Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі за текстом АТ «ПУМБ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 143\~804,33 грн., яка утворилась за кредитним договором № 2001403883401 від 13.09.2019 р. та кредитним договором №1002018753801 від 17.11.2021 р. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що відповідач за договором №2001403883401 від 13.09.2019 р. отримала кредит в сумі 41\~600,00 грн. та за договором №1002018753801 від 17.11.2021 р. в сумі 50\~000 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 31.03.2024 р., загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам склала 143\~804,33 грн., яка складається з заборгованості за кредитом (тіло кредиту) №2001403883401 від 13.09.2019 р. в сумі 38\~506,01 грн та заборгованості по процентам 29\~327,37 грн.; з заборгованості за кредитом (тіло кредиту) №1002018753801 від 17.11.2021 р. в розмірі 40\~667,67 грн.; заборгованості по процентам 5,77 грн.; заборгованості за комісією 35\~297,51 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому викладено заперечення щодо позовних вимог АТ «ПУМБ», зазначено щодо незаконності нарахування комісії по кредитному договору №1002018753801 від 17.11.2021 р.; ненадання Банком доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в своєму позові, оскільки виписка по рахунку не відповідає вимогам первинної облікової документації. Крім того, в порядку ст. 193 ЦПК України, представником відповідача подано зустрічну позовну заяву про захист прав споживачів, визнання пункту договору недійсним за змістом якої відповідач просив суд визнати недійсним пункт 5 Розділу «Споживчий кредит» Заяви №1002018753801 від 17.11.2021 р. на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаною між [PERSON] та Акціонерним Товариством «Перший Український міжнародний банк», що передбачає обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99%. Також, 19.02.2025 р. представником відповідача було подано уточнену зустрічну позовну заяву про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання недійсної умови договору, якою були змінені позовні вимоги та відповідач за первісним позовом просив в порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати Акціонерне товариство "ПУМБ" здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №1002018753801 на приєднання до ДКБОФО від 17.11.2021 р. з огляду на нікчемність пункту п. 5 «Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості» Розділу «Споживчий кредит» Заяви №1002018753801 до ДКБОФО від 17.11.2021 р. 20.02.2025 р. представником позивача було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву АТ «ПУМБ». Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач за первісним позовом та його представник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, представник відповідача за первісним позовом надав заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, зустрічний позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити, у задоволенні первісного позову просить відмовити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 13.09.2019 р. між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було підписано анкету-заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001403883401 та видачу кредитної картки, за змістом якої Клієнт просить Банк встановити на поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією Заявою-анкетою відновлювальну кредитну лінію у розмірі 9000 грн. з процентною ставкою 47,88% на рік за строком погашення 12 місяців. Матеріали справи свідчать, що на виконання умов наведеної вище Заяви-анкети №2001403883401 Банк встановив поточних рахунок [PERSON] кредитний ліміт в розмірі 9000 грн., який в подальшому був збільшений до суми в розмірі 41\~600 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника та не заперечувався останнім в ході розгляду цієї справи. Згідно з статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)\~у строк та в порядку, що встановлені договором. Із змісту Заяви-анкети №2001403883401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та видачу кредитної картки слідує, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови кредитної картки, що надається Клієнту у зв`язку з його приєднанням до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом підписання Клієнтом цієї Заяви-анкети встановлюється відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування та Тарифів Банку та залежить від типу обраного Клієнтом продукту. До даної заяви позивачем додано публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції від 12.06.2019 р. Як встановлено судом, відповідач прийняті зобов`язання з повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом за вказаними вище договорами не виконала, внаслідок чого за договором №2001403883401 виникла заборгованість в розмірі 67\~833,38 грн.. з якої: -заборгованість за кредитом (тіло кредиту) 38\~506,01 грн; -заборгованість по процентам 29\~327,37 грн.; Факт наявності вище наведеної заборгованості підтверджується наявними в матеріалах цієї справи доказами й не спростований відповідачем. Судом також встановлено, що 17.11.2021 р. між [PERSON] та АТ «ПУМБ» було підписано заяву №1002018753801 приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якого було погоджено наступні умови: сума кредиту 50\~000,00 грн. в т.ч. на споживчі цілі; строк (в місяцях) 24; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 3,99%; розмір процентної ставки: 0,01% річних. До даної заяви позивачем додано публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції від 01.11.2021 р. 17.11.2021 р. на банківський рахунок [PERSON] було перераховано суму в розмірі 50\~000,0 грн. за договором №1002018753801, що підтверджується платіжною інструкцією №TR.53710522.46917.8810 від 17.11.2021 р. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 31.03.2024 р. заборгованість за кредитним договором №1002018753801 становить 75\~970,95 грн., яка складається з: -заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 40\~667,67 грн.; -заборгованості по процентам 5,77 грн.; -заборгованості по комісії 35\~297,51 грн. З виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 17.11.2021 р. по 17.03.2024 р. вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами, а також здійснювала часткове погашення заборгованості. 31.03.2024 р. позивач відправив відповідачці письмову вимогу про виконання зобов`язання перед АТ «ПУМБ», а саме про оплату заборгованості в загальному розмірі 143\~804,33 грн. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У розумінні ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт користування відповідачем грошовими коштами АТ «ПУМБ» доведено та не спростовано відповідачкою. В той же час, відповідачем було подано зустрічну позовну заяву про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання недійсної умови договору, якою було висловлено прохання в порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати Акціонерне товариство "ПУМБ" здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №1002018753801 на приєднання до ДКБОФО від 17.11.2021 р. з огляду на нікчемність пункту п. 5 «Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості» Розділу «Споживчий кредит» Заяви №1002018753801 до ДКБОФО від 17.11.2021 р., що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності. Судом було досліджено умови заяви №1002018753801 приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 17.11.2021 р., зокрема п.5 заяви, яким встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99% у сукупності із публічною пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції від 01.11.2021 р. та випискою по рахунку відповідача. Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20). У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини 1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування»). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»). У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 8 графіка). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає 4078,55 щомісяця та 4078,43 (останній платіж). Усього за 24 місяців (періодів) 97\~885,08 грн. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 5 заяви №1002018753801 приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних від 17.11.2021 р. щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Судом встановлено, що умовами кредитного договору пункту 5 заяви №1002018753801 приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних від 17.11.2021 р. передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка складає 3,99% від суми кредиту. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 4078,55грн. щомісяця та 4078,43 (останній платіж). Також, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 ст. 89 ЦПК України). На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 35\~297,51 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, АТ «ПУМБ» має здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за заявою №1002018753801 на приєднання до ДКБОФО від 17.11.2021 р. з огляду на нікчемність пункту п. 5 цього договору. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню в загальній сумі 108\~506,82\~грн., а саме: в сумі 67\~833,38\~грн. (67 833,38 грн. = 38\~506,01 грн основний борг по тілу кредиту + 29\~327,37 грн заборгованість з відсотків за користування кредитом) заборгованості за кредитним договором № 2001403883401 від 13.09.2019 р. та в сумі 40\~673,44\~грн (40 673,44 грн = 40\~667,67 грн основний борг по тілу кредиту + 5,77 грн заборгованість з відсотків за користування кредитом) кредитним договором №1002018753801 від 17.11.2021 р. Водночас, зустрічний позов представника [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат: Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт надання правової допомоги підтверджується долученими до позову письмовими доказами. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, N 33210/07 і 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, N 37246/04). Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною (Постанова Верховного Суду у справі N 648/1102/19 від 12.02.2020 р.). При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі N 922/445/19). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Відповідачем було заявлено про понесення витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн., що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги від 16.01.2025 р., укладеного між [PERSON] та АБ «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого», актом № 5 від 16.01.2025 р. про надані послуги за договором. В той же час, оцінивши дії представника відповідача, адвоката Працевитого Г.О., складність справи, затрати часу на підготовку документів по суті справи, а також задоволення зустрічної позовної заяви в повному обсязі, суд вважає, що з АТ «ПУМБ» на користь [PERSON] підлягають стягненню 8000,00 грн. Враховуючи те, що первісні позовні вимоги задоволено частково в сумі 108 506,82 грн., з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 1\~827,81 грн.

Outcome: partial