Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

24.02.2025 року позивач в особі свого представника за посадою звернувся до суду із відповідною заявою, в якій просив позбавити відповідачів батьківських прав відносно спільної дитини сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України через ухилення від виконання батьківських обов`язків та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі по 1/4 частини заробітку (доходу) кожного із відповідачів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, на користь уповноваженого законного представника, враховуючи той факт, що мати дитини взагалі самоусунулася від виховання та догляду за дитиною, а батька дитини не виконує належним чином свої батьківські обов`язки, з урахуванням того, що дитина на підставі рішення позивача 21.01.2025 року була негайно вилучена з родини та позивач 19.02.2025 року прийняв рішення у встановленому законом порядку звернутися до суду із заявою про позбавлення відповідачів батьківських прав. Ухвалою суду від 25.02.2025 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, наданий відповідачам час для подання відзиву, встановлено недоцільність виклику та допиту у судовому засіданні дитини в силу її віку та наявність висновку до доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав з боку органу опіки та піклування (а.с.49). Ухвалою суду від 21.03.2025 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено розгляд справи по суті, встановлено відсутність відзиву з боку обох відповідачів (а.с.65). Позивач перед судовим засіданням при розгляді справи по суті 22.04.2025 року в особі свого представника в порядку самопредставництва органу місцевого самоврядування Ірини Кучерової надав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.73). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання для розгляду справи по суті не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.69, 72), причини неявки суду не повідомили. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Враховуючи неявку учасників справи, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Позивач згоди за заочний розгляд справи не надавав, а тому справа розглядається у загальному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідачі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] від 20.09.2022 року, виданого Перечинським відділом реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (актовий запис №259 від 20.09.2022 року)(а.с.5). Актами служби у справах дітей Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області від 04.07.2024 року, від 02.10.2024 року, від 09.10.2024 року, від 29.10.2024 року, від 29.11.2024 року, від 15.01.2025 року та від 21.01.2025 року встановлено, що дитина у відповідачів перебуває у не відповідних санітарних умовах, що загрожує її здоров`ю з подальшим погіршенням стану утримання дитини, зокрема із залишенням її на самотті та не забезпеченням теплим одягом у зимову пору року (а.с.12-21). На підставі акту служби у справах дітей від 21.01.2025 року позивач у цей же день 21.01.2025 року прийняв рішення «Про негайне відібрання дитини із сі`ї батька [PERSON] » з метою захисту життя та здоров`я [PERSON] , [INFO] . Після цього через відсутність реагування на загрози життю та здоров`ю дитини з боку батьків, висновком, затвердженим позивачем рішенням виконавчого комітету від 19.02.2025 року за №38 визнано доцільним позбавити відповідачів батьківських прав відносно дитини, оскільки вони свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема, дії батьків були небезпечні для життя дитини та не забезпечували її утримання на належному рівні (а.с.38-39). Відповідно до частин 1-4 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до частин 3 та 4 ст.155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. У відповідністю зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Досліджені судом докази дають підстави дійти висновку про доведеність свідомого нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками щодо своєї малолітньої [PERSON] , [INFO] , а тому є всі підстави для позбавлення їх батьківських прав відносно даної дитини. Враховуючи вирішення питання про позбавлення батьківських прав, суд одночасно у порядку ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України вирішує питання про стягнення з відповідачів аліментів, про що у позовній заяві просив і позивач, розмір яких суд визначає відповідно до вимог статей 182 та 183 СК України, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) з кожного із відповідачів, що відповідає мінімальному розміру аліментів, які можуть бути стягнуті на дитину з боку одного із батьків. Під поняттям аліменти законодавство передбачає усі належні види утримання, які повинна отримати дитина, зокрема, харчування, одяг, медичне забезпечення, сплату за дитину комунальних послуг, витрати на відпочинок тощо. Відповідно до частин першої та другої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною п`ятою статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає, що судові витрати у вигляді не сплаченого судового збору за вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн. повинні бути стягнуті з кожного із відповідачів, оскільки позивач був звільнений від їх сплати при зверненні до суду. Також з кожного з відповідачів слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення аліментів, оскільки і в цій частині позивач був звільнений від його сплати при зверненні до суду щодо кожного із відповідачів. Таким чином, з кожного із відповідачів на користь держави слід стягнути судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується державі. На підставі викладеного та

Outcome: approved