Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Позивач ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінасгруп" звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 158 991.02 грн. В обгрунтування позову позивач посилається на те , що між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» 26.08.2008 укладено кредитний договір №40/МК/Ц/2008-980, на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» надав Відповідачу [PERSON] кредитні кошти на суму 225 000,00 гривень Того ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON] , [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» укладено Договори поруки, відповідно до якого відповідачі у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору, стають солідарними боржниками та відповідають перед Банком всім своїм майном , яке їм належить на праві власності та особистими коштами. У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ВАТ КБ «НАДРА» звернулося до Доманівського районного суду Миколаївської області за отриманням судового наказу про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором. Доманівським районним судом Миколаївської області 14.08.2009 у справі №2н-171/2009 видано судовий наказ про солідарне стягнення з відповідачів на користь ВАТ «Надра» заборгованості у розмірі 257 996,02 гривень. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 07.10.2021 у справі №475/995/21 замінено стягувача ВАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ « ФК "Дніпрофінансгруп» у судовому наказі №2н-171/2009. Відповідачі так і не вчинили жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості. Оскільки судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривалий час, кредитор-позивач вправі вимагати стягнення з боржника сум інфляційних втрат та 3% річних за кожень місяць з моменту порушення грошового зобов"язання до повного його виконання, що відповідає вимоагм ст.625 ЦК України. Відповідно до розрахункцу інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов"язання, яке становить 257996.02 грн., за період з 01.05.2017р. по 23.02.2022р. розмір нарахованих інфляційних втрат та 3% річних становить 158991.02 грн., що складається - інфляційні втрати- 121691.16 грн. та 3% річних- 37299.865 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 17.07.2024 відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія "Дніпрофінансгруп», до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов"язання , у зв"язку з їх смертю.. Позивач в судове засідання не з"явився, від його представника надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі , позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Від його представника відповідача - адвоката Каратассо Л.Г.надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. У письмовому клопотанні представник відповідача повідомила, що позовні вимоги відповідач визнає частково. Представник відповідача вважає, що підлягають стягненню 2,45 відсотки річних за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 5160, 62 грн, виходячи із суми заборгованості 257 996, 02 грн та 298 днів : за період з 02.05.2021 року по 24.02.2022 року, так як 3% річних це 365 днів, 298 днів - 2,24% річних. Сума 2,24 % річних розрахована за період з 02.05.2021 року по 02.05.2021 року . На думку представника відповідача, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Позовна заява подана 02.05.2021 року, тобто три роки, які передували подачі позову це 02.05.2021 - 02.05.2024 року. Проте період з 24.02.2022 року по 02.05.2024 року не повинен включатися в розрахунок на підставі пункту 18 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України , яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).\Розділ доповнено пунктом 18 згідно із Законом № 2120-ІХвід 15.03.2022\ Щодо стягнення інфляційних витрат за період із 02.05.2021 року по 24.02.2022 року (101.30 :100; 100,20 :100; 100,10: 100; 99.80:100; 101,20;100 ; 100,90:100 ;100,80:100; 100,60:100; 101,30 :100;101,60 :100) , на думку представника відповідача втрати становлять 20 316,74 грн. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню становить 25 477,36 грн Крім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір просить розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в стягненні витрат на правничу допомогу відмовити на підставі ч.І,2 ст.134 ЦПК України, так як при подачі позовної заяви розрахунок суми витрат на правничу допомогу не наданий. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» 26.08. 2008 року укладено кредитний договір №40/МК/Ц/2008-980, на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти на суму 225 000грн. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору того ж дня між відповідачами [PERSON] , [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» укладено договори поруки, відповідно до якого остання у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору, стали солідарними боржниками та відповідають перед Банком всім своїм майном, яке їм належить на праві власності та особистими коштами . Ухвалою судді від 17.07.2024 відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія "Дніпрофінансгруп», до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов"язання , у зв"язку зі смертю відповідачів [PERSON] , [PERSON] . У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ВАТ КБ «НАДРА`судовим наказом Доманівського районного суду Миколаївської області від 14.08.2009 у справі №2н-171/2009 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 257996грн. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 07.10.2021 у справі №475/995/21 замінено сторону стягувача у судовому наказі на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Відповідачі так і не вчинили жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості. Оскільки судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривалий час, кредитор-позивач вимагає стягнення з боржника сум інфляційних втрат та 3% річних за кожень місяць з моменту порушення грошового зобов"язання до повного його виконання, що відповідає вимоагм ст.625 ЦК України. Відповідно до розрахункцу інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов"язання, яке становить 257996.02 грн., за період з 01.05.2017р. по 23.02.2022р. розмір нарахованих інфляційних втрат та 3% річних становить 158991.02 грн., що складається -з інфляційних втрат в сумі 121691.16 грн. та 3% річних в сумі 37299.865 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року по справі № 757/44680/15-ц здійснив тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України та дійшов висновку про те, що: 1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; 2) конструкція статті 625ЦКУкраїни щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. У вказаній справі, дійшовши висновку про натуральний характер зобов`язання, суд касаційної інстанції виходив з того, що вимога кредитора не може бути захищена в судовому порядку за сплином позовної давності. Разом з тим, в даній справі основна вимога кредитора вже захищена судом у судовому наказі ,що виданий Доманівським районним судом Миколаївської області від 14.08.2009 у справі №2н-1712009, яким з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 257996.02 грн., а отже зобов`язання не можна вважати натуральним. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18). Можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту, встановлена також постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. В даному випадку розмір заборгованості вже встановлений судовим рішенням по справі №2н-171/2009, яке набрало законної сили, та складає 257996.02 грн. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19 (провадження № 61-14506св20). Таким чином ,суд приходить до висновку , що оскільки кредитор вже скористався судовим захистом за рішенням суду, відповідно до якого з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 6 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1ст.80 ЦПК України). У частині 1статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Верховний Суд у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 688/2332/20 (провадження № 61-6400св21) визначив формулу та порядок обчислення передбачених частиною 2статті 625 ЦК України трьох відсотків річних за прострочення виконання судового рішення: Обґрунтовуючи розмір 3 % річних, які підлягають стягненню з відповідача за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року у сумі 37299.86грн.,позивач у позові вказав, що це є компенсація за невиконання позичальником умов кредитного договору захищена рішенням суду. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається що позивач нараховував 3% як компенсацію за несвоєчасне погашення на стягнуту рішенням суду заборгованість. Отже, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦПК України , суд погоджується з розрахунком позивача та періодом нарахування відсотків. Положення статті 625ЦК України застосовуються саме за невиконання рішення суду про стягнення заборгованості (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Оскільки судовим наказом Доманівського районного суду Миколаївської області від 14.08.2009 вже стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором, проценти та судові витрати, то спірні правовідносини трансформувалися у відносини, які виникають з приводу виконання судових рішень та передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Тобто кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2статті 625 ЦК України, а саме, стягнення 3% річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суду у постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 296/12238/15-ц. Оскільки на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов"язку сплати неустойки, прострочення платежів за кредитами, однак не звільнив від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовані положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину. Таким чином, прострочені платежі з 02.04.2017р. за кредитними договорами перебувають в межах продовженої законом позовної давності. Карантин на території України скасований з 30.06.2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023, тому позивач звернувшись до суду 09.052024р. в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 02.04.2017р. по 23.02.2022р. дотримався строків позовної давності, які були продовженні відповідно до закону. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.Позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу. Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат , суд приходить до наступного висновку. Із наданих та досліджених доказів на підтвердження витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги , судом встановлено, що звертаючись до суду представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінангруп» Чміль Юлія Володимирівна просила суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на професійну допомогу у розмірі 8500 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник позивача надала суду копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги, копію договору від 02.01.2024 № 02/01-24 про надання правової допомоги, акт про надання правничої допомоги від 25.07.2024, додаток до договору із зазначенням вартості послуг. Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 02 липня 2024 року клієнту- Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінангруп» було надано виконавцем - Адвокатським бюро «Юлії Чміль» такі послуги: - складання позовної заяви, у тому числі формування пакету документів для подання позовної заяви з додатками до суду - 4000 грн., - ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом клієнтом, аналіз наданих документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспектив справи (3 год)- 4500 грн. Проаналізувавши докази щодо вартості правничої допомоги, суд приходить до висновку, що, з урахуванням обсягу фактично виконаних робіт, співмірності розміру витрат на правничу виконаної адвокатом роботи із представництва позивача, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у заявленій позивачем сумі 8500 грн. Згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. На підстиаві викладеного,

Outcome: approved