Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500011648 від 03.02.2014 в розмірі 1 041 959,14 грн. та судові витрати. 15000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 03.02.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (надалі - «ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 500011648. На підставі та на виконання вимог чинного законодавства суму кредиту в розмірі 278 400, 00 грн. - еквівалент суми кредиту в іноземній валюті становить 32 000 доларів США 00 центів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п. 2.3. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 15.02.2019, для купівлі автомобіля марки «Volkswagen» модель СС, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1 968 куб. см. Отже, між Сторонами виникли зобов`язальні правовідносини стосовно надання [PERSON] грошових коштів (кредиту) на умовах зворотності відплатності, строковості та цільового використання. Окрім того представником відповідача зазначено, що відповідно до п. 1.6. Загальних умов зобов`язання Відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті» за Кредитним договором № 50011648 від 03.02.2014 забезпечено Договором застави № 50011648 від 13.02.2014, посвідченим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тюріною В.Б. зареєстрованим в реєстрі за № 224, згідно з умовами якого Відповідач надав в заставу автомобіль марки «Volkswagen», модель СС з об`ємом двигуна 1968 см), 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , що належить йому на праві власності. Проте відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, в зв`язку з чим станом на 10.02.2020 виникла заборгованість, яка в загальному складає 607 300,12 грн. Зазначені обставини стали причиною звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Селидівського міського суду Донецької області Владимирській І.М. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23.02.2016 відповідно до ст. 122 ЦПК України відкрито провадження в справі та призначено попереднє судове засідання. 03 березня 2016 року ухвалою Селидівського міського суду Донецької області цивільну справу № 242/838/16-ц призначено до розгляду. В адресу Селидівського міського суду Донецької області 19.04.2016 від представника [PERSON] надійшла апеляційна скарга на ухвалу судді Селидівського міського суду Донецької області від 23.02.2016 про відкриття провадження в цивільній справі № 242/838/16-ц. Того ж дня в адресу Селидівського міського суду Донецької області надійшла заява від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про забезпечення позову. 22 квітня2016 року ухвалою Апеляційного суду Донецької області апеляційну скаргу представника [PERSON] залишено без руху, надано апелянту строк на усунення недоліків. 02.06.2016 в адресу Апеляційного суду Донецької області від представника [PERSON] надійшла заява про відкликання апеляційної скарги. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06.06.2016 повернуто апеляційну скаргу представнику [PERSON] , цивільну справу № 242/838/16-ц повернуто до Селидівського міського суду Донецької області. В адресу Селидівського міського суду Донецької області 02.06.2016 надійшла заява від представника [PERSON] про направлення матеріалів цивільної справи № 242/838/16-ц за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Селидівського міського суду Донецької області Пироговій Л.В. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.07.2016 повернуто заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про забезпечення позову в цивільній справі № 242/838/16-ц. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.07.2016 підсудність даної позовної заяви визначено - Шевченківському районному суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Гуменюк А.І. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2016 прийнято до свого провадження цивільну справу № 242/838/16-ц. В адресу суду від представника [PERSON] надійшла заява про зупинення провадження в цивільній справі № 242/838/16-ц, зазначає, що ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2017 прийнято позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору частково недійсним, просить провадження в зазначеній цивільній справі зупинити. 20 квітня 2017 року в адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» надійшла заява про зміну предмету позову та заявою про забезпечення позову. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.20107 у задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі № 242/838/16-ц відмовлено. Того ж дня протокольною ухвалою замінено предмет позову. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.2017 провадження в цивільній справі № 242/838/16-ц про звернення стягнення на предмет застави зупинено, до набрання законної сили судовим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у цивільній справі № 755/524/17 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору частково недійсним. 25 квітня 2017 року в адресу суду надійшла апеляційна скарга від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.2017 про відмову в задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про забезпечення позову в справі №242/838/16-ц. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2017 апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 05 липня 2017 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва скасовано та накладено арешт на автомобіль «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] . Розпорядженням керівника апарату М.В. Марчук на підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 242/838/16-ц. 20 грудня 2017 року та 20 квітня 2018 року та 02 листопада 2018 року суддею Шевченківського районного суду м. Києва здійснено запит до Дніпровського районного суду м. Києва про надання інформації з приводу набрання законної сили рішення Дніпровського районного суду м. Києві в цивільній справі № 755/524/17 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору частково недійсним. Дніпровський районний суд м. Києва, на звернення судді, повідомило наступне. 12.12.2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва справу № 755/524/17 за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору частково недійсним залишено без розгляду. 28.03.2018 постановою Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] (у вищеозначеному позові) - задоволено. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року - скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 08.05.2018 згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, передано для продовження розгляду. 09 грудня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення та в задоволенні позову було відмовлено. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва поновлено провадження в цивільній справі № 242/838/16-ц та призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2019 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - залишено без розгляду, 20 лютого 2020 року в адресу суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2019 в цивільній справі № 242/838/16-ц про залишення позову без розгляду 06 липня 2020 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2019 в цивільній справі № 242/838/16-ц про залишення позову без розгляду - скасовано та направлено матеріали зазначеної цивільної справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Юзьковій О.Л. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду в підготовче засідання. 21 березня 2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва закрито підготовче засідання. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» повідомлявся про час та день проведення судового засідання належним чином, в адресу суду надав заяву про слухання справи без його участі проти здійснення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не сповістили, заяв та клопотань в адресу суду не надходило. При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7ст. 128 ЦПК України в разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 03.02.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 500011648 (копія Кредитного договору наявна в матеріалах справи). У відповідності до п. 1.1. Загальних умов ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалося надати Позичальнику кредит у сумі, визначений з Кредитному договорі, в українських гривнях. В Кредитному договорі Сторони встановлюють еквівалент Суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для Сторін. На підставі та на виконання вимог чинного законодавства та умов укладеного Кредитного договору, Позивач надав Відповідачу Суму кредиту в розмірі 278 400 грн. 00 коп. - еквівалент суми кредиту в іноземній валюті становить 32 000 доларів США 00 центів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п. 2.3. загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 15.02.2019, для купівлі автомобіля марки «Volkswagen», модель СС, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1 968 куб. см. За використання Кредиту в межах встановленого терміну кредитування Позичальник, згідно з п. 2.1. Загальних умов, сплачує Позивачу проценти за процентною ставкою, визначеною у Кредитному договорі. Зазначену процентну ставку, за умовами Кредитного договору, Сторони визначили на рівні 9,90 % на рік, та передбачили, що вона є змінною відповідно до п. 2.3. Загальних умов, термін кредитування (строк повернення Кредиту), відповідно до п. 1.4.2. Загальних умов, погоджений Сторонами в Графіку погашення кредиту, яким передбачено повернення Кредиту частками щомісячно на відповідну дату поточного місяця з кінцевим терміном погашення не пізніше 15.02.2019. Позичальник, згідно з п.1.2. Загальних умов, зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Позивачу Кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов Кредитного договору. Відповідно до п. 1.6. Загальних умов зобов`язання Відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті» за Кредитним договором № 50011648 від 03.02.2014 забезпечено Договором застави № 50011648 від 13.02.2014, посвідченим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тюріною В.Б. зареєстрованим в реєстрі за № 224, згідно з умовами якого Відповідач надав в заставу автомобіль марки «Volkswagen», модель СС, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1 968 куб. см., що належить їй на праві власності (копія Договору застави наявна в матеріалах справи). Положеннями п. 1.4.2. Загальних умов Сторони погодили, що повернення Кредиту здійснюється Відповідачем у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця. Пунктом п 1.4.3. Загальних умов встановлено, що до 10 числа кожного місяця ТОВ «Порше Мобіліті» надсилає Відповідачу відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до Графіка погашення кредиту Черговий платіж підлягає сплаті в строк відповідно до Графіка погашення кредиту. Так, Позивачем, відповідно до п. 1.4.3. Загальних умов, були виставлені Відповідачу відповідні рахунки на оплату чергових (щомісячних) платежів за травень 2014 року - серпень 2015 року, які, в порушення викладених норм чинного законодавства та положень укладеного Кредитного договору, залишилися несплаченими Відповідачем, внаслідок чого виникла заборгованість останнього (Копії рахунків на оплату чергових (щомісячних, платежів за травень 2014 року - серпень 2015 року наявні в матеріалах справи). У зв`язку із невиконанням Відповідачем своїх обов`язків з оплати чергових платежів з повернення кредиту за Кредитним договором у строки, погоджені Сторонами в Графіку погашення кредиту, призвело до виникнення заборгованості по їх сплаті в сумі 185 327 грн. 24 коп. за Кредитним договором (Розрахунок заборгованості по сплаті чергових платежів наявний в матеріалах справи). Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2018 року в задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору частково недійсним було відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Так, на виконання вимог чинного законодавства та умов укладеного Кредитного договору, Позивач надав Відповідачеві [PERSON] суму кредиту в розмірі 278 400 грн. 00 коп. - еквівалент суми кредиту в іноземній валюті становить 32 000 доларів США 00 центів, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою для купівлі автомобіля марки «Volkswagen», модель СС, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1 968 куб. см. Відповідач, згідно з п. 1.2. Загальних умов, зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов Кредитного договору. Отже, між Сторонами виникли зобов`язальні правовідносини стосовно надання Відповідачу грошових коштів (кредиту) на умовах зворотності, відплатності, строковості та цільового використання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договоре та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями п. 1.4.2. Загальних умов Сторони погодили, що повернення Кредиту здійснюється Відповідачем у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1. ст. 629 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1.4.3. Загальних умов передбачено, що до 10 числа кожного місяця ТОВ «Порте Мобіліті» надсилає Відповідачу [PERSON] відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до Графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до Графіка погашення кредиту. Так, Позивачем, відповідно до п. 1.4.2. Загальних умов, виставлено Відповідачу відповідні рахунки на оплату чергових (щомісячних) платежів за травень 2014 року - серпень 2015 року, які, в порушення викладених норм чинного законодавства та положень укладеного Кредитного договору, залишилися несплаченими, внаслідок чого виникла заборгованість. Порушенням зобов`язання, згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Невиконання Відповідачем [PERSON] своїх обов`язків з оплати чергових платежів з повернення кредиту призвело до виникнення заборгованості в розмірі 1 307 838,86 грн. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Нормативними приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначалось, згідно з п. 1.6. Умов кредитування, виконання зобов`язання Відповідача 1 за цим Кредитним договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного Сторонами Договору застави транспортного засобу № 50011648 від 13.02.2014, за яким з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором Відповідачем [PERSON] було передано в заставу автомобіль марки «Volkswagen», модель СС, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1 968 куб. см. заставною вартістю 348 000, 00 грн. Частиною 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. За рахунок заставленого манна, згідно з ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про заставу», заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором. - неустойку), необхідні виграти на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Наведені норми спеціального Закону кореспондуються з приписами ст. 598 ЦК України, якою передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленою майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Приписами ч. 1 ст. 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Нормами ч. ч. 1-2 ст. 591 ЦК України встановлено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Аналогічне правило закріплено і в частині першій статті 590 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про Заставу» заставодержатель може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Разом з тим, відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 51992930 від 12.042017 власником автомобіля марки «Volkswagen», модель СС, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1 968 куб. см. (Предмета застави) з 14.02.2014 є [PERSON] (копія витягу наявна в матеріалах справи а. с. 22 том 2). Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. У разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень (частина перша статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»). Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином. на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Системний аналіз частини першої статті 27 Закону України «Про заставу», частини третьої статті 9 та частини першої статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дає підстави для висновку про те. що в разі відчуження боржником предмета обтяження без згоди заставодержателя обтяження рухомого майна, що є предметом застави, зберігає свою силу для нового власника (покупця), якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Покупець може бути добросовісним набувачем за умови, якщо на час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був відсутній відповідний запис. Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тобто на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду:від 10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17 і від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки станом на час придбання автомобіля марки «Volkswagen», модель СС, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1 968 куб. см., у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості про його обтяження, тобто відповідач [PERSON] набула право власності на автомобіль з обтяженням, а отже на нього може бути звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором, укладеним з позивачем. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сплачений Товариством при зверненні до суду судовий збір в розмірі 19 617, 59 грн. - за подання позовної заяви; 800, 00 грн. - за подання заяви про забезпечення позову. Разом з тим, представник Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 41 760, грн. Разом з тим, на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачем долучено докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу. За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. При поданні позовної заяви позивач наводив попередній (орієнтовний) розрахунок позовних вимог, отже позивачем дотримано вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Разом з ти, відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 24 червня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц та від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19. Суд зауважує, що клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем в порядку частини п`ятої статті 137 ЦПК України до суду не подавалось. Як свідчать матеріали справи, 21 червня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Тріпл Сі» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» укладено договір про надання юридично-консультаційних послуг № б/н предметом якого є надання клієнту правничої допомоги в цивільній справі № 242/838/16-ц. Відповідно до Розділу 6 договору за надання правової допомоги Клієнт зобов`язаний сплатити гонорар за правову допомогу в розмірі який буде визначений в Акті наданих послуг. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача не подано доказів сплати витрат на правничу допомогу. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як свідчать матеріали справи, положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником позивача виконано не було. Разом з тим, Верховний Суд у постановах від 29.10.2020 у справі N 686/5064/20, від 21.01.2021 у справі N 280/2635/20, від 16.03.2021 у справі N 520/12065/19, зазначив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. З огляду на наведене вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Outcome: approved