Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

До Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій [PERSON] ставить питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно їх неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , та просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь позивача для утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу, понесені позивачем. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України з квітня 2022 року, не навідує їх, не піклується про життя та здоров`я, не цікавиться дітьми, їх фізичним, духовним моральним розвитком, не забезпечує матеріально та не бере участі в утриманні дітей, фактично покинула дітей. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.11.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду 08.01.2025 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду. 24.02.2025 до суду надійшло клопотання позивача про допит свідків. 25.02.2025 представник третьої особи - органу опіки та піклування Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, позовні вимоги підтримав, не заперечує щодо задоволення позову. 27.02.2025 у судовому засіданні допитано неповнолітнього свідка [PERSON] в присутності педагога [PERSON] , який пояснив, що з матір`ю давно не спілкується, оскільки вона відсутня в його житті, не приходить, не дзвонить, ніякої цікавості до нього та до сестри тривалий час (роками) не виказує. Вихованням та утриманням займається тільки батько, стосунки з ним добрі, сімейні, довірливі. Чому мати покинула їх, не розуміє, вважає, що остання не гідна бути матір`ю, оскільки думає лише про себе. Свідок [PERSON] , яка тривалий час знає сім`ю [PERSON] , продиває по сусідству, в судовому засіданні 27.02.2025 повідомила, що [PERSON] у 2022 році поїхала на заробітки за кордон, вона її ніколи не бачила, а [PERSON] є хорошим батьком для своїх дітей, турбується про них. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] , в судовому засіданні 27.02.2025 повідомила, що [PERSON] вела, на її думку, аморальний спосіб життя, мала позашлюбні відносини. Позивача характеризувала позитивно, зазначила, що діти завжди доглянуті, виховані, спокійні, врівноважені, як і сам [PERSON] 07.04.2025 до суду надійшла заява відповідачки [PERSON] , яка просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову. Звертає увагу, що під час розгляду питання про позбавлення її батьківських прав органом опіки та піклування Водяницької ОТГ, приймала участь в засіданні комісії в режимі відеоконференції через відеозв?язок - месенджер Вайбер, та всім присутнім членам комісії зазначила, що проживає за кордоном, дітьми не займається, вихованням і утриманням дітей цілком і повністю займається [PERSON] , вона до дітей нічого не має, займатися їх утриманням та вихованням не бажає і в подальшому, не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав. Окремо повідомила, що вона не займається дітьми, не цікавиться ними, тому що проживає за кордоном, хворіє, потребує лікування, всю відповідальність за утримання, виховання та забезпечення дітей покладає на [PERSON] , оскільки, в період з 2022 року виїхала за кордон, стосунків з [PERSON] та дітьми не підтримує, тому що впевнена, що батько належним чином все виконує, а вона не має ні можливості, ні бажання опікуватися та займатися дітьми. Просить суд прийняти її позицію, її до суду більше не викликати, так як даною заявою чітко зазначила про визнання позову, лише на кілька днів приїхала в Україну, щоб отримати медичну допомогу та пройти обстеження по хворобі, проте 08.04.2025 знову виїжджає до Польщі, та її в Україні більше не буде. В підтвердження перебування за кодоном надала до суду копію закордонного паспорту з відмітками про перетин кордону, оскільки весь час проживає у Польщі. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Бабенко Р.В. в судовому засіданні 25.04.2025 підтримали заявлені позовні вимоги. Позивач пояснив суду, що за період спільного проживання із відповідачкою у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак стосунки не склалися, у відповідачки з`явився інший чоловік на ім`я [PERSON] та у 2020 році вона переїхала до с. Стебне, забравши дитину [PERSON] з собою. [PERSON] в школу пішла при матері. Однак у 2021 році він забрав до себе доньку, на що [PERSON] погодилася. [PERSON] приїздила один раз до дітей у 2021 році. З 2022 року перестала спілкуватися з дітьми остаточно. Представник третьої особи - виконавчого комітету Водяницької сільської ради (органу опіки та піклування) Чередніченко Л.М. в судовому засіданні 25.04.2025 позовні вимоги підтримала, не заперечує проти їх задоволення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та дату неодноразово повідомлялася належним чином. До суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без участі. Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступне. Позивач [PERSON] , [INFO] (паспорт [NUMBER] , виданий Тальнівським РВ УМВС України в Черкаській області 26.05.1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) є батьком дітей - [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.08.2012 року, виданого відділом ДРАЦС Звенигородського РУЮ у Черкаській області, [PERSON] народився [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 146. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.02.2014 року, виданого відділом ДРАЦС РС Звенигородського РУЮ у Черкаській області, [PERSON] народилася [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 37. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.12.2024 справа № 694/1997/22 провадження 2/694/446/22 (набрало законної сили 05.01.2023) позов [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , [INFO] , про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.05.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 43, розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з батьком - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до письмових свідчень [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили як свідки у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] - мати дітей [PERSON] та [PERSON] , не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки та сина, не дбає про їх навчання, не створює умов для дітей. З квітня 2022 року не спілкується з дітьми, коштів на утримання не надає. Відповідно до акту від 30.10.2024, складеного депутатом Кердань Л.В. , за участю [PERSON] в присутності свідків, вбачається, що [PERSON] є матір`ю дітей [PERSON] та [PERSON] , однак вона не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки та сина, не дбає про їх навчання, не створює необхідних умов для розвитку дітей. З квітня 2022 року взагалі не спілкується з дітьми, коштів на утримання не надає. Діти проживають з батьком [PERSON] , який добре дбає про них та виконує свої батьківські обов`язки, діти доглянуті та належно забезпечені всім необхідним. Згідно довідки № 13 від 29.10.2024, виданої сімейним лікарем КНП «Рижанівська амбулаторія загальної практики - сімейної медицини» Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області, встановлено, що лікуванням [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , займається виключно батько [PERSON] , [INFO] , інший з батьків в лікуванні дітей участі не приймає. Відповідно до довідок № 43, 44 від 07.08.2024, виданих директором Озірянської гімназії Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області, вбачається, що [PERSON] , 2009 року народження, навчався в гімназії з 01.09.2015 року, а [PERSON] , 2014 року народження, навчається в гімназії з 2022 року. Діти охайні, доглянуті, неконфліктні та активні. Проживають разом з батьком. Вихованням дітей займається батько, [PERSON] , який під час навчання сина, доньки весь час відвідував батьківські збори, шкільні свята, брав та бере активну участь у житті дитини та класу. Мати [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , з 2019 року у освітньому закладі жодного разу не з`являлася, не цікавилася навчанням дітей, не відвідувала батьківські збори, класні та шкільні свята. [PERSON] відповідно до довідки-характеристики № 328 від 29.10.2024, виданої старостою Юхимчуком Д. , проживає без реєстрації в [ADDRESS] . Розлучений, виховує двох неповнолітніх дітей. По місцю проживання характеризується з позитивної сторони. По характеру спокійний, ввічливий. Веде здоровий спосіб життя. Скарг на [PERSON] від жителів села не надходило. Компрометуючими матеріалами на [PERSON] Озірнянський старостинський округ Водяницької сільської ради не володіє. Порушень ним громадського порядку, злочинів та інших негативних проявів на цей час не зафіксовано. Відповідно до довідки № 331 від 29.10.2024 року, виданої старостою Озірнянським старостинським округом Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області Юхимчуком Д., вбачається, що [PERSON] , [INFO] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають постійно без реєстрації в [ADDRESS] з липня 2019 року по даний час. Діти знаходяться на утриманні батька, без піклування і догляду зі сторони матері. За даною адресою мати дітей не зареєстрована і не проживає. [PERSON] , 1976 року народження, працює на посаді тракториста з 16 травня 2023 року по даний час. До виконання обов`язків ставиться добросовісно із відповідальністю, знання і вміння направляє на стабільне виконання роботи підприємства. Скромний, ввічливий, користується повагою серед колег (характеристика видана директором ПП «УРОС» Ульяницьким Р.С. від 30.10.2024). Відповідно до довідок № 447, 300 від 28.10.2024 КНП «Звенигородська БЛІЛ» відомо, що [PERSON] , 1976 року народження, на обліках в Звенигородському психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває, за допомогою не звертався. [PERSON] , [INFO] , є учнем денної форми навчання за професією «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування» ДНЗ «Звенигородський ЦППРК». Термін навчання до 30.06.2027 року. [PERSON] зарекомендував себе як дисциплінований, старанний здобувач. За період навчання дисциплінарних порушень не накладалося (довідки № 803, 804 від 07.11.2024 ДНЗ «Звенигородський ЦППРК»). Рішенням Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області № 66 від 05.11.2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , орган опіки та піклування Водяницької сільської ради Черкаської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її дітей - малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витребуваного витягу з протоколу № 13 засідання комісії з питань захисту прав дитини Водяницької сільської ради від 04.11.2024 року, про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вирішено надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Під час засідання начальник ССД зачитала заяву [PERSON] від 31.10.2024, про те, що вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, також очільниця ССД повідомила, що попередньо була домовленість по телефону (номер надав [PERSON] ) з матір?ю [PERSON] , що під час засідання комісії вона вийде на відеозв?язок. О 12 год 07 хвилин [PERSON] зателефонувала по вайберу, де повідомила, що вона не заперечує, щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , пояснивши, що в неї немає можливості піклуватися про дітей (розмова тривала 02:56 хв.). Суд окремо зазначає, що [PERSON] написала заяву від 07.04.2025 до Звенигородського районного суду Черкаської області, що позов [PERSON] щодо позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів визнає. Мати дитини фактично самоусунулася від виконання передбачених чинним законодавством батьківських обов`язків із виховання дітей, не забезпечує їх всім необхідним для життя, не дбає про здоров`я дітей, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливало на фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дітьми, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Виходячи із встановлених у справі обставин, підтверджених перерахованими вище документальними доказами та поясненнями учасників справи, наданими в судовому засіданні, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин ("Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Враховуючи наявні у справі достатні та переконливі докази суд переконаний, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не опікується ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров`я, хоча зобов`язана це робити, тобто зухвало ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання та утримання дітей. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Суд окремо зазначає, що при розгляді цієї справи враховує висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладені в постанові від 19.02.2025 у справі № 147/277/24, зокрема, що згода одного з батьків на позбавлення його батьківських прав і свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо дітей, є достатніми підставами для позбавлення батьківських прав. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача, відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При дослідженні обставин справи судом враховується той факт, що відповідачка відзиву або будь яких заперечень до суду не надала, подала заяву про визнання позову, є людиною працездатного віку, не надала доказів, щодо свого місця роботи чи перебування на обліку в Державній службі зайнятості. Крім цього, не надала доказів про свій стан здоров`я, зокрема який впливає на працездатність, хоча зазначила у заяві, що хворіє, наявності чи відсутності на праві власності, володінні та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, а також не надала будь - яких інших доказів, які б давали підстави вважати, про неможливість надання ним допомоги на утримання дітей. Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання матір`ю матеріальної допомоги дітям щомісячно. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дітей, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів буде вчинене в інтересах неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку. Відповідно до положень частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. За змістом частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У зв`язку з цим суд вважає, що з відповідачки необхідно стягнути на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), з усіх видів заробітку відповідача (що фактично відповідає заявленому позивачем у позовних вимогах розміру у виді 50% від усіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби неповнолітніх дітей, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та буде достатнім для забезпечення їх належного утримання. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а відтак, аліменти підлягають до стягнення з 22.11.2024. За пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Відтак, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Стосовно витрат на правову допомогу, суд зазначає, що відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Оскільки позивач та його уповноважений представник заявили про те, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані до суду додатково упродовж визначеного процесуальним законом строку, суд не вирішує зазначене питання під час розгляду справи по суті.

Outcome: approved