Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

[PERSON] , яка діє як законний представник в інтересах недієздатних [PERSON] та [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до Київської міської ради, Васильківської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер батько [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2007 по справі №2о-364-1/07 [PERSON] була визнана недієздатною, опікуном призначено [PERSON] . Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2007 по справі №2о-363-1/07 [PERSON] була визнана недієздатною, опікуном призначено [PERSON] . Позивачі, як спадкоємці першої черги, звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єдігарова Е.М. із заявою про відкриття спадщини, у зв?язку із чим була відкрита спадкова справа у спадковому реєстрі №68288366, у нотаріуса за №46/2021. Позивачам були видані свідоцтво про спадщину за законом від 21.09.2021, зареєстроване в реєстрі за №7531, про право власності на грошові кошти в АТ Державний ощадний банк України та свідоцтво про спадщину за законом від 21.09.2021, зареєстроване в реєстрі за №7530, про право власності на грошові кошти в Державний ощадний банк України. Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 03.05.1993, виданого на підставі розпорядження Управління справами Академії наук України від 03.05.1993 №1084 посвідчено, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної власності наступним особам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В частині вищевказаної квартири приватним нотаріусом Єдігаровим Е.М. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки свідоцтво про право на спадщину видається за наявності поділу часток в спільній сумісній власності. У власності [PERSON] знаходився також приватний будинок по [ADDRESS] . Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об?єкта нерухомого майна та містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об?єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Вказаний приватний будинок знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS] , яка була передана безоплатно в приватну власність [PERSON] на підставі відповідного рішення Великовільшанської сільської ради Васильківського району від 30.06.2006 №15-111. Інформація про державну реєстрацію права власності містить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.06.2023 який підтверджує, що земельна ділянка з кадастровим номером: 3221480701:01:013:0021, що розташовується по [ADDRESS] , площею 0.05 га, була зареєстрована 12.09.2015 Управлінням Держземагенства у Васильківському районі Київської області на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ «Компанія Мегаполіс». Померлий, [PERSON] , серед іншого, також володів земельною ділянкою з кадастровим номером 3221480701:01:013:0020, що фактично знаходиться біля приватного будинку за адресою: Київська область, Васильківський (нині Обухівський) район, с. Велика Вільшанка. Просила (з урахування заяви від 01.04.2025): визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] ; на 1/2 частину приватного будинку по [ADDRESS] ; на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером: 3221480701:01:013:0021, що розташована по [ADDRESS] , на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером: 3221480701:01:013:0020, що розташована в с. Велика Вільшанка, Обухівський район (раніше Васильківський), Київської області. визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] ; на 1/2 частину приватного будинку по [ADDRESS] ; на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером: 3221480701:01:013:0021, що розташована по [ADDRESS] , на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером: 3221480701:01:013:0020, що розташована в с. Велика Вільшанка, Обухівський район (раніше Васильківський), Київської області. 18.09.2023 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 09.10.2023 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 10.04.2024 постановлено ухвалу про витребування доказів. 17.09.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження. Представник Київської міської ради надав відзив на позовну заяву, в якому просив ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства України. Васильківська міська рада своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Законний предствник позивачів [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилася [PERSON] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народилася [PERSON] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . 16.03.1989 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу будинку, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великої Вільшанської сільської ради народних депутатів Васильківського району Київської області, зареєстрований за №14. Відповідно до умов договору купівлі - продажу будинку від 16.03.1989 [PERSON] продала, а [PERSON] купив будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в селі Велика Вільшанка Васильківського району Київської області. 18.03.1989 між Колгоспом «Хлебороб» та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого Колгосп «Хлебороб» у встановленому порядку надає [PERSON] , який купує в с. Велика Вільшанка жилий будинок для проживання, земельну ділянку 0,15 га, для вирощування сільської продукції та продажу її надлишків по встановленим нормам. Дія цього договору розповсюджується на період використання земельної ділянки по призначенню та виконання умов договору. 03.05.1993 Управлінням справами Академії наук України видано [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та яка належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] - дружині, [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка. Відповідно до технічної документації квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] складається з трьох кімнат жилою площею 43,9 кв.м. 30.06.2006 рішенням Великовільшанської сільської ради Васильківського району Київської області №15-111-У скл. передано безоплатно в приватну власність [PERSON] земельну ділянку 0, 05 га землі по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2007 по справі №2о-364-1/07 [PERSON] була визнана недієздатною, опікуном призначено [PERSON] . Рішення набрало законної сили 28.12.2007. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2007 по справі №2о-363-1/07 [PERSON] була визнана недієздатною, опікуном призначено [PERSON] . Рішення набрало законної сили 06.12.2007. 16.08.2008 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюбу, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . 29.12.2012 [PERSON] видано державний акт серії ЯЙ №413605, відповідно до якого на підставі рішення Великовільшанської сільської ради №15/ІІІ/V від 30.06.2006, він є власником земельної ділянки площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.11.2021 земельна ділянка з кадастровим номером 3221480701:01:013:0020 на праві приватної власності 12.09.2015 зареєстрована за [PERSON] , підстава рішення органу місцевого самоврядування Великовільшанської сільської ради Васильківського району Київської області від 18.05.2000, орган який зареєстрував земельну ділянку Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області. 08.02.2007 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [INFO] помер [PERSON] . 13.09.2021 [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єдігаровим Е.М. з заявами про прийняття спадщини після смерті померлого [INFO] [PERSON] 13.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єдігаровим Е.М. заведена спадкова справа №46/2021 після смерті [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 16.02.2022 згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням справами Академії наук України 03.05.1993 та зареєстрованого в бюро 11.06.1993 за реєстровим №1692. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 05.11.2021 відповідно до книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі станом на 31.12.2012, записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером 3221480701:01:013:0020 не виявлено. 23.08.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єдігаровим Е.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , оскільки спірна квартира належить на праві спільної власності, без визначення часток. Також приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єдігаровим Е.М. відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0, 0500 га, кадастровий номер 3221480701:01:013:0021, з цільовим призначенням для фермерського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; на земельну ділянку загальною площею 0, 1502 га, кадастровий номер 3221480701:01:013:0020, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Велика Вільшанка та на будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Велика Вільшанка, оскільки право власності на дані земельні ділянки та на будинок з надвірними будівлями не зареєстровано. 21.09.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єдігаровим Е.М. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна за законом, зареєстроване в реєстрі за №7530. Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з грошових вкладів з відповідними відсотками, нарахуваннями та компенсаційними виплатами, що знаходяться на зберіганні у АТ «Державний ощадний банк України». 21.09.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єдігаровим Е.М. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна за законом, зареєстроване в реєстрі за №7531. Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з грошових вкладів з відповідними відсотками, нарахуваннями та компенсаційними виплатами, що знаходяться на зберіганні у АТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до листа архівного відділу Обухівської районної державної адміністрації від 27.06.2024 №05-02/491 протоколи та рішення сесій Великовільшанської сільської ради за 2000 рік на зберігання в архівний відділ не надходили. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 355 ЦК майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з частинами першою-другою ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з частинами першою-другою ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з частинами першою-другою ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ст. 1297 ЦК України). Відповідно до підпункту 4.16, 4.19, 4. 21 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції, що діяла станом на винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Таким чином, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є дочками, померлого [INFO] [PERSON] . Після його смерті [PERSON] в інтересах підопічних звернулася до приватного виконавця Київського міського нотаріального округу Єдігарова Е.М., яким було заведено спадкову справу після смерті померлого [PERSON] та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , оскільки спірна квартира належить на праві спільної власності, без визначення часток, а також відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0, 0500 га, кадастровий номер 3221480701:01:013:0021, з цільовим призначенням для фермерського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; на земельну ділянку загальною площею 0, 1502 га, кадастровий номер 3221480701:01:013:0020, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Велика Вільшанка та на будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Велика Вільшанка, оскільки право власності на дані земельні ділянки та на будинок з надвірними будівлями не зареєстровано. Зазначені обставини свідчать про порушення прав позивачів, як спадкоємців майна померлого. Судом встановлено, що 03.05.1993 Управлінням справами Академії наук України видано [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яке належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] - дружині, [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка. З урахуванням ст. 370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] є рівними, оскільки доказів іншого до суду не надано. Тобто, кожному з співвласників квартири належало по 1/4 частці спірного майна, а тому частка [PERSON] повинна ділитися порівну між його спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] (по 1/8 кожному) Також, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,, що підтверджується державним актом серії ЯЙ №413605 від 29.12.2012, та земельна ділянка з кадастровим номером 3221480701:01:013:0020, яка 12.09.2015 зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності. 16.03.1989 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на даний житловий будинок [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстровано не було. Оскільки договір купівлі - продажу будинку було вчинено у 1989 році, то на дані правовідносини поширюються норми, які були чинними в момент його вчинення, тобто ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент вчинення договору від 16.03.1989). У статті 44 ЦК УРСР встановлено, що у письмовій формі повинні укладатися : угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР; угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Відповідно до статті 47 цього Кодексу нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до статті 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Судом встановлено, що вищезазначений договір купівлі - продажу будинку, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великої Вільшанської сільської ради народних депутатів Васильківського району Київської області, зареєстрований за № 14. Відповідно до пунктів 1, 2, 7 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1, зокрема на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу, дарування, міни будинків (домоволодінь), договорів про відчуження будинків (домоволодінь) на умовах довічного утримання продавця покупцем. Аналіз цього нормативно-правового акта не пов`язує момент виникнення права власності на нерухоме майно із державною реєстрацією такого майна, а лише вказує на необхідність реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. З державною реєстрацією не пов`язаний момент виникнення в особи права власності. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Під час дослідження судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама собою державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 12 березня 2019 року в справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), та Верховного Суду, викладеними в постановах від 24 січня 2020 року в справі № 910/10987/18, від 17 січня 2024 року в справі № 522/3999/23. Отже, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.03.1989 у [PERSON] виникло право власності на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і та обставина, що таке право не було зареєстроване не виключає факту його виникнення. Таким чином, до спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло належне спадкодавцю нерухоме майно, а саме 1/4 частка квартири [ADDRESS] , приватний будинок по [ADDRESS] , земельна ділянка з кадастровим номером: 3221480701:01:013:0021, що розташована по [ADDRESS] та земельна ділянка з кадастровим номером: 3221480701:01:013:0020, що розташована в с. Велика Вільшанка, Обухівський район (раніше Васильківський), Київської області. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Враховуючи встановлені судом обставини справи, беручи до уваги всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачами доведено обґрунтованість заявлених вимог належними, допустимими доказами, а обраний ними спосіб захисту порушеного права відповідає приписам п.1 ч.2 ст. 15 ЦК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд вважає, що оскільки судом не встановлено порушення відповідачами прав позивачів, то судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: approved