Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Крушинської А.А. звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті котрого відкрилась спадщина та заведена спадкова справа № 9/2023, при цьому єдиним спадкоємцем майна померлого є його син позивач по справі [PERSON] . На момент смерті спадкодавця останньому на праві власності належала квартира [ADDRESS] . Позивачу маючи намір отримати спадок після батька та здійснення державної реєстрації права власності на майно стало відомо, що на вказану квартиру накладено арешт. Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони про його відчуження від 04.09.2001 на кв. [ADDRESS] , Деснянським відділом державної виконавчої служби у м. Києві накладено арешт на підставі виконавчого листа № 2-8267, виданого 15.06.20001 Дніпровським районним судом м. Києва. Позивач в листопаді 2023 року звернувся до Відділу із заявою про зняття арешту з майна у зв`язку зі смертю боржника, однак отримав відмови, мотивовану тим, що виконавчі документи про стягнення з [PERSON] у відділі на виконанні не перебувають а строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки. З урахуванням відсутності виконавчого провадження щодо померлого [PERSON] , наявного арешту на нерухоме майно, чим порушено право позивача, останній вимушений звернутись до суду та просить зняти арешт з кв. [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 грудня 2024 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного проважєення, призначено підготовче судове засідання. 04 лютого 2025 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Крушинської А.А. про проведення судового засідання у справі 754/18043/24, в режимі відео конференції поза межами приміщення суду залишено без задоволення. Від Деснянського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли до суду додаткові пояснення, згідно з якими зазначає про те, що у разі повернення виконавчого документу стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, арешт не може бути знято, а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду. 06 березня 2025 року від відповідач [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог. Представником позивача - адвокатом Крушинською А.А. подано суду додаткові пояснення, відповідно до яких вважає доводи Деснянського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)щодо наявних підставі для залишення позовних вимог без розгляду, викладені в додаткових поясненнях необґрунтованими з наступних підстав. Третьою особою не прийнято до уваги лист Деснянського відділу ДВС у місті Києві від 30.11.2023 року № 29884-Ю, копія якого міститься в матеріалах справи та в якому повідомляється про те, згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі документи про стягнення з [PERSON] у відділі на виконанні не перебувають. Таким чином, відсутнє виконавче провадження, в межах якого державний виконавець може застосувати статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року про закінчення виконавчого провадження, пункти 1, 3, 11 статті 37, 59 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції, в даному випадку виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт на майно, не існує, матеріали провадження знищено за закінченням терміну зберігання. При цьому безпідставний наявний арешт на нерухоме спадкове майно позивача, порушує право останнього на вільне володіння та розпорядження своєю власністю. 09 квітня 2025 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності, визнає позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи - П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори до суду не з`явився, подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності, просять прийняти рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи - Деснянський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 19.05.2023 (а.с.18) Померлий [PERSON] є рідним батьком позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м.Києва 10.08.1995. (а.с.19) На момент смерті [PERSON] останньому на праві власності належала кв. [ADDRESS] . У відповідності до Довідки про склад спадкоємців, виданою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шестопал О.П., після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 9/2023, за матеріалами якої спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON] (а.с.20) Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.02.2024 за № 366927221 на кв. [ADDRESS] накладено арешт (реєстраційний номер 1357076) постановою від 04.09.2001 державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Ватутінському районі Філіповської (а.с.17) За інформацією Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.11.2023 № 29884-Ю, наданою на заяву [PERSON] від 30.11.2023 вбачається, що згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчі документи про стягнення з [PERSON] у Відділі не перебувають. Також зазначено про те, що для вирішення питання зняття арешту з майна в порядку п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» варто звернутись до суду. (а.с.23) Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 04.09.2001, винесеної державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Ватутінського управління юстиції на підставі виконавчого листа № 2-8267, виданого 15.06.20001 Дніпровським районним судом м. Києва,накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме на кв. [ADDRESS] . (а.с.16) За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніхдля виконання рішення про забезпечення позову. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В процесі розгляду справи судом встановлено, що арешт на спадкове майно було накладено органом виконавчої служби у 2001 році. На даний час виконавче провадження не здійснюється, а відтак потреби в арешті не існує. При цьому, наявність обтяження (арешту) кв. [ADDRESS] перешкоджає позивачу у володінні та користування спадковим майном, отриманим у спадщину після смерті батька [PERSON] . Скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки у Деснянському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутні виконавчі документи про стягнення з [PERSON] . Водночас, суд відхиляє доводи державного виконавця Деснянського ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо залишення позовних вимог без розгляду, з підстав повернення виконавчого документу стягувачу, за якими виконавче провадження не є закінченим, арешт не може бути знято. Суд зазначає, що такі доводи не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, натомість позивачем доведено зворотнє та надано належні докази на підтвердження позовних вимог, а відтак відсутні правові підстави для залишення позову без розгляду. Зважаючи на викладене, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, з урахуванням поданої відповідачем [PERSON] (стягувачем у виконавчому провадженні) заяви про визнання вимог позову, суд приходить до висновку про те, що підстав для накладення арешту на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved