, що висновок прийнятий органом опіки та піклування в межах наданих законом повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням якнайкращих інтересів дитини. Щодо посилання представника відповідачки на те, що остання звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про визнання та звернення до виконання на території України рішення Верховного Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго від 14 червня 2024 року по справі № 23FL004023C, яким встановлено повну юридичну та фізичну опіку матері над дітьми, а позивача зобов`язано повернути неповнолітніх дітей до Сан-Дієго, Каліфорнія, США, суд зазначає наступне. Ніяке рішення, прийняте відповідно до цієї Конвенції, щодо повернення дитини, не розглядається як встановлення обставин будь-якого питання про піклування (ст. 19 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 1980 року). У справах про визначення незаконними вивезення та/ або утримання дитини на території України, забезпечення повернення дитини до постійного місця проживання доказування підлягає, крім іншого, наявність обставин, які можуть бути підставами для неповернення дитини. Згідно статті 13 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 1980 року судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов`язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що: a) особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримування, або дали згоду на переміщення або утримування, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримування; або b) існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку. Судовий або адміністративний орган може також відмовити в розпорядженні про повернення дитини, якщо виявить, що дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 686/15274/14-ц (провадження №61-20940св18); від 29.11.2018 року у справі №640/5739/17 (провадження №61-29201св18); від 12.12.2018 року у справі №463/543/17 (провадження №61-42319св18). Суд також враховує правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від постанова від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22), згідно якого наявність між батьками спору щодо повернення дітей до місця їх проживання відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 1980 року не є передумовою для вирішення іншого спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини. Беручи до уваги обставини справи, враховуючи висновок органу опіки та піклування, висновки психолога та судового експерта, наявність сталих родинних зв`язків дітей в Україні, зокрема із двома бабусями дітей (батьками сторін у справі), відсутність у матері власного житла у США, а також відсутність у матері будь-якого правового статусу щодо проживання у США, суд приходить до переконання, що визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] в Україні, буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, сприятиме їх повноцінному вихованню та розвитку, відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. При цьому, суд звертає увагу, що матір дітей безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їх стан здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким проживають діти. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн (сплачений позивачем [PERSON] за платіжною інструкцією № 0.0.3731031164.1 від 27 червня 2024 року ) та витрати на проведення судової психологічної експертизи 20 825, 20 грн (сплачені позивачем [PERSON] за платіжною інструкцією № @2PL710590 від 09 жовтня 2024 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved