Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

17 липня 2024 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради (далі позивач, Департамент) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення надміру виплачених коштів. Позовні вимоги обґрунтовані ти, що відповідач 14 липня 2021 року звернувся до позивача із заявою про призначення йому допомогу на проживання внутрішньому переміщеним особам, зазначивши, що він є особою з інвалідністю, надавши довідку до акту огляду МСЕК від 13 серпня 2019 року серії 12ААБ №399379, зі строком дії до 13 серпня 2022 року. 20 липня 2022 року позивачем прийнято рішення про призначення відповідачеві допомоги з 01 липня 2022 року у розмірі 3\~000,00 грн. щомісячно, як особі з інвалідністю 3 групи загального захворювання, згідно Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332 (далі Порядок №332). Надалі виплата допомоги продовжувалася відповідачеві автоматично. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 року №709 внесено зміни до Порядку №332. Пунктом 10 Порядку №332, з врахуванням змін, визначено, що якщо під час отримання допомоги настав строк повторного огляду медико-соціальною експертною комісією особи з інвалідністю, така допомога продовжує надаватися протягом трьох місяців з дня закінчення строку дії довідки зазначеної комісії у розмірі, встановленому у пункті 2 цього Порядку, для осіб з інвалідністю. Особи, які проживають на території, зазначеній у переліку територій, на яких медико-соціальні експертні комісії тимчасово не виконують свої повноваження, продовжують отримувати допомогу в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю незалежно від строку закінчення дії довідки медико-соціальної експертної комісії. Позивач вказує, що відповідач був зобов`язаний протягом 3 місяців з 01 серпня 2023 року, коли вступила в силу нова редакція п.10 Порядку №332, подати нову довідку до акту огляду МСЕК про встановлення інвалідності, але цього не зробив. Тому вважає, що за період з 01 листопада 2023 року по 29 лютого 2024 року відповідач мав право отримувати допомогу у розмірі 2\~000,00 грн. щомісячно, як особа, без інвалідності. Також позивач вказує, що відповідно до п.13-1 Порядку №332, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 січня 2024 року №94, відповідач не мав права отримувати допомогу в період з 01 березня 2024 року по 31 січня 2025 року. Відтак позивач вважає, що відповідач без належної правової підстави, а також у зв`язку з недобросовісністю, отримав у загальному допомогу у розмірі 37\~000,00 грн. які він і просить суд стягнути з відповідача на підставі ст.ст.1212, 1215 ЦК України. Відповідач письмового відзиву на позов не подав. Зважаючи на те, що відповідач не подав письмового відзиву на позов та був належним чином повідомлений про розгляд справи, на підставі ст.280 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач 14 липня 2021 року звернувся до позивача із заявою про призначення йому допомогу на проживання внутрішньому переміщеним особам, зазначивши, що він є особою з інвалідністю, надавши довідку до акту огляду МСЕК від 13 серпня 2019 року серії 12ААБ №399379, зі строком дії до 13 серпня 2022 року. 20 липня 2022 року позивачем прийнято рішення про призначення відповідачеві допомоги з 01 липня 2022 року у розмірі 3\~000,00 грн. щомісячно, як особі з інвалідністю 3 групи загального захворювання, згідно Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332 (далі Порядок №332). Надалі виплата допомоги продовжувалася відповідачеві автоматично і з будь-якими заявами до позивача відповідач не звертався. Згідно наданого рішення позивача про повернення надміру виплачених коштів, позивач вважає, що відповідач з листопада 2023 року по січень 2024 року мав право отримувати допомогу у розмірі 2\~000,00 грн., як особа, без інвалідності, а з лютого 2024 року по січень 2025 року не мав права отримувати допомогу взагалі. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Пунктами 1 та 2 Порядку №332 (в редакції, чинній на час призначення відповідачеві допомоги) було визначено, що цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога). Допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204. Пунктом 3 Порядку №332 визначено, що Допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень. Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням. Пунктом 10 Порядку №332 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 року №709, яка чинна з 01 серпня 2023 року) передбачено, що якщо під час отримання допомоги настав строк повторного огляду медико-соціальною експертною комісією особи з інвалідністю, така допомога продовжує надаватися протягом трьох місяців з дня закінчення строку дії довідки зазначеної комісії у розмірі, встановленому у пункті 2 цього Порядку, для осіб з інвалідністю. Особи, які проживають на території, зазначеній у переліку територій, на яких медико-соціальні експертні комісії тимчасово не виконують свої повноваження, продовжують отримувати допомогу в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю незалежно від строку закінчення дії довідки медико-соціальної експертної комісії. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В свою чергу, пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. З аналізу вищенаведених положень матеріального законодавства слідує, що обов`язковою умовою для повернення безпідставно набутої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, яка є «допомогою» в розумінні п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, є наявність недобросовісності з боку набувача, або рахункової помилки з боку особи, яка виплачує допомогу. У всіх інших випадках, сума надмірно виплаченої допомоги не повертається її отримувачем. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Проте у даному випадку позивач не довів суду наявність у відповідача будь-якої недобросовісності в її діях, а саме повідомлення нею недостовірних даних при призначенні допомоги, або неповідомлення про зміну обставин, що впливали б на виплату допомоги. Так, звертаючись до позивача із заявою про виплату допомоги у липні 2022 року відповідач надав позивачеві довідку до акту огляду МСЕК із зазначеною датою чергового переогляду 14 серпня 2022 року. Тобто, ця інформація була відома позивачеві і жодного приховування чи недобросовісних дій відповідач не допустив. Відповідач не був зобов`язаний повідомляти позивачу про будь-які нові обставини, що випливають на виплату допомоги, адже вони і так були відомі позивачу на час призначення допомоги, а саме, що строк дії його довідки до акту МСЕК закінчився 14 серпня 2022 року, а нової довідки позивачеві він не подавав. Відсутня також і рахункова помилка з боку позивача, оскільки він, з власної волі, продовжував відповідачу виплачувати допомогу, не зважаючи на те, що довідка до акту МСЕК діяла лише до 14 серпня 2022 року, а нової довідки відповідач не подавав. Посилання позивача на п.п.12, 13-1 Порядку №322 суд вважає безпідставним, оскільки якщо відповідач, протягом 3 місяців з дня закінчення у нього дії довідки до акту МСЕК не подав нової довідки, то, відповідно до п.10 Порядку №322, позивач був зобов`язаний припинити виплату, а не продовжувати виплачувати її добровільно відповідачеві. Отже, оскільки з боку відповідача не було допущено жодної недобросовісності, а з боку позивача була відсутня рахункова помилка, враховуючи, що позивачеві були достовірно відомо про строк дії довідки до акту огляду МСЕК щодо відповідача, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача надмірно виплачених коштів соціальної допомоги, що зумовлює відмову у задоволенні позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за ним.

Outcome: dismissed