Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

14.03.2024 року позивач ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що 27.04.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту (кредитної лінії) № 491024013, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти на споживчі потреби в розмірі 31310,82 грн. строком на 24 місяці з відсотковою ставкою 39,90 %. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за договором про надання кредиту (кредитної лінії) № 491024013 від 27.04.2020 року, розмір заборгованості позичальника за яким станом на 20.09.2021 року складав 43948,12 грн., з яких: 29535,66 грн. по тілу кредиту, 14412,46 грн. по відсотках. Відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Просить суд стягнути зі [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» суму заборгованості суму заборгованості за договором про надання кредиту (кредитної лінії) № 491024013 від 27.04.2020 року в загальному розмірі 44884,44 грн., а також понесені судові витрати по справі з яких: 3028 грн. судового збору та 7100 грн. витрат на правничу допомогу. До початку судового засідання від представника позивача надійшла до суду заява з проханням розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 41). Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться у матеріалах справи (а.с. 38), клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.04.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту (кредитної лінії) № 491024013, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти на споживчі потреби в розмірі 31310,82 грн. строком на 24 місяці з відсотковою ставкою 39,90 % (а.с. 5-8). Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу № 3, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за договором про надання кредиту (кредитної лінії) № 491024013 від 27.04.2020 року (а.с. 9-16). Згідно наданого позивачем виписки по особовим рахункам [PERSON] , в останнього за період з 27.04.2020 року по 20.09.2021 року виникла заборгованість за договором про надання кредиту (кредитної лінії) № 491024013 від 27.04.2020 року, загальний розмір якої становить 43948,12 грн., з яких: 29535,66 грн. по тілу кредиту, 14412,46 грн. по відсотках (а.с. 17-24). Всупереч умовам договору про надання кредиту (кредитної лінії) № 491024013 від 27.04.2020 року відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є /мови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ПК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов 'язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Таким чином, суд вважає доведеним, що сторони узгодили розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення договору про надання кредиту (кредитної лінії) № 491024013 від 27.04.2020 року на відповідних умовах. У свою чергу, спірним правочином передбачено розмір та порядок сплати відсотків за користування кредитом, такий відповідачем не оспорювався та в судовому порядку не скасовувався повністю чи окремі його положення. Крім того, у суду відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів наданий позивачем розрахунок заборгованості за кожним зі спірних договорів; стороною відповідача в ході розгляду справи такі розрахунки в жодній мірі не спростований; клопотання про проведення судової економічної експертизи на їх (розрахунків) спростування [PERSON] в ході розгляду справи заявлено не було. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання юридичних послуг № 03-07/24 від 03.07.2024 року, укладений між ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О.І.; акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 15.07.2024 року; платіжна інструкція № 4917 від 01.10.2024 року. З огляду на дані докази розмір витрат на правничу допомогу в даному провадженні склав 9200 грн. (а.с. 25-29). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9200 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача в цілому завищені години, які об`єктивно необхідні для надання консультації, вивчення матеріалів справи та судової практики, а також підготовки та подання позову. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial