Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернувся представник позивача та просив: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь позивача [PERSON] страхове відшкодування на утримання в розмірі 150\~228 гривень; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь позивача [PERSON] ( з урахуванням збільшень позовних вимог) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 98 392 гривні 36 копійок, трьох відсотків річних у розмірі 6\~874 гривні 19 копійок, інфляційні втрати у розмірі 14\~513 гривні 57 копійок. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 06 листопада 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ГАЗ 2705-434», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ 21099» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У наслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди, пішохід [PERSON] , отримав тілесні ушкодження, від яких [INFO] в Миронівській центральній районній лікарні помер. Цивільна правова відповідальність автомобіля «ГАЗ 2705-434», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] станом на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС». 30 вересня 2022 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» виплатило позивачу страхове відшкодування моральної шкоди та витрати на встановлення надгробного пам`ятника в загальному розмірі 34\~285 гривень 60 копійок, чим фактично визнало право позивача на отримання страхових відшкодувань за цією дорожньо-транспортною пригодою, а тому позивач на підставі підпункту 2 пункту 22.1 ст. 22 та пункту 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив суд стягнути саме із відповідача, на її користь, як матері померлого [PERSON] страхове відшкодування на її утримання та пеню, як це передбачено ст. 36.5 цього Закону а також три відсотки річних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач у відзиві на позов проти його задоволення заперечував, свої заперечення обґрунтовував наступним: 26 червня 2022 року між позивачем та відповідачем укладено Договір припинення зобов`язання за угодою сторін, за умовами якого відповідач сплатив позивачу 34\~285 гривень 60 копійок. У цьому договорі сторони домовилися про припинення зобов`язань по виплаті страхового відшкодування, по факту настання страхового випадку від 06 листопада 2019 року. В зв`язку із цим, відповідач вважаю, що між позивачем та ним припинені фінансові зобов`язання по виплаті страхових відшкодувань, спричинених дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 06 листопада 2019 року за участі автомобіля «ГАЗ 2705-434», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Крім того, відповідач вважає, що позивач не надала доказів того, що вона перебувала на утриманні свого сина, адже отримувала пенсію у розмірі 1975 гривень 50 копійок, яка є більшою ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 74 Сімейного кодексу України не потребувала матеріальної допомоги, що у відповідності до норми пункту 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виключає її право на отримання страхового відшкодування в розмірі 36 місячних заробітних плат у місячному розмірі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання на нього не з`явився, поважних причин, які унеможливлюють участь в судовому засіданні його представника не повідомив, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 06 листопада 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ГАЗ 2705-434», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ 21099» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У наслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди, пішохід [PERSON] , отримав тілесні ушкодження, від яких [INFO] в Миронівській центральній районній лікарні помер. Як вбачається\~із матеріалів\~справи,\~дорожньо-транспортна\~пригода сталася\~у наслідок\~порушення водієм автомобіля «ГАЗ 2705-434», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] Правил дорожнього руху України. Цей факт фактично підтверджується страховими виплатами позивачу, здійсненими відповідачем для виконання вимог пунктів 27.3 і 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема в частині виплати моральної шкоди та витрат на встановлення надгробного пам`ятника. Тобто дорожньо-транспортна пригода сталася у наслідок протиправних дій водія автомобіля «ГАЗ 2705-434», державний номерний знак [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС». У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України ця обставина судом визнається такою, що не підлягає\~доказуванню. За нормою ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Аналізуючи зміст зазначених загальних норм Цивільного кодексу України суд приходить до висновку, що шкода, завдана у наслідок смерті фізичної особи, відшкодовується її батькам особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. У даній справ матір`ю померлого від дорожньо-транспортної пригоди пішохода [PERSON] є позивач [PERSON] , а отже саме вона у даному випадку має право на страхове відшкодування. Згідно з ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком\~є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого\~транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю здоров`ю та/або майну потерпілого. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив страхові відшкодування позивачу в частині виплати моральної шкоди та витрат на встановлення надгробного пам`ятника, що підтверджується копією договору про припинення зобов`язання за угодою сторін від 26 вересня 2022 року (а.с. 126). Проте за нормами пункту 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач має право на сплату їй, яка матері померлого у наслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , не менше 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Станом на 06 листопада 2019 року (день настання страхового випадку) 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» становило 150\~228 гривень. Матеріали справи\~не містять\~доказів здійснення\~відповідачем сплати\~позивачу 36 мінімальних заробітних плат, передбачених пунктом 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як наслідок суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення в цій частині. Також з огляду на норму ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд вважає за необхідне задовольнити позо в частині стягнення із відповідача пені в розмірі 98 392 гривні 36 копійок, яка у творилася станом на 09 квітня 2024 року (заява про збільшення позовних вимог (а.с. 217 том 1). Крім того, у відповідності до норми ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник,\~який прострочив\~виконання грошового\~зобов`язання,\~на вимогу\~кредитора зобов`язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~три проценти\~річних від\~простроченої суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або\~законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 308/3162/15-ц зробила висновок про те, що до правовідносин щодо невиплати страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року по справі № 910/10156/17. За таких обставин суд також приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення із відповідача трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, які станом на 09 квітня 2024 року (заява про збільшення позовних вимог (а.с. 217 том 1) становили 6\~874 гривні 19 копійок та 14\~513 гривні 57 копійок. Приймаючи рішення по справі суд не бере до уваги доводи відповідача, що позивач не надала доказів того, що вона перебувала на утриманні свого загиблого сина [PERSON] , оскільки вона за нормою ст. 202 Сімейного кодексу України мала право на таке утримання, та в позові стверджує, що перебувала на утриманні. Також суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що за Договором припинення зобов`язання за угодою сторін від 26 червня 2022 року (а.с. 126-127 том 1) позивач втратила право вимагати виплати їй вищезазначених страхових відшкодувань, оскільки за цим договором припинилось її право вимагати виплати лише 6 мінімальних заробітних плат в якості сплати моральної шкоди та витрат на встановлення надгробного пам`ятника, передбачені пунктами 3 і 4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи викладене,

Outcome: approved