Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Південного округу Запорізька та Херсонська області Дзюбою В.П. 18.09.2022р. встановлено порушення ст. 69 Лісового кодексу України, ст.ст. 9, 10 Закону України «Про рослинний світ», а саме: гр. [PERSON] поблизу смт. Новомиколаївка, Запорізького району Запорізької області здійснив незаконне знесення (без дозвільних документів) одного сухостійного дерева породи «акація» до ступеня припинення росту діаметром у корі біля шийки кореня складає біля 23 см. За фактом порушення природоохоронного законодавства складено протокол про адміністративне правопорушення № 004132 від 28.09.2022 року відносно гр. [PERSON] . Постановою про накладення адміністративного стягнення, від 19.09.2022 року № 19/05/2-09 гр. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 65-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Штраф сплачений. Результатом такої протиправної поведінки та порушення природоохоронного законодавства України стало спричинення державі шкоди у розмірі 1 629 грн. 15 коп., яку позивач просить стягнути на користь держави. Наведене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, відзив не надав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України\~ суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до статтею 116 Конституції України на Кабінет Міністрів України покладений обов`язок забезпечення проведення політики у сферах, зокрема, екологічної безпеки і природокористування. Згідно із частиною третьою статті 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі Закон) державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи. Компетенцію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, визначено у статті 20 Закону, до якої зокрема належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами-нерезидентами вимог природоохоронного законодавства. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 2 статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду Міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Інспекція відповідно до покладених на неї завдань пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і витрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами (пункт 10 Положення). Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію Південного округу (Запорізька та Херсонська області) (далі Інспекція, Позивач), затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 20 лютого 2023 № 31 (далі Положення), Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області) є міжрегіональним територіальним органом Держекоінспекції України та їй підпорядковується. Згідно з пунктом 11 Положення Інспекція, для виконання покладених на неї завдань, має право вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах. Так, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Південного округу Запорізька та Херсонська області) Дзюбою В.П. 18.09.2022 встановлено порушення ст. 69 Лісового кодексу України, ст.ст. 9, 10 Закону України «Про рослинний світ», а саме: гр. [PERSON] поблизу смт. Новомиколаївка, Запорізького району Запорізької області здійснив незаконне знесення (без дозвільних документів) одного сухостійного дерева породи «акація» до ступеня припинення росту діаметром у корі біля шийки кореня складає біля 23 см. За фактом порушення природоохоронного законодавства складено протокол про адміністративне правопорушення № 004132 від 28.09.2022 року відносно гр. [PERSON] . Постановою про накладення адміністративного стягнення, від 19.09.2022 року № 19/05/2-09 гр. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 65-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Штраф сплачений. Результатом такої протиправної поведінки та порушення природоохоронного законодавства України стало спричинення державі шкоди у розмірі 1 629 грн. 15 коп. (одна тисяча шістсот двадцять дев`ять) грн 15 коп. Розрахунок шкоди здійснено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу». Частиною третьою статті 13 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що на особу покладений обов`язок при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Стаття 7 Лісового кодексу України передбачає, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про рослинний світ» спеціальне використання природних рослинних ресурсів здійснюється за дозволом юридичними або фізичними особами для задоволення їх виробничих та наукових потреб, а також з метою отримання прибутку від реалізації цих ресурсів або продуктів їх переробки. Відповідно до статті 69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно. Статтею 105 Лісового Кодексу України визначено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Статтею 40 Закону України «Про рослинний світ» встановлено, що порушення законодавства про рослинний світ тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законами України. Відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних рослинних ресурсів; порушенні правил загального використання природних рослинних ресурсів; протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу. Згідно з частиною другою статті 24 Лісового кодексу України збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону. Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, згідно зі статтею 41 Закону передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Згідно з частиною четвертою статті 68 Закону, підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи та особи без громадянства зобов`язані відшкодувати шкоду, завдану внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Статтею 69 Закону визначено, що шкода, завдана внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Врегульовані вищевказаними нормами наслідки порушення вимог природоохоронного (в тому числі лісового) законодавства у вигляді обов`язку винної особи відшкодувати заподіяні збитки відповідають загальним положенням ЦК України, які визначають поняття та порядок відшкодування збитків. Статтею 22 ЦК України встановлено загальні правила відшкодування збитків та передбачено, зокрема, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В даному випадку спірні правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою кваліфікуються як відносини із відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом абзацу 1 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної безпеки, незалежно від наявності вини. Отже юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина, і за відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Схожий за змістом правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №917/19/18. Отже у діях Відповідача вбачається наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування відповідальності у вигляді відшкодування шкоди: 1) протиправність поведінки відповідача, яка полягає у порушенні правових норм: статті 10 Закону України «Про рослинний світ», статті 69 Лісового кодексу України; 2) наслідком діяльності відповідача, що пов`язана з самовільним знесенням дерев, закон визначає спричинення шкоди; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав, а шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Відповідач здійснив самовільне знесення дерев в порушення статті 10 Закону України «Про рослинний світ», статті 69 Лісового кодексу України, без відповідного на те дозволу, спричинивши державі шкоду (причинно-наслідковий зв`язок); 4) вина відповідача полягає у самовільному знесенні дерев. На підставі викладеного, врахувавши встановлений факт вчинення Відповідачем цивільно-правового правопорушення, внаслідок якого державі завдано шкоди, та у зв`язку з відмовою від відшкодування завданої шкоди в досудовому порядку, на Відповідача має бути в судовому порядку покладений обов`язок з її відшкодування на користь держави в особі Позивача. На підставі викладеного, зважаючи на те, що відповідач відзив не надав та жодним чином не спростував доводи позивача, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.

Outcome: approved