Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] 05.03.2025 звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 02.10.2014 року у виконавчому комітеті Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 14. Вказує, що від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що протягом останнього року життя спільного життя між ними, як подружжя зникло порозуміння, виникали сварки та конфлікти, через що, втрачено почуття взаємної любові та поваги. Вказує, у шлюбі вони проживали до травня 2024, після чого їхні відносини припинилися та вони перестали проживати разом, їх шлюб розпався через невідповідність характерів, різні погляди на життя, постійні суперечки, тому їх примирення, як подружжя не тільки недоцільне, але й неможливе, так як вони втратили один до одного почуття любові та почали проживати окремо один від одного. Як подружжя не ведуть спільного побуту та не підтримують жодних шлюбних відносин. Зазначає, що матолітній син - [PERSON] , [INFO] потребує значної уваги та зайнятостібатька у розвитку сина, в силу його віку та відсутності матері в його житті. Позивач самостійно забезпечує сину належні умови проживання, повною мірою займається його вихованням, розвитком, матеріальним утриманням та дбає про дозвілля дитини. Мати сина, протягом останнього часу не займається ні вихованням, ні матеріальним утриманням, ні розвитком дитини З посиланням на відповідні норми закону просить розірвати шлюб та визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із його батьком [PERSON] , [INFO] - за адресою [ADDRESS] . Відповідачка відзиву на позовну заяву не подавала. Заяви, клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 березня 2025 року було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.03. 2025 року. (а.с.27) У підготовче судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не прибувли, 26.03.2025 представником [PERSON] скеровано клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, просять суд дану цивільну справу розглянути без їх безпосередньої участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. (а.с.28) Відповідачка [PERSON] , в підготовче судове засідання також не прибула, 26.03.2025 скерувала на адресу суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі відповідача, в якій вказує, що з позивачем не проживають та не підтримують жодних відносин. Син - [PERSON] , [INFO] , що проживає разом з позивачем, ним самостійно виховується та утримується, окільки вона не має можливості виховувати та утримувати його через скрутне матеріальне становище та проблеми зі здоров`ям. Визнає заявлені вимоги в повному обсязі та просить розглянути дану справу без її участі через неприязні стосунки з позивачем. (а.с.32) Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.04.2025. (а.с.37). У судове засідання 23.04.2025 сторони не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання даної справи. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не прибув, представником 22.04.2025 скеровано на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, у звязку з тим, що позивач та представник не мають змоги прибути у судове засідання, просять дану цивільну справу розглянути без їх безпосередньої участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. (а.с.38) Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Згідно ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що між позивачем - [PERSON] , [INFO] та відповідачкою - [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб 02.10.2014 року у виконавчому комітеті Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №14, та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.10.2014. (а.с.15) Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.09.2015 року, виданого виконавчим комітетом Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.11.2018 року, виданого виконавчим комітетом Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області.(а.с.16,18) Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Брусниця, на території України станом на 29.01.2025, незнятої чи непогашеної судимості не має. (а.с.19) Відповідно до довідки № 186 від 29.01.2025, видана КНП «Кіцманський центр первинної медичної допомоги» «Брусницька амбулаторія загальної практики -сімейної медицини», встановлено, що [PERSON] , 1990 року народження, приймає активну участь у вихованні своїх дітей: [PERSON] , 2015 року народження і [PERSON] , 2018 року народження. Батько та діти здорові, рекомендації та призначення лікаря виконує. (а.с.20) Згідно з даними довідки про участь батька учня 4 класу у шкільному житті дитини № 27 від 29.01.2025, встановлено, що учень 4-Б класу [PERSON] регулярно відвідує освітній заклад, дитина завжди охайна та доглянута. Батько учня, [PERSON] , постійно бере участь в освітньому процесі закладу освіти: відвідує батьківські збори. Бере активну участь у виховних спортивних заходах, цікавиться поведінкою та успіхами дитини, умовами перебування дитини в закладі освіти. (а.с.21) Відповідно до копії Договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 24.03.2025, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області С.В. Олексюк, визначено місце проживання, утримання та самостійне виховання спільних дітей: [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , а [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] .(а.с.31) Норми права, які застосував суд. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. На даний час шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер, оскільки вони припинили сімейно-шлюбні відносини, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим. З врахуванням того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, за таких обставин його слід розірвати. При цьому, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та жінки і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей. При цьому, сторони спору про поділ майна не заявляють. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст.1 СК). Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.141 СК, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Згідно ст.157 СК - питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. Висновки суду Судом встановлено, що малолітній син [PERSON] , [INFO] фактично зареєстрований та проживає разом із батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Батько самостійно виховує сина, піклується про його здоров`я та забезпечуєю його на рівні необхідному і достатньому для задоволення основних потреб, без участі матері. Мати [PERSON] участі у його вихованні та утриманні не приймає, і не заперечує даного факту, що підтвердила в заяві, яку скерувала на адресу суду 26.03.2025. В той же час, батьки малолітнього [PERSON] , [INFO] , добровільно між собою визначили місце проживання сина, порядок його утримання та виховання. А тому, враховуючи, що сторони між собою досягли згоди щодо того, з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, суд рахує, що позов підлягає до задоволення в цій частині і місце проживання сина [PERSON] слід визначити з батьком [PERSON] що не суперечитиме інтересам дитини, адже в суді встановлено факт самостійного виховання та утримання сина його батьком, без участі матері, яка проживає окремо. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved