Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

03 липня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, відповідно до якої просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , судові витрати покласти на відповідача. Мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] у позивача народилася дитина - дочка [PERSON] , матір`ю зазначена [PERSON] . На час народження дитини і по теперішній час сторони у офіційному шлюбі не перебували. Майже весь час дитина проживала з батьком, відповідач дитиною не опікувалася та не спілкується, дитину не утримувала, жодним чином не здійснює батьківських обов`язків. [PERSON] проживає з батьком , мачухою та братиком. [PERSON] . З кінця 2016 року позивач почав виховувати [PERSON] сам, рідна мати - відповідач [PERSON] пішла з сім`ї та з того часу не спілкується з дитиною Жодного разу не була у гімназії, де навчається донька. З 2018 року у [PERSON] з`явилася мачуха, яка дуже добре ставиться до неї. У дівчини гарні стосунки з батьком, якого вона цінує та поважає. Позивач постійно відвідує батьківські збори, виявляє інтерес до успішності дитини. У родині панує довірлива та спокійна емоційна атмосфера. Мати веде аморальний спосіб життя та може своєю поведінкою нашкодити доньці, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 16 липня 2024 року позовну заяву позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 10 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справи та призначено її до судового розгляду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, суду повідомив, що донька з народження проживає з позивачем, 8 років останній вже не мешкає з матір`ю доньки, відомостей про неї також немає, жодних відносин не підтримує. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило. Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради просили розглянути справу без їх участі з врахуванням висновку про доцільність визначення проживання дитини разом з батьком. Опитана у судовому засіданні [PERSON] повідомила, що мешкає разом з батьком, матір бачила в останнє 8 років тому, навіть не пам`ятає як та виглядає. Позов просить задовольнити. Враховуючи згоду позивача та його представника, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , де батьком зазначений: [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с.14). Відповідно до акту про фактичне місце проживання від 25.06.2024 року, посвідченого майстром ТОВ «Житлосервіс-КР» Горсткою К.С . [PERSON] , [INFO] , мешкає без реєстрації разом з батьком [PERSON] з 2018 року по теперішній час за адресою [ADDRESS] . (а.с.11) Органом опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради надано висновок в якому зазначено, щодо визначення малолітньої [PERSON] , [INFO] , покладаються на розсуд суду. До суду надано характеристику КГ №122 КМР відносно [PERSON] в якій зазначено, що відносини дівчинки з татом доброзичливі, довірливі, фізичний розвиток дитини відповідає віку дитини. З 2018 року в [PERSON] з`явилася мачуха, яка дуже добре до неї ставиться. Батько та мачуха приділяють належну увагу вихованню [PERSON] , цікавляться успіхами доньки та її невдачами (а.с. 9). Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до частини 2 статті 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Верховний Суд у своїй постанові від 22.06.2021 року по справі №347/1996/20 (провадження № 61-8155св21) при перегляді судових рішень щодо вирішення спору визначення місця проживання малолітньої дитини, висловив наступний правовий висновок: «У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Суд враховує надані позивачем докази про матеріально-побутові умови проживання, матеріальний стан, можливість позивача створити дитині умови для виховання і розвитку, виконання ним своїх батьківських обов`язків. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, мати дитини з 2016 року не цікавиться донькою, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Статтею 141 ЦПК України визначено, що у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору на користь позивачки.

Outcome: approved