Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок позначений літерою «А», веранду позначену літерою «а», загальною площею 60,2 кв. м., житловою площею 35,5 кв. м., навіс позначений літерою «а - 1», літню кухню - сарай позначену літерою «Б», сарай позначений літерою «б», погріб з шиєю позначений літерою «В», гараж позначений літерою «Г», сарай позначений літерою «Д», навіс позначений літерою «Д-1», вбиральню позначену літерою «Е», огорожу позначену за номером 1, ворота позначені за номером 2, хвітрка позначена за номером 3, що розташований за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла її баба [PERSON] , якій за життя належав на праві власності вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. До дня смерті спадкодавиця була зареєстрована та проживала в житловому будинку за вищезазначеною адресою. За життя\~ [PERSON] \~склала заповіт\~від 21.03.2016\~року,\~який зареєстрований\~в реєстрі\~за №20,\~згідно із\~яким право\~власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та присадибну земельну, що розташована в [ADDRESS] , заповіла [PERSON] . Заповітом від\~21.03.2016\~року,\~ який зареєстрований в реєстрі за №19, [PERSON] заповіла право власності на земельну ділянку, що розташована на території Чапаївської сільської ради Погребищенського району Вінницької області площею 2,0591 га, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серія ВН № 028065, виданим 28.12.2004 року, на підставі розпорядження Погребищенської районної державної адміністрації від 14 липня 2004 року №278, [PERSON] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, позивач є спадкоємцем за заповітом. Після її звернення до нотаріального органу із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами нотаріусом їй було відмовлено. Водночас їй було роз`яснено, що згідно підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, щодо належного майна спадкодавцеві. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, вона змушена звернутися із цим позовом до суду. Позивачка в підготовче засідання не з`явилася, проте разом із позовною заявою подала заяву від 31.10.2024 року, в якій просить позовну заяву розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги (а.с.32). Відповідачка в підготовче засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься заява від 19.12.2024 року, в якій вона просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю (а.с. 67). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання представником відповідача позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України \~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України \~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до відомостей, що містяться у технічному паспорті, виготовленому фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 18.10.2024 року на житловий будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , вищезазначені об`єкти нерухомості побудовані у період з 1965 по 1991 роки (а.с.21-23). 21.03.2016 року [PERSON] , яка була бабою позивачки, склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чапаївської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за №20, згідно із яким вона заповіла житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та присадибну земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , [PERSON] (а.с.16). Заповітом від\~21.03.2016\~року,\~ який зареєстрований в реєстрі за №19, [PERSON] заповіла право власності на земельну ділянку, що розташована на території Чапаївської сільської ради Погребищенського району Вінницької області площею 2,0591 га, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серія ВН №028065, виданим 28.12.2004 року на підставі розпорядження Погребищенської районної державної адміністрації від 14 липня 2004 року № 278, [PERSON] (а.с.18). Відповідно до витягу з погосподарської книги Чапаївської сільської ради Погребищенського району Вінницької області [PERSON] була головою домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). [INFO] померла [PERSON] (а.с.15). Згідно із ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В ч.1 ст.1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В силу ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В ч. 1\~ст.\~328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Із матеріалів спадкової справи №60/2017 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що відповідачка у встановлений законом строк спадщину як спадкоємиця за заповітом прийняла, подавши відповідну заяву до Погребищенської державної нотаріальної контори (а.с. 46). В свою чергу, позивачка як спадкоємець за заповітом також прийняла спадщину після смерті баби [PERSON] , позаяк постійно проживала із нею в одному житловому будинку без реєстрації, що розташований в [ADDRESS] , та вела спільне господарство, до дня її смерті [INFO] (а.с.\~29,75). За ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, внаслідок прийняття спадщини позивачка набула право власності на вказаний житловий будинок, який відповідно ввійшов до спадкової маси. Однак, листом державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори Швеця О.В. від 29.10.2024 року у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений житловий будинок відмовлено, оскільки не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок (а.с.20). Відповідно до ст. ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Як вбачається із матеріалів справи право власності спадкодавця на спірний житловий будинок не було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації на підставі вищезазначених записів в погосподарській книзі. Проте, зазначена обставина не свідчить про те, що вона не була власником цього житлового будинку і що він не ввійшов до спадкової маси, оскільки право власності спадкодавцем було набуто у порядку, який існував на час будівництва житлового будинку, яке не пов`язувалося із здійсненням державної реєстрації права власності на нього, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією сформульованою у постанові Верховного Суду від 24.05.2022 року у справі №207/2386/16-ц. В контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову відповідачкою не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Отже, зважаючи те, що позивач є спадкоємцем за заповітом на майно спадкодавця [PERSON] , однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, ураховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що з метою захисту майнових прав позивачки за нею необхідно визнати право власності на спірний житловий будинок, господарські будівлі та споруди. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на те, що позивачка бажає судові витрати залишити за собою, та враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, сплачений нею судовий збір не підлягає стягненню із відповідачки на її користь.

Outcome: approved