Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

В серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду первісно із позовом до Галицинівської сільської ради Вітовського району (тепер Миколаївського району) Миколаївської області, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1789 га, виділену для його будівництва та обслуговування, розташовані за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування вимог вказала, що нотаріальному оформленні цієї спадщини заважає відсутність всіх правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Тому звернулася до суду і просила позов задовольнити. Під час розгляду справи подала заяву про залучення в якості співвідповідача [PERSON] , а також представила уточнену позовну заяву, в якій вказала, що спадкоємцем також є [PERSON] , оскільки вона прийняла спадщину після смерті батьків [PERSON] , а вони прийняли спадщину після смерті первісного власника майна [PERSON] . Ухвалою суду від 04 квітня 2024 року позовна заява з новими підставами вимог була прийнята і до участі в справі залучено як співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 18 квітня 2025 року підготовче провадження закрито і справа призначена до розгляду по суті позовних вимог. На розгляд справи в судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі і задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] також надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, вказавши в заяві, що визнає позов і не заперечує проти його задоволення, підтвердивши, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли неповнолітній [PERSON] (померлий чоловік позивачки) та батьки спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , але потім згідно їх домовленості вони перерозподілили спадщину: вказаний вище будинок відійшов [PERSON] , а вони отримали в спадщину все інше майно. Представник іншого відповідача до судового засідання не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, неодноразово надавав заяви з проханням розглянути справу без його участі і задовольнити позов. Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON] , який на час смерті проживав та був зареєстрований в с. Лупареве Жовтневого район (потім мав назву Вітовський район), на тепер територія Миколаївського району Миколаївської області. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі право на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за тією ж адресою. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року). Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно зі ст. 525 та ст. 526 ЦК Української РСР\~1963\~року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місце знаходження майна або його основної частини. Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого. Відповідно до спадкової справи № 126/9, заведеної 30 травня 1995 року Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті [PERSON] , із заявами при прийняття спадщини після його смерті звернулися його батьки: [PERSON] та [PERSON] , а також неповнолітній син [PERSON] , в інтересах якого заяву подала законний представник - його мати [PERSON] . В подальшому ніхто з них спадкових прав не оформив. [INFO] [PERSON] помер і спадщину після його смерті прийняла дочка [PERSON] , на користь якої відмовилася від своєї частки в спадщині дружина померлого [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла і спадкова справа після її смерті не заводилася. [INFO] помер [PERSON] . На час його смерті вже діяли положення ЦК України 2003 року Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. На час відкриття спадщини (час смерті) [PERSON] з ним зареєстрованих осіб не проживало. В той же час, відповідно до копії спадкової справи, заведеної після його смерті приватним нотаріусом Вітовського нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина [PERSON] позивачка в справі. Інших спадкоємців не встановлено. Вона відносяться до спадкоємців першої черги за законом, що передбачено ст. 1261 ЦК України, і вважається такою, що прийняла спадщину. Копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яка міститься в зазначеній спадковій справі, підтверджується, що вона була дружиною [PERSON] з 18 грудня 2019 року. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкування здійснюється за законом або за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Заповіт має переважне право перед спадкуванням перед законом, тобто в першу чергу здійснюється спадкування спадкоємцями за заповітом, а потім за законом, у тому разі, якщо заповітом не було охоплено все спадкове майно чи майнові права, або ж у разі неприйняття спадщини спадкоємцем, визначеним заповітом. Заповіту [PERSON] не встановлено, тому спадкування після його смерті повинно здійснюватися за законом. За матеріалами спадкової справи, заведеною після смерті [PERSON] , інших спадкоємців, крім його дружини, немає. В той же час, нотаріальному оформленню спадщини на зазначену нерухомість особисто позивачкою заважає як відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, так і наявність іншої спадкоємиці відповідачки: оскільки вона претендує на спадщину у виді будинку в с. Лупареве Миколаївського (раніше Жовтневого та Вітовського) району Миколаївської області як спадкоємиця після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] які прийняли спадщину наряду із [PERSON] після смерті первісного власника будинку [PERSON] . За пунктами 1.2, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує обставини стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а у разі якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього: у випадку відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно письмового роз`яснення від 04 березня 2021 року виданого позивачці приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., неможливо оформити спадщину на будинок після смерті [PERSON] , оскільки не подано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкову нерухомість. Житловий будинок, розташований по [ADDRESS] не був офіційно зареєстрований на праві власності в комунальному підприємстві Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, однак згідно наданих доказів, будинок був побудований спадкодавцем за свого життя і відповідно до даних місцевої сільської ради він належав [PERSON] . Згідно технічного паспорту, складеного 06 листопада 2019 року комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації будинок по [ADDRESS] має житлову площу 46,4 кв.м., загальну 86,1 кв.м, а побудований він в 1980 році. Такі ж дані вказані і в довідці цього підприємства від 06 листопада 2019 року. Відповідно до копії погосподарської книги Галицинівської сільської ради Миколаївської області цей житловий будинок існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON] , а після його смерті за - [PERSON] . До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Відповідно до положень цих нормативних актів, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Це свідчить про те, що [PERSON] за свого життя мав у власності будинок і всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на нього та зареєструвати його, але цього не реалізував. Однак це не скасовує належність йому будинку на праві власності. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналогічні положення існували і на час смерті [PERSON] в ЦК Української РСР 1963 року - ч. 2 ст. 548. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до письмової заяви відповідачки [PERSON] після прийняття спадщини після смерті [PERSON] його батьки повідомили, що вони домовилися про розподіл спадщини, згідно якого будинок має спадкувати його неповнолітній син [PERSON] , а все інше майно вони. Тому вона не претендує на спадщину, хоча й формально може вважатися спадкоємицею. Така домовленість не порушує права інших осіб не суперечить нормам закону, тому суд вважає її прийнятною і такою, що дозволяє вважати, що [PERSON] успадкував будинок після смерті свого батька [PERSON] . Крім того, за свого життя [PERSON] здійснив заходи з оформлення права власності на земельну ділянку, виділену для будівництва та обслуговування будинку. Так, згідно рішення Галицинівської сільської ради Вітовського району (тепер Миколаївського району) Миколаївської області № 37 від 20 грудня 2019 року йому був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою ділянки. Рішенням № 14 від 03 липня 2020 року тієї ж сільської ради було вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою та відведення земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] ; площа ділянки 0,1789 га, її кадастровий номер 4823382600:06:006:0012. В цьому ж рішенні затверджено про передачу ділянки у власність [PERSON] . В той же час він помер [INFO] тобто до прийняття вказаного рішення і за свого життя не встиг оформити ділянку та зареєструвати за собою праві власності на неї. Проте, враховуючи, що за життя [PERSON] йому був наданий дозвіл на відведення ділянки в натурі і відносно неї за його життя також виготовлена технічна документація з визначенням точних меж ділянки та присвоєнням кадастрового номеру, тому суд вважає, що ділянка входить до спадкової маси на час його смерті і повинна спадкуватися його спадкоємцями, тобто позивачкою. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачка не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права на нерухомість в порядку спадкування за законом. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved