Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

26 лютого 2025 року представник позивачки звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що з 05 грудня 2017 року сторони уклали шлюб, в якому у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач матеріальної допомоги для утримання дітей не надає, не цікавиться життям дітей, та не приймає участі у їх вихованні. Позивачці доводиться самостійно нести всі витрати на утримання дітей, забезпечення їх всім необхідним для належного росту та розвитку. Тому просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 3\~ 000 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді від 27 лютого 2025 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. 30 квітня 2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що доводи позивачки про те, що він не бере участі в житті, вихованні та матеріальному забезпечення дітей не відповідають дійсності. Після припинення спільного проживання з позивачкою діти дійсно залишилися проживати з матір`ю, однак він не перестав спілкуватися та піклуватися про них, та по мірі можливості продовжив дбати про них. Вказує, що проводив з дітьми дозвілля та прогулянки, водив на атракціони, у кафе, купував подарунки та одяг, продукти харчування, тощо. Щодо стягнення аліментів просить суд взяти до уваги його матеріальне становище, оскільки він на даний час безробітний, у нього відсутнє постійне джерело доходів, оскільки він працює на сезонних роботах та не має стабільного доходу. Вказує, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану можливості пошуку підходящої роботи обмежені. \~ \~ \~ \~Зазначає, що не відмовляється від обов`язку щодо матеріального утримання дітей, однак вказана позивачкою сума аліментів, яку вона просить стягувати з нього на утримання дітей є для нього непосильною. Тому він згідний на стягнення з нього аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет», а саме: на [PERSON] , [INFO] у розмірі 1\~598 грн та на [PERSON] , [INFO] у розмірі 1\~281,50 грн. Розгляд справи просить проводити в його відстуності. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи в його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання також не з`явися. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 9). Діти проживають з матір`ю, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 8). В порядку ч. 2 ст. 13 ЦПК України, з метою захисту малолітніх дітей судом отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерохоме майно, з якої слідує, що нерухомого майна за відповідачем не числиться та інформацію з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми доходів відповідача, відповідно до якої слідує, що за останній рік у відповідача відстні доходи у виді заробітної плати. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст.181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Відповідно до частини першої\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо\~\~батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року\~зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із того, що відповідач, який відповідно до ст. ст.\~180,\~181 СК України\~зобов`язаний надавати утримання своїх малолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а малолітні діти сторін проживають окремо від батька і потребують матеріальних витрат на харчування, забезпечення одягом, організації дозвілля, відпочинку та виховання, що є необхідним для забезпечення нормального рівня життя. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є здоровим та працездатним (іншого суду не подано), скрутне матеріальне становище, на яке [PERSON] посилається, як на підставу неспроможності сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, він не довів суду належними та допустимими доказами. Позивачка визначаючи розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача, також не аргументувала чому саме така сума аліментів є необхідною для утримання дітей. Оцінивши докази поданні сторонами за власним переконанням суд вважає доцільним стягувати аліменти, у розмірі по 2\~500 грн на кожну дитину щомісячно, що буде об`єктивним і справедливим та не вплине на погіршення матеріального становища відповідача. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved