Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник-адвокат Кривка П. П., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини. Позов обґрунтувала тим, що рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02.04.2022 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею та фактично перебуває на повному утриманні. Судовим наказом Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07.12.2021 з відповідача проводиться стягнення аліментів на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу) боржника [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.11.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач сплачує аліменти нерегулярно, допускає заборгованість, що стверджується відповідним розрахунком його заборгованості зі сплати аліментів. Зазначала, що у зв`язку з хронічним захворюванням дитини, яка має діагноз «розлад особистості та поведінки з вираженим недорозвитком мовлення, аутистичними рисами та когнітивною недостатністю, порушенням активності та уваги, відсутністю контролю фізичних відправлень унаслідок дисфункції ЦНС», її утримання потребує значних додаткових витрат по систематичному спостереженню і лікуванню у дитячого психіатра, корекційних занять з логопедом та психологом, розробки індивідуальної програми розвитку, прийому дороговартісних ліків тощо. Стверджувала і те, що вона самостійно не в змозі матеріально утримувати їх спільну з відповідачем дитину та повністю забезпечити необхідні витрати на її лікування, оскільки на даний час вона не працює та інших доходів не має. При цьому відповідач відмовляється надавати їй додаткові кошти у сумі необхідній для належного лікування дитини. Указувала, що нею лише за 2024 рік понесені додаткові витрати на дитину в загальному розмірі 327\~266,16 грн, із яких 322\~355,00 грн на спеціальне медичне обстеження і лікування дитини в медичному закладі та 4\~931,16 грн на проїзд з дитиною у медичний заклад м. Києва, що стверджується відповідними доказами. Зважаючи на те, що відповідач є працездатним, працює і перебуває на даний час у Чехії та отримує регулярні доходи з виконання підрядних робіт, не є інвалідом, інших дітей чи утриманців не має, а відтак, на її переконання, його матеріальне становище є кращим, тому [PERSON] має можливість сплатити їй 2/3 понесених нею цих витрат на лікування дитини, що становить 218\~177,00 гривень. Посилаючись на наведені вище обставини просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , одноразово у розмірі 218\~177,00 грн, а також 5\~000 грн понесених нею витрат на правничу допомогу адвоката. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07.03.2025 відкрито провадження у справі за цим позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.57, 58). Своїм правом подати відзив на позов [PERSON] відповідач [PERSON] не скористався. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Кривки П. П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, з урахуванням помилково вказаних у позовній заяві частково сум, які дублюються. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, хоча повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи відповідно до положень ч. 11 ст. 128, ст. 131 ЦПК України (а.с.60, 66), а відтак суд уважає за можливим розглянути цю справу за його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] та її представника адвоката Кривки П. П., дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини у справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для справи, суд зазначає таке. Так, одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що\~СК України\~виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження\~№ 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення ст. 185 СК України\~стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження\~№ 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), що враховується судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України. За змістом ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, окрім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Також вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Судом установлено, що сторони перебували між собою з 02.02.2019 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02.04.2022, що набрало законної сили, був розірваний (а.с.12). У цьому шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується повторно виданим свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 28.07.2021 (а.с.18). Судовим наказом Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07.12.2021, що набрав цього ж дня законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.11.2021 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13). Як убачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем Міжгірського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області Почілем Іваном від 31.10.2024 за № 67993267/24, то за період із 22.11.2021 по 01.11.2024 з боржника [PERSON] підлягало до стягнення аліменти у розмірі 96\~015,94 грн, із яких було стягнуто лише 55\~025,10 грн, а решта 40\~990,84 грн є заборгованістю в нього станом на 01.11.2024 (а.с.14). Із виписки\~з медичної\~картки стаціонарно\~хворого за\~№ 2529\~від 10.11.2022,\~виданою дитячим\~відділенням №\~16\~КНП «Обласний\~заклад з\~надання психіатричної\~допомоги м.\~Берегова» Закарпатської\~обласної ради,\~видно,\~що [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~перебував у\~стаціонарі з\~02.11.2022\~по 10.11.2022,\~та йому,\~відповідно до\~протоколу ЛКК\~№ 119\~від 09.11.2022,\~установлено діагноз:\~«Розлад особистості\~та поведінки\~з вираженим\~недорозвитком мовлення,\~аутистичними рисами\~та когнітивною\~недостатністю,\~порушенням активності\~та уваги,\~відсутністю контролю\~фізичних відправлень\~унаслідок дисфункції\~ЦНС».\~Існуюче захворювання\~та паталогічний\~стан дає\~право на\~отримання \~соціальної допомоги\~дітям-інвалідам\~до 18\~років на\~2\~роки,\~категорія «А».\~Рекомендації:\~спостереження у\~дитячого психіатра;\~корекційних заняття\~з логопедом\~та психологом;\~розробка індивідуальної\~програми розвитку;\~медикаментозна терапія (а.с.15). Як убачається з довідок КНП «ЛПУ Міжгірська районна лікарня Міжгірської селищної ради Закарпатської області» від 08.08.2024 за № 424 та від 19.09.2024 за № 510, [PERSON] , [INFO] , перебуває на «Д» обліку у психіатричному кабінеті (а.с.16,\~17). З рахунку на оплату за лікування пацієнта [PERSON] за № 313 від 10.04.2024, виданого ТОВ «Міжнародний центр реабілітації та нерофізіології», вбачається про надання медичних послуг на загальну суму 45\~200,00 гривень (а.с.45). Із фіскального чеку від 27.08.2024 видно про оплату послуг за медичні аналізи у ПП «АСТРА-ДІА» на суму 2\~682,00 гривні (а.с.32). Із рахунків на оплату наданих послуг пацієнту [PERSON] за №№ 264, 265 від 12.09.2024, виданого медичним закладом ТОВ «Істина Верітас», та фіскальних чеків від цього ж дня видно, про сплату платником [PERSON] медичних послуг у розмірі 26\~400,00 грн та 15\~000,00 гривень (а.с.37,\~38,\~40,\~42,\~43,\~44,\~46). З рахунку на оплату наданих послуг пацієнту [PERSON] за № 293 від 15.10.2024, виданого медичним закладом ТОВ «Істина Верітас», та фіскального чеку від цього ж дня видно, про сплату платником [PERSON] медичних послуг у розмірі 40\~913,50 гривень (а.с.35,\~36,\~41). З актів надання послуг пацієнту [PERSON] за №№ 332, 362 від 27.11.2024, виданого медичним закладом ТОВ «Істина Верітас», та фіскального чеку від цього ж дня видно, про сплату медичних послуг у розмірі 41\~713,00 гривень (а.с.33,\~34,\~39). Отже, загальна сума\~понесених позивачкою\~витрат на\~спеціальне медичне\~обстеження і\~лікування дитини\~становить 171\~908,50\~грн (45\~200 + 2\~682 + 26\~400 + 15\~000 + 40\~913,50 + 41\~713 = 171\~908,50). А решта суми у розмірі 150\~426,50 грн, із заявлених позивачкою 322\~335,00 грн, дублюється подвійно у відповідних актах надання послуг і рахунках на оплату або вже включені в попередні рахунки на оплату. Із трьох посадкових документів на потяг сполученням «Воловець-Київ-Воловець» від 04.06.2024 (а.с.30), від 30.08.2024 (а.с.26,\~27) вбачається про їх придбання на ім`я позивачки [PERSON] на загальну\~суму 1\~924,35\~грн (463,25 + 500,84 + 960,26 = 1 924,35). Щодо решти наявних у матеріалах справи посадкових документів, то вони видані на ім`я сторонньої особи [PERSON] (а.с.25, 28, 29, 31). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland\~v.\~the\~United\~Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). На переконання суду, позивачкою доведено понесення нею додаткових витрат на утримання малолітньої дитини у зв`язку з її станом здоров`я у загальному розмірі 173\~832,85 грн /171\~908,50 + 1\~924,35 = 173\~832,85/ із заявлених нею 327\~266,16 гривень. Також суд констатує, що у матеріалах справи є відсутніми будь-які докази про: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів [PERSON] ; наявність у нього інших дітей, непрацездатних осіб; наявність на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав тощо, та такі докази не надані суду і відповідачем. А відтак і виходячи із загального принципу, визначеного ст. 141 СК України, щодо рівності батьків у правах та обов`язків щодо дитини, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача половини понесених позивачкою додаткових витрат, що становить 86\~916,42 гривні (173\~832,85 / 2 = 86\~916,42). Отже, з огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивачка довела частково поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свою вимогу, а відтак позов підлягає до часткового задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Як регламентує підпункт 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у розмірі 1\~211,20 гривень. У цій\~справі позивачка\~за подання\~позову майного\~характеру про\~стягнення додаткових \~витрат на\~дитину була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1, пункту 3 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на зазначене з відповідача підлягає до стягнення на користь держави пропорційно до задоволеної позовної вимоги судовий збір у розмірі 320,97 грн (1 211,20 грн х 26,5%), від сплати якого позивачка була звільнена в силу вимог закону. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 15 ЦПК України). Положеннями ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з учиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як уже вказувалося вище пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. Як установлено матеріалами справи інтереси позивачки у цій справі представляв адвокат Кривка П. П., який діяв на підставі ордеру серії АО № 1162822 (а.с.11), договору про надання правничої допомоги від 04.03.2025 за № 04/25, укладеного між ним і позивачкою (а.с.50), акту приймання-передачі наданих послуг до зазначеного договору про надання правничої допомоги від 04.03.2025 щодо вартості наданих послуг у розмірі 5 000 грн (а.с.49). Відповідно до квитанції від 04.03.2025 про оплату послуг за вказаним договором, адвокатом Кривкою П. П. отримано 5\~000 грн від позивачки [PERSON] (а.с.48). Отже, з приводу заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу та з урахуванням вимог пункту 3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~та наведеного\~вище,\~суд уважаєза необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 1\~325,00 грн (5\~000 х 26,5% = 1\~325) грн понесених витрат на правову (правничу) допомогу.

Outcome: partial