Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність справ Лисичанського міського суду Луганської області визначено за Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м.Києві Державної адміністрації (далі - третя особа) про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у них з відповідачем є син [PERSON] , [INFO] . 17.09.2010 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 403. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, позивач з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини майже одразу після народження сина. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області у справі 2-2211/11 від 09.11.2011 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Дитина весь час проживала з матір`ю, відповідач з дитиною не спілкується та не бачиться, дитина батька не пам`ятає. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами та станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною взагалі; не забезпечує дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти тощо. Оскільки відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, позивач, посилаючись на ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 141, 150, 157, п. 2 ч. 1 ст. 164 , ст. 165 Сімейного кодексу (далі - СК) України, просить задовольнити позов та позбавити його батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01березня 2024 року провадження у зазначеній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 25 квітня 2024 року . Відповідач відзиву на позов не надав. Позивач в судове засідання не з`явилася, в позові зазначила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення за наявними у справі матеріалами. Оскільки відповідач був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення виклику до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України», веб-сторінка «https://ptr.dp.court.gov.ua», в судові засідання неодноразово не з`явився без поважних причин, відзив на позов не надав, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі її представника. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції 22 жовтня 2008 року за актовим записом № 917,. 17.09.2010 між позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 403, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, позивач з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини майже одразу після народження сина. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області у справі 2-2211/11 від 09.11.2011 шлюб між ними було розірвано. Лисичанським міським судом за заявою позивачки було винесено рішення від 03.11.2011 у справі №2-2177/11, яким з [PERSON] стягнуто на користь позивача аліменти на неповнолітнього сина. Згідно з довідкою Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби № 3609 від 01.02.2024 станом на січень 2024 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 71 863 (сімдесят одна тисяча вісімсот шістдесят три) гривні 50 коп. Дитина весь час проживала з матір`ю, відповідач з дитиною не спілкується. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами та станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя - зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною взагалі; не забезпечує дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти тощо. Ці обставини підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами. Відповідно до довідки навчального закладу Лисичанського ліцею № 12 Сєвєродонецького району Луганської області від 15.01.2024 за № 3 батько дитини [PERSON] мешкає окремо від сім`ї, участі у вихованні та навчанні сина не бере, його шкільним життям не цікавиться, з керівництвом ліцею та класним керівником зв`язок не підтримує. Згідно з довідкою лікаря педіатра [PERSON] від 19.01.2024 дитина [PERSON] , [INFO] , спостерігається з 23.10.2018 лікарем педіатром [PERSON] . Декларування проводилось законним представником неповнолітньої дитини - матір`ю [PERSON] . Супроводом при щорічних профілактичних оглядах та у лікуванні також займалась вона. Батько дитини [PERSON] із дитиною до лікаря жодного разу не звертався, декларацію в інтересах дитини не укладав. Згідно з висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 26 листопада 2024 року № 109-6834 [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Встановлені судом правовідносини регулюються СК України та Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона або він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, але за весь цей час батько проявляв байдужість до долі своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На порушення вказаних норм законодавства відповідач взагалі усунувся від виконання своїх обов`язків батька, не піклується про здоров`я сина, не приймає участі у його вихованні. Статтею 25 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти, які залишились без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави, але відсутність у неповнолітньої дитини відповідного статусу не дає можливості на реалізацію права дитини, позбавленої батьківського піклування. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України). Суд також враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, який у рішенні «Піні та інші проти Румунії» зазначав, що інтереси дитини мають переважати над інтересами батьків (усиновителів). Таким чином, позов про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтований доказами, відповідає нормам законодавства України та інтересам неповнолітньої дитини [PERSON] , тому підлягає задоволенню. Стаття 166 СК України визначає, що особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ч. 1). Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2). Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача документально підтверджені платіжною інструкцією № 3500-9792-4780-2700 від 13.02.2024 судові витрати на сплату судового збору за подання позовної вимоги про позбавлення батьківських прав в розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 3, 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved