Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

[PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на їх користь по 500 000 грн кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої під час вчинення останнім кримінального правопорушення. Свої вимоги обгрунтовують тим, що вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27.12.2024р. у справі №730/1266/24 [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, й призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі. Цим вироком [PERSON] засуджено за умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю, стосовно [PERSON] , якій позивачка [PERSON] є матір`ю, а неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] доводяться дітьми, які після смерті матері отримали статус дітей-сиріт. У зв`язку з втратою дочки [PERSON] була заподіяна моральна шкода, викликана душевними стражданнями та витратами, пов`язаними на відновлення психологічного стану, яка, будучи особою пенсійного віку встановила піклування над своїми неповнолітніми онуками ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ), і виконує всі обов`язки по створенню належних умов для проживання, виховання, навчання дітей та забезпечення їх належним медичним обслуговуванням. Внаслідок смерті матері діти змінили звичайний спосіб життя, втратили душевний спокій, стали замкнутими, роздратованими, погіршилися відносини в сім`ї й протягом тривалого часу родина перебуває в депресивному стані, оскільки відчувають глибокі моральні страждання у вигляді відчуття горя та непоправної втрати рідної людини. Розмір моральної шкоди, завданої насильницькою смертю [PERSON] , оцінюють у 2 млн.грн (по 500 тис.грн кожному позивачу). Позивачі, як і їх представник, у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі й просили їх задовольнити з вищевказаних підстав. Згодні на заочний розгляд справи. Відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи через ДУ «Житомирська виправна колонія №4», де відбуває покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що підтверджується інформацією АТ «Укрпошта» про вручення рекомендованого поштового відправлення уповноваженій особі установи, розпискою про отримання судової повістки (ч.7 ст.130 ЦПК України), але своїм правом на участь у судовому засіданні, в тому числі й у режимі відеоконференції, не скористався, відзиву на позов чи інших заяв із процесуальних питань не подав. Тому, зі згоди позивачів та їх представника суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч.1). Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2). Крім того, за ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду (матеріальну, моральну) виникає у її заподіювача (презумпція вини завдавача шкоди) за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідач доводить відсутність протиправності та вини. За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У судовому засіданні встановлено, що вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2024 року, залишеного без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року і який набрав законної сили, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, й на підставі ч.4 ст.70 КК України призначено остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі (справа №730/1266/24). Вказаним вироком [PERSON] засуджено за те, що він 16 червня 2024 року у нічний час доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в [ADDRESS] , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з особливою жорстокістю, завдав не менше 150 ударів руками та ногами по голові та тулубу потерпілої [PERSON] , яка від отриманих травм померла на місці події. Тобто, [PERSON] вчинив умисне вбивство з особливою жорстокістю потерпілої [PERSON] . Позивач [PERSON] є матір`ю загиблої [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), а позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - її дітьми. Рішеннями виконкому Борзнянської міської ради №120-124 від 27 червня 2024 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надано статус дітей-сиріт, влаштовано в сім`ю їх бабусі [PERSON] , яку призначено піклувальником (опікуном) над онуками. Відтак, оскільки смерть [PERSON] настала внаслідок винних злочинних дій [PERSON] , то останній і повинен нести цивільно-правову відповідальність за її спричинення, зокрема перед позивачами, які доводяться матір`ю та дітьми загиблій. При цьому, відповідач не спростував презумпцію заподіювача шкоди. По своїй суті зобов'язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов'язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: 1/договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2/у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (п.88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022р. у справі №477/874/19, висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 01.03.2021р. у справі №180/1735/16-ц). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі №214/7462/20, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20). Суд погоджується з доводами позивачів про заподіяння їм відповідачем моральної шкоди, яка полягає у сильних душевних стражданнях через загибель рідної їм людини, адже смерть особи є найвищою непоправною втратою, яка не підлягає відновленню; діти залишилися сиротами й бабуся, яка є особою пенсійного віку, повинна здійснювати за ними догляд, піклування, виконувати батьківські обов`язки, що призводить до кардинальних вимушених змін в організації укладу їх життя. Також суд враховує й ту обставину, що відповідач у добровільному порядку не вжив заходів до надання позивачам грошової компенсації за спричинену їм шкоду, участь у судовому засіданні проігнорував, відзиву на позов і ніяких доказів на спростування заявлених позовних вимог не надав. Тому, зважаючи на викладене та з огляду на положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р. щодо засад розумності, виваженості, справедливості, співмірності, суд вважає, що сума в 500 000 грн буде адекватною сатисфакцією для кожного з позивачів за завдану їм відповідачем моральну шкоду. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов є обгрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивачі при подачі позовної заяви згідно з п.2, 6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» мали пільги по сплаті судового збору в даній категорії справ, спір вирішений на їх користь, то відповідно до ст.141 ЦПК України, пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави слід стягнути 15140 грн (5 х 3028) судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved