Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Вказує про те, що 15.08.2014 укладено шлюб міжпозивачкою та відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З серпня 2024 року сторони через різні погляди на життя, плани на майбутнє прийняли рішення про припинення шлюбно-сімейних правовідносин. У серпні 2024 року [PERSON] звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (справа № 367/7958/24). [PERSON] є військовослужбовцем, має військове звання полковник. Проходить військову службу, за останньою наявною інформацією у позивачки, у Військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України. Відповідно, у воєнний стан, майже весь час перебуває у військовій частині, на виконанні бойових завдань тощо. Вихованням дитини в повному обсязі займається матір (позивачка), що зводиться до навчання дитини у ліцеї (здобуття середньої освіти), відвідування факультативів, спортивних секції, зокрема, з плавання тощо. З серпня 2024 року за рішенням відповідача було ініційоване питання про розірвання шлюбу, а також і припинилось фінансове утримання дитини. У зв`язку з цим [PERSON] вимушена була 12.09.2024 звернутись до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08.10.2024 по справі № 367/9534/24 у видачі судового наказу за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини було відмовлено. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину, щомісячно, починаючи з 12.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивачки [PERSON] направив до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести за відсутності позивачки та її представника, ухвалити рішення про задоволення позову в повному обсязі. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про розгляд\~справи повідомлявся\~належним чином. 23.04.2025 року через канцелярію суду надійшла заява від відповідача, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вирішуючи справу на основі наявних доказів, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15.08.2014 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.08.2014 року, видане Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 650. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.06.2015 року, виданим Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 689. [PERSON] є військовослужбовцем, має військове звання полковник. Проходить військову службу, за останньою наявною інформацією у позивачки, у Військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України. Станом на сьогодні сімейне життя між подружжям фактично припинене, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до частини 1 - 3 статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у частці від заробітку платника аліментів за вибором позивача. При цьому суд враховує те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей і відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своєї дитини. Враховуючи принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовної вимоги позивачки про стягнення аліментів, починаючи з 12.09.2024 року, суд зазначає наступне. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальними правилами Сімейного кодексу України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів) з особистих мотивів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] 12.09.2024 року зверталась до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08.10.2024 по справі № 367/9534/24 у видачі судового наказу за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини було відмовлено. За таких обставин, суд вважає, що матеріали справи містять докази того, що позивачка вживала до подачі даного позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача. Таким чином, існують підстави для стягнення з відповідача аліментів, починаючи з 12.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір. Крім того, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.\~180-182, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved