Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про зняття арешту з нерухомого майна. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [PERSON] , [INFO] , є власником житлової квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вищевказана квартира належить позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів № 12-2136 від 15.09.1993 року. У 2024 році у позивача виникла необхідність у розпорядженні належним йому майном у вигляді вищевказаної квартири, однак останній, дізнався, що на таку накладений арешт. Зокрема, такий був накладений на підставі постанови про накладення арешту, б/н, 05.08.2009 року, СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, капітана міліції [PERSON] та зареєстрований 06.08.2009 року за № 8946247 реєстратором: Третя Одеська державна нотаріальна контора. [PERSON] \~було зроблено\~запит до\~Одеського районного\~управління поліції\~№ 1\~ГУНП в\~Одеській області\~щодо надання\~інформації про\~накладення арешту\~у 2009\~році на\~житлову квартиру,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Так,\~листом Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області № 60/2-2714 від 14.11.2024 року позивача повідомлено про те, що арешт на майно був накладений в рамках розгляду кримінальної справи № 1512/1-228/11, яка перебувала в провадженні Київського районного суду м. Одеси, обвинуваченим у справі був [PERSON] , [INFO] . Позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси задля ознайомлення із матеріалами кримінальної справи № 1512/1-228/11. Однак, листом Київського районного суду м. Одеси № 2002 від 05.11.2024 року [PERSON] повідомлено про те, що в провадженні суду перебувала кримінальна справа № 1-893/2009 за обвинуваченням відносно [PERSON] , [INFO] , за ознаками кримінального правопорушення ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 196 КК України. Перевіркою акту «Про вилучення для знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню» від 17.03.2009 року встановлено, що матеріали зазначеної справи знищено за закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до Вироку Київського районного суду м. Одеси в рамках розгляду кримінальної справи № 1512/1-228/11 від 04.03.2011 року [PERSON] було визнано винним у скоєні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробувальним строком в один рік. Питання щодо зняття арешту, накладеного слідчим на стадії досудового розслідування вирішено не було. Оскільки, на майно позивача було помилково накладено арешт, у зв`язку з чим станом на сьогоднішній день [PERSON] позбавлений можливості іншим чином захистити свої права, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким зняти арешт з належного [PERSON] , [INFO] майна, а саме квартири [ADDRESS] , накладений постановою слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, капітана міліції [PERSON] б/н від 05.08.2009 року, зареєстрованого реєстратором: Третя Одеська державна нотаріальна контора за реєстраційним номером обтяження: № 8946247 від 06.08.2009 року. Суд констатує, що 04.04.2025 року представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення щодо поданого позову представник відповідача вказує на те, що відносно [PERSON] , [INFO] , було відкрито кримінальну справу № 0620090000230. Постановою слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, капітана міліції [PERSON] від 05.08.2009 року № б.н. було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Особою, на майно якої було накладено арешт, був [PERSON] , [INFO] . Вироком Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2011 року № 1522/1-228/11 [PERSON] , [INFO] було визнано винним в скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі та застосовано до [PERSON] ст. 75 КК України, внаслідок чого останнього звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Позивач же зазначає, що по справі проходила інша особа (з таким самим прізвищем, ім`ям та по батькові), так як він народився [INFO] , що дійсно підтверджується його паспортом. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно було накладено арешт на майно позивача реєстраційний номер обтяження: 8946247, зареєстровано: 06.08.2009 14:16:44 за № 8946247, реєстратором: Третя Одеська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: постанова слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, капітана міліції Кушнаренко В.О. від 05.08.2009 № б/н, об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] . Вказане майно, дійсно належить позивачу на підставі відповідного свідоцтва про право власності від 15.09.1993 року. Відповідно до довідки з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, відомості про його розшук відсутні, відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості, теж, відсутні. Довідками, що видані Київським районним судом м. Одеси від 05.11.2024 року № 2002 та довідкою № б.н. , виданою на запит Позивача від 20.11.2024 року визначено, що кримінальна справ № 1-893/2009 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , перебувала в провадженні суду та знищена за закінченням встановленого терміну зберігання. Також, листами СВ ОРУП № 1 від 11.10.2024 року № 60/Д-2368 та від 14.11.2024 року № 60/Д-2714 вказано, що відносно [PERSON] , [INFO] була наявна кримінальна справа № 0620090000230, яка була направлена до Київського районного суду м. Одеси. ГУНП в Одеській області звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015 р. були ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ Українита створені юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції України. Арешт на майно, яке належить позивачу, було накладено саме постановою слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, капітана міліції Кушнаренко В.О. від 05.08.2009 року № б.н. ГУНП в Одеській області є окремою юридичною особою публічного права, яка самостійно відповідає за свої зобов`язання, захищає власні права та інтереси, а також виконує обов`язки, згідно з законодавством України. З зазначеного вбачається, що ГУНП в Одеській області є неналежною стороною у справі, у відповідача відсутні правові підстави для зобов`язання до вчинення дій і скасуванні рішень іншої відокремленої юридичної особи. Враховуючи викладене вище та те, що арешт на майно було накладено навіть до створення органів Національної поліції України, а тому ГУНП в Одеській області жодного відношення до накладення арешту, який просить скасувати позивач, не має. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 23.01.2025 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.04.2025 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області Міняйло О.М. в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі, та проводити розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, сповіщались судом про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта громадянина України старого зразка Серії [NUMBER] виданого Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 23.04.2003 року. Розпорядження органу приватизації № 23336 від 15.09.1993 року, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON] . На підставі вищевказаного розпорядження Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради було видано Свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 15.09.1993 року, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 12-2136. Таким чином, [PERSON] , [INFO] , є власником житлової квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування даного позову позивач зазначає про те, що він позбавлений можливості розпоряджатись власним майном, у зв`язку з тим, що відносно належної останньому житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , наявний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме арешт нерухомого майна. Зокрема, такий арешт був накладений на підставі постанови про накладення арешту, б/н, 05.08.2009 року, СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, капітана міліції [PERSON] та зареєстрований 06.08.2009 року за № 8946247 реєстратором: Третя Одеська державна нотаріальна контора, що підтверджується наявною в матеріалах справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 397240034 від 01.10.2024 року. Листом Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області № 60/2-2714 від 14.11.2024 року позивача повідомлено про те, що арешт на майно був накладений в рамках розгляду кримінальної справи № 1512/1-228/11, яка перебувала в провадженні Київського районного суду м. Одеси, обвинуваченим у справі був [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного документа. Позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси задля ознайомлення із матеріалами кримінальної справи № 1512/1-228/11. Однак, листом Київського районного суду м. Одеси № 2002 від 05.11.2024 року [PERSON] повідомлено про те, що в провадженні суду перебувала кримінальна справа № 1-893/2009 за обвинуваченням відносно [PERSON] , [INFO] , за ознаками кримінального правопорушення ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 196 КК України. Перевіркою акту «Про вилучення для знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню» від 17.03.2009 року встановлено, що матеріали зазначеної справи знищено за закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до Вироку Київського районного суду м. Одеси в рамках розгляду кримінальної справи № 1512/1-228/11 від 04.03.2011 року [PERSON] було визнано винним у скоєні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробувальним строком в один рік. Питання щодо зняття арешту, накладеного слідчим на стадії досудового розслідування вирішено не було. В матеріалах справи наявний Витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Серії ФОВА-002591505 з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженець Україна, Одеса на території України станом на 16.11.2024 року є особою стосовно якої: відомості про притягнення до кримінальної відповідальності відсутні, відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості відсутні, відомості про розшук відсутні. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. З огляду на те, що постанова про накладення арешту, б/н, 05.08.2009 року, СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, капітана міліції [PERSON] була винесена відносно гр. [PERSON] , [INFO] , який не є власником житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд констатує, що у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в продовженні дії заборони вищезазначеного майна. Пунктом 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року передбачено, що у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. Таким чином, накладення обтяження та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як власника, щодо вільного розпорядження та користування своїм майном. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності обтяження накладеного на майно позивача, порушується право позивача на вільне володіння та розпорядження своїм майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття заборон з відчуження майна. На підставі та

Outcome: approved