Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] (далі за текстом відповідача) про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В позові зазначив, що 09.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 102934309, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5\~400 гривень. У зв`язку з невиконанням умов договору щодо повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 17\~496 грн, у тому числі 5\~400 гривень за основною сумою боргу, 10\~530 гривень за нарахованими відсотками, 1\~566 гривень за комісією. 16.07.2024 між позивачем та ТОВ «Мілоан» було укладено договір факторингу, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором на суму 17\~496 гривень. Крім того, 26.11.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено кредитний договір № 77936973, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5\~000 гривень. У зв`язку з невиконанням умов договору щодо повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 10\~269 гривень, у тому числі 5\~000 гривень за основною сумою боргу, 5\~269 грн за нарахованими відсотками. 14.06.2021 між ТОВ ««1 безпечне агентство необхідних кредитів»» та позивачем було укладено договір факторингу № 14/06/21, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором на суму 10\~269 гривень. Таким чином, позивач має право грошової вимоги до відповідача за двома кредитними договорами на загальну суму 27\~765,00 гривень. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також стягнути з останнього судові витрати. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2025 відкрито провадження у справі, відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Від представника відповідача надійшов відзив, у якому він повністю заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Зокрема, зазначив, що матеріалами справи не підтверджено, що відповідач уклав договір з ТОВ «Мілоан», матеріали справи не містять заповненого формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції укладення договору в електронній формі, не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитні кошти були отримані відповідачем, матеріали справи не містять первинних документів, які повинні бути складені під час надання кредитних коштів, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, надана платіжна інструкція не містить підпису та печатки банку, а установа, через яку перераховано кошти не є банківською установою. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування коштів, відтак, у відповідача не виникло обов`язку з його повернення. Також на думку представника відповідача, позивач не довів належним чином відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» позивачу, оскільки в матеріалах справи відсутній в повному обсязі договір факторингу, наданий позивачем витяг з реєстру боржників не містить підпису сторін, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договором факторингу. Щодо укладення кредитного договору № 77936973 представник відповідача аналогічні заперечення (відсутність доказів перерахування коштів, недоведеність суми заборгованості). Також представник відповідача просив покласти на позивача судові витрати, пов`язані з участю у справі та наданням правничої допомоги, у розмірі 10\~000 гривень, а також розглянути справу без участі відповідача та його представника. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому останній заперечив проти доводів сторони відповідача, вважаючи їх безпідставними та необгрунтованими. Зазначив, що обидва договори було укладено в електронній формі, за допомогою одноразового ідентифікатора відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», позичальник був належним чином ідентифікований та верифікований, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору, кредити відповідачу були видані. Позивач вважає факт укладення відповідачем кредитного договору доведеним, а позовні вимоги законними та обгрунтованими. Зазначив, що перерахування коштів на платіжні картки відповідача було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури у безготівковій формі. Перехід права вимоги до позивача підтверджується витягом з реєстру боржників, оскільки сам реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмету позову. Додатково у відповіді на відзив позивачем було заявлено клопотання про долучення доказів, а саме: розрахунки заборгованості за кредитними договорам, витяги з реєстру боржників, платіжна інструкція до договору факторингу. Також представник позивача заявив про неспівмірність судових витрат, понесених стороною відповідача, у розмірі 10\~000 гривень, а також про відсутність документального підтвердження понесення таких витрат. В судові засідання, призначені на 25.03.2025, 29.04.2025, сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином, скористалися своїм правом надання заяв по суті (відзиву та відповіді на відзив). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на належне повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, наявність відзиву відповідача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,\~5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.ст 3, 6, 627 ЦК України\~в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст.\~634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.\~629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі ст.\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст.\~610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.\~2\~ст.\~1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. До відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України, що регулюють договір позики. Згідно зі ст.\~1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що 26.11.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 77936973, відповідно до якого відповідач отримав позику у розмірі 5000 гривень на строк 30 днів, з процентною ставкою 1,99 % на день, зниженою процентною ставкою у розмірі 0,6965 % на день, і процентною ставкою за понадстрокове користування позикою у розмірі 2,7 % на день. Вказаний кредитний договір укладений за допомогою електронного сервісу та підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора YhX04IGhc8, містить усі істотні умови, тому є чинним та обов`язковим для виконання. Крім того, у договорі вказані реквізити карткового рахунку [NUMBER] , на який повинні бути перераховані кошти. Відповідач, підписавши договір позики, прийняв на себе зобов`язання за вказаним договором, зокрема, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти від суми позики (пункт 1 договору). Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за договором позики від 26.11.2021 і становить 10\~269 грн, у тому числі 5000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 5\~269 грн заборгованість за нарахованими відсотками. Факт відступлення права вимоги від ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» до позивача підтверджується договором факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21, додатковою угодою № 2 від 28.07.2021, додатковою угодою № 12 від 27.10.2023, актом прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу від 27.10.2023, витягом з реєстру боржників № 11 до договору факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21, платіжною інструкцією від 31.10.2023 №\~20397, якою підтверджується оплата за відступлення права вимоги. 09.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №\~102934309, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5\~400 гривень строком на 15 днів, зі сплатою комісії у розмірі 1566 гривень (пункт 1.5.1 договору) та процентів у розмірі 3,00 % на день (пункт 1.5.2 договору). Вказаний кредитний договір укладений за допомогою електронного сервісу та підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора s69269 (відмітка про підпис міститься в верхній частині першого аркуша договору, дата та час підпису 09.01.2022 08:27), містить усі істотні умови, тому є чинним та обов`язковим для виконання. Кредитні кошти у розмірі 5\~400 гривень перераховані відповідачу, що підтверджується копією платіжного доручення 37857811 від 09.01.2022 на картку [NUMBER] . Розрахунок заборгованості за кредитним договором підтверджується випискою, відповідно до якої розмір заборгованості складає 17\~496 грн, у тому числі 5\~400 гривень за основною сумою боргу, 10\~530 гривень за нарахованими відсотками, 1\~566 гривень за комісією. Факт відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до позивача підтверджується договором факторингу від 16.07.2024 № 16072024, актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 16.07.2024 № 16072024, витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 16.07.2024 № 16072024, платіжною інструкцією від 19.07.2024 № 366, якою підтверджується оплата за відступлення права вимоги. Оцінюючи доводи сторін, наведені у відзиві та у відповіді на відзив, суд зазначає наступне. Щодо укладення договорів в електронному вигляді та отримання відповідачем кредитних коштів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст.\~3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.\~12 ч.\~1 ст.\~3 Закону). Відповідно до ч.\~3 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.\~4 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.\~6 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього\~Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього\~Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.\~8 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.\~12 цього\~Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 545/1750/21 (постанова від 29.05.2024). На підставі викладеного, суд вважає встановленими обставини укладення обох договорів про надання кредитів. Щодо нарахування процентів та визначення сум заборгованості за наданими кредитами. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Перевіривши виписки, надані стороною позивача, суд переконався у тому, що розрахунок сум заборгованості за обома договорами здійснено відповідно до умов договорів № 102934309 та № 77936973. Інших контррозрахунків чи інших доказів, які б спростовували правильність розрахунків або погашення заборгованості, стороною відповідача надано не було. Таким чином, суд вважає встановленими обставини щодо актуального розміру заборгованості, яка виникла за договором позики № 77936973 від 26.11.2021 у розмірі 10 269 гривень, та за договором про споживчий кредит № 102934309 від 09.01.2022 у розмірі 17\~496 гривень. Щодо доводів сторони відповідача в частині відсутності доказів передачі права вимоги від первісних кредиторів до позивача та відсутності підписів сторін та клієнта на договорах факторингу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 278/1679/13-ц (постанова від 06.02.2018). Суд встановив, що на копіях договорів факторингу (від 16.07.2024 № 16072024, від 14.06.2021 № 14/06/21 з відповідними додатковими угодами), які міститься в матеріалах справи, присутні підписи уповноважених осіб (сторін договору), печатки юридичних осіб та інші необхідні реквізити. Цивільне законодавство не вимагає наявності підпису інших осіб (у тому числі боржника) на договорі про відступлення права вимоги. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки відповідач не спростував наявності заборгованості та її розмір, а також не надав доказів виконання своїх зобов`язань перед кредиторами (первісними чи новим), суд критично ставиться до доводів відповідача в цій частині. Відтак, суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,

Outcome: approved