Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Позивачі звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просять зняти арешт з житлового будинку по [ADDRESS] , який накладено в межах виконавчого провадження на підставі постанови АА № 945021 від 01.06.2006 року. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що власником даного будинку був покійний чоловік та батько [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті позивачі звернулася до приватного нотаріуса Української Н.М. для оформлення спадкових прав, однак нотаріусом було повідомлено, що на житловий будинок накладено арешт. Позивачі звернулася до виконавчої служби за місцем мешкання померлого та отримали відповідь, що в провадженні перебувало виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліментів, яке було закінчене 20.03.2023 року, проте арешт не знятий. Причини, з яких при завершенні виконавчого провадження не був знятий арешт з майна [PERSON] , позивачу не відомо. Таким чином позивачі не мають змоги оформити право власності в порядку спадкування за законом, у зв`язку з чим просять скасувати накладений арешт. Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26.07.2024 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 10.10.2024 року від представника відповідача адвоката Ковальової Т.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволені позовних вимог з тих підстав, що виконавче провадження про стягнення аліментів з померлого [PERSON] на користь відповідача на утримання їх спільних дітей було закрито, у зв`язку з досягненням дітьми повноліття, проте на стан заборгованості це не вплинуло та заборгованість не була погашена. Вважає, що позивачі як спадкоємці [PERSON] зобов`язані шляхом одноразового платежу, погасити заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого провадження № 28419936. 16.12.2024 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 19.12.2024 постановлено ухвалу суду прозалишення без розгляду відповідь на відзив у звязку із пропуском строку на її подання. 03.04.2025 представник відповідача адвокат Ковальова Т.Ю. через систему "Електронний суд" подала заяву про визнання позовних вимог, оскільки позивачем на рахунок відповідача 03.04.2025 року перераховано суму в розмірі 61 000 грн в рахунок погашення заборгованості по аліментах, згідно якої було накладено арешт на майно [PERSON] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Ковальова Т.Ю. в судове засідання не з`явилися, в заяві про визнання позовних вимог просила проводити розгляд справи без участі сторони відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи без участі представника відділу. В силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач звернулась до суду із заявою, в якій зазначила про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення судового рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] з 11.07.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.14). Від даного шлюбу в них народилася донька [PERSON] , позивач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] помер, копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.15). Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.06.2006 року покійний [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими побудовами, за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно копії архівної довідки від 09.02.2024 року № 36 житловий будинок по [ADDRESS] за архівними даними реєстрових книг КП «БМБТІ» станом до 01.01.2013 року належало на праві власності [PERSON] (а.с.13). Позивачі як спадкоємці за законом після смерті [PERSON] , у встановлений законом строк звернулися до приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Української Н.М., що підтверджується довідкою нотаріальної контори від 26.06.2024 р. № 141/02-14 (а.с.18). Згідно відомостей Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадковї справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [PERSON] 16.06.2023 року заведена спадкова справа № 70798646 (а.с.17). Згідно з відповіддю Новоукраїнського ВДВС у Новоукраїнському районні Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 9905 від 15.03.2024 позивачам повідомлено, що у відділі відсутні відкритті виконавчі провадження стосовно [PERSON] .. Згідно перевірки встановлено, що у відділі перебувало виконавче провадження АВСП № 28419936 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , яке закінчене 20.03.2013 року та відповідно до відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження не вказано щодо відсутності заборгованості по аліментам, у звязку з тим, що виконавче провадження знищено, встановити факт відсутності заборгованості по алментам для зняття арешту з майна боржника неможливо (а.с.9). Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] наявне обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 3421006; підстава обтяження: постанова АА №945021 01.06.2006; обтяжувач: Новоукраїнський відділ ДВС (а.с.8). Постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА № 945021 від 01.06.2006 року державним виконавцем Нігайом О.М. при примусовому виконанні рішення суду щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , накладено арешт на все майно, що належало [PERSON] , 1970 року народження (а.с.16). Як вбачається з інформації Новоукраїнського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районні Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 2438 від 19.02.2025 арешт № 3421006 від 05.07.2006 накладений на [PERSON] згідно виконавчого провадження № 28419936 відкритого на підставі виконавчого листа № 2-906 від 24.12.1999 про стягнення аліментів на користь [PERSON] 20.03.2013 постановою про закінчення виконавчого провадження у звязку з закінченням строку передбаченим для даного виду стягнення. Надати будь-яку іншу інформацію неможливо, оскільки строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки (а.с.159). Згідно копії свідоцтва про шлюб вбачається, що відповідачка зареєструвала шлюб з [PERSON] після чого її прізвище змінено на " [PERSON] " (а.с.59). Згідно копії свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.60,61). Як вбачається з довідок Олександрійського соціального захисту населення [PERSON] знаходилася на обліку в управлінні соціального захисту населення та отримуваала допомогу, як забезпечена сім`я з 01.10.2003 по 31.10.2009. До складу сімї входив [PERSON] та [PERSON] та тимчасову допомогу, коли батьки ухиляються від сплати аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] з 01.05.2006 по 2010 (а.с.104,105). Згідно копій квитанції наданих сторною відповідача на користь позивача перераховано суму в розмірі 61 000 грн в рахунок заборгованості по аліментам (а.с.185). Стаття 16 ЦК Українипередбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, суд констатує, що позивачі [PERSON] та [PERSON] в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві на спадщину на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26 цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. На сьогодні позивачі, які фактично прийняли спадщину, мають намір розпорядитися належним їм будинком, проте через наявність арешту, позбавлені можливості це зробити, чим порушуються їх права як власників майна. Згідно зі ст. 1218, ч.5 ст.1268 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно положень ст. 50 ч. 2, 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент завершення виконавчого провадження), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Крім того, в ході розгляду справи позивачі на користь відповідача [PERSON] перерахували суму в розмірі 61 000 грн в рахунок погашення заборгованості по аліментах, згідно якої було накладено арешт на майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] , через його ухилення від сплати аліментів на користь своїх дітей [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно дост.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно дост. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на отримання спадщини, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі та

Outcome: approved