Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

17.06.2024 [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просить визнати його батька [PERSON] , [INFO] недієздатним та призначити його опікуном. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку психіатра у Відокремленому підрозділі Обласна консультативна психоневрологічна поліклініка зі стаціонаром №1. Діагноз помірна органічна деменція. Батько потребує як медичного нагляду та лікування так і постійної сторонньої допомоги і контролю, оскільки не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Весь час за батьком доглядає заявник, який має можливість і бажання доглядати свого батька і може бути його опікуном. Ухвалою суду від 18.06.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку окремого провадження. Ухвалою суду від 15.08.2024 призначено судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 21.03.2025 поновлено провадження у справі. Заявник в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник [PERSON] адвокат Хлистун І.М., у судове засіданні вимоги заяви підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Подільської районної у місті Полтаві ради в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував. Заслухавши думку учасників справи, перевіривши матеріали справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними копіями паспортів (а.с. 4, 6). [PERSON] хворіє на помірну органічну деменцію, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 13.06.2024 та висновком психолога від 13.06.2024 (а.с. 8-9). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 140 від 30.09.2024, [PERSON] , [INFO] на даний час виявляє ознаки стійкого, хронічного психічного розладу вигляді судинної деменції, позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.54-56). Відповідно до подання органу опіки та піклування Подільської районної у місті Полтаві ради від 27.03.2025, орган опіки і піклування вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] (а.с.62). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (пункт 1 частини першої цієї ж статті). Відповідно до ч.1 ст.295 Цивільного процесуального Кодексу України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у наркологічному або психіатричному закладі, за місцезнаходження цього закладу. Статтею 30 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно із ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. У відповідності до ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Відтак, оскільки висновком судово-психіатричної експертизи встановлено, що [PERSON] внаслідок хронічного стійкого психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, є достатні підстави для визнання його недієздатним. Відповідно до ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема, відсутність у неї права вчинення самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно із ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. За вимогами ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить призначити себе опікуном над своєю дочкою. Частиною 4 ст. 63 ЦК України визначено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При вирішенні питання щодо призначення опікуна, суд враховує, що заявник є сином недієздатної та не має медичних протипоказань для здійснення повноважень опікуна; заявник та недієздатна є близькими родичами, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання обов`язків опікуна над недієздатною матір`ю. Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі (в т.ч. витрати на проведення судової експертизи) відносяться за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Враховуючи вид психічного захворювання, яким страждає [PERSON] , тривалість захворювання, суд вважає необхідним встановити строк дії цього рішення - два роки.

Outcome: approved