Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем має спільну доньку [PERSON] , [INFO] . 10.02.2017 шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Донька проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні та вихованні. Батько не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням доньки, не дзвонить їй, не вітає зі святами, будь-якої матеріальної допомоги не надає, дитина знаходиться на повному утриманні її та її чоловіка [PERSON] .. За даних обставин позивачка звернулася до суду з позовом, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що з 27.07.2013 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . В період її вагітності та народження дитини [PERSON] проходив строкову службу у лавах ЗСУ, а в подальшому перейшов на контрактну службу, що від неї тривалий час приховував. З моменту народження доньки, він приїжджав декілька разів, але спільне життя в них не склалося. Рішенням Городоцького районного суду від 10.02.2017 шлюб між ними розірвано. Матеріальної допомоги на утримання доньки батько не надає, аліменти не сплачує, на даний час існує заборгованість по сплаті аліментів в сумі 24823,33 грн.. Крім того, позивачка зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з яким мають спільну дитину. [PERSON] виховує [PERSON] майже з двох років, донька перебуває на його утриманні та вважає його своїм батьком. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] [INFO] . Звернув увагу суду, що погашення заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] здійснювалося не добровільно, а шляхом звернення стягнення на належне йому майно. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає причини неявки відповідача в судове засідання неповажними, визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.1 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явилася, попередньо подала клопотання про розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з сторонами ще з юного віку, є хрещеною мамою молодшої доньки позивачки [PERSON] . [PERSON] не відповідально ставився до сім`ї, останній раз бачились коли дитині був один рік. З моменту народження [PERSON] вона постійно підтримує стосунки з [PERSON] та її сім`єю, часто буває в них дома, разом проводять дозвілля, збираються за святковим столом. Вона не була свідком участі батька в житті [PERSON] , він не приїздив, не вітав дитину зі святами, не дарував подарунки. [PERSON] називає батьком [PERSON] і ніколи не згадує про свого біологічного батька. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є хрещеним батьком [PERSON] , з [PERSON] знайомі з дитинства, були друзями, але в подальшому спілкування припинилося. [PERSON] погано відносився до сім`ї. З моменту розлучення турботи до дитини не проявляв. Він як хрещений батько постійно на зв`язку з [PERSON] , але вона ніколи не розповідає про біологічного батька, вважає своїм батьком чоловіка [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , разом виховують доньку [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] . В шлюбі в них народилася ще одна донька [PERSON] . До [PERSON] відноситься як до рідної, утримує її, створює всі умови необхідні для її життя та розвитку. [PERSON] бачив лише один раз, коли дружина з [PERSON] були на дитячому майданчику, [PERSON] підійшов випивший. Судом було заслухано позицію самої дитини [PERSON] , яка пояснила, що вона проживає з матір`ю та її чоловіком [PERSON] та молодшою сестричкою [PERSON] . Батька [PERSON] вона не пам`ятає, він з нею ніяким чином не спілкується. Вважає своїм батьком [PERSON] і дуже боїться, що її від нього заберуть. Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2013 року, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2017 року. [PERSON] та [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] ) є батьками [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю. [PERSON] з 03 січня 2025 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні та утриманні чоловіка [PERSON] , разом займаються вихованням доньки, відповідач ніяким чином не піклується про дитину, взагалі не цікавиться її життям, станом здоров`я, не спілкується з нею, будь-якої участі у вихованні дитини не приймає, не виявляє щодо неї батьківського піклування та турботи, свідомо нехтує своїми обов`язками. Про небажання відповідача приймати участь в утриманні малолітньої доньки свідчить також неналежна сплата останнім аліментів. Так, згідно наявної в матеріалах справи довідки Городоцько-Ярмолинецького відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 11.04.2025 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 31.10.2016 по 01.04.2025 становить 24823,33 грн. Судом достовірно встановлено, що відповідач з 2016 року до моменту розгляду цієї справи ніяким чином не піклувався про дитину, не цікавився її життям, станом здоров`я, не спілкувався з донькою, будь-якої участі у вихованні дитини не приймав, не виявляв щодо неї батьківського піклування та турботи, свідомо нехтував своїми обов`язками. Зазначені обставини підтверджуються комплексом досліджених судом доказів. Усі допитані судом свідки підтвердили факт не прийняття участі батька в житті своєї доньки [PERSON] . Згідно довідки Хмельницького закладу дошкільної освіти №11 «Золота рибка» Хмельницької міської ради Хмельницької області від 07.11.2024 встановлено, що батько [PERSON] за період відвідування дитиною дошкільного закладу з 01.09.2017 по 31.052022 участі у вихованні дитини не приймав, дитину не приводив та не забирав, не цікавився її успіхами та досягненнями, батьківські збори не відвідував, з вихователями дитини та адміністрацією закладу не контактував, і в загалі в закладі не з`являвся. У вихованні дитини приймали участь мати [PERSON] та вітчим [PERSON] , приводили та забирали дитину з садочку, цікавилися її успіхами та досягненнями, відвідували батьківські збори, контактували з вихователями дитини та адміністрацією закладу. Згідно характеристики комунального закладу загальної середньої освіти «Гімназія №30 Хмельницької міської ради» щодо учениці [PERSON] вбачається, що мати [PERSON] приділяє достатньо уваги навчанню та вихованню доньки, систематично відвідує батьківські збори. Згідно листа комунального закладу загальної середньої освіти «Гімназія №30 Хмельницької міської ради» встановлено, що [PERSON] навчається в Гімназії №30 Хмельницької міської ради з 01.09.2022 по даний час, вихованням та навчанням дівчинку займаються мати [PERSON] та вітчим [PERSON] , за весь період навчання батько [PERSON] дитину не приводив та не забирав, не цікавився її успіхами та досягненнями, батьківські збори не відвідував, з вчителями, вихователями дитини та адміністрацією закладу не контактував, в закладі не з`являвся. Згідно копії постанови судді Городоцького районного суду від 12.01.2023 встановлено, що [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП-несплата аліментів. Рішенням № 417 від 27.03.2025 Виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] .. У висновку вказано, що дитина проживає з матір`ю [PERSON] . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Хмельницької міської ради батько не прийшов. Крім того, у висновку зазначено про наявність в матеріалах справи копій документів про заборгованість [PERSON] з виплати аліментів, копії постанови Городоцького районного суду від 12.01.2023 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за несплату аліментів, інформаційних листів з освітніх закладів: Хмельницького закладу дошкільної освіти №11 «Золота рибка» Хмельницької міської ради Хмельницької області, комунального закладу загальної середньої освіти «Гімназія №30 Хмельницької міської ради», які містять інформацію про те, що батько не цікавиться навчанням та здоров`ям дитини. За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оцінюючи зроблені органом опіки та піклування висновки суд приходить до переконання, що висновок винесений формально, без врахування вимог чинного законодавства, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи, бо представник третьої особи жодного разу не приймав участь в розгляді справи, не знайомився із наявними матеріалами справи для зроблення об`єктивного і обґрунтованого висновку. Як вбачається з висновку, [PERSON] на засідання комісії не прийшов, [PERSON] комісії пояснила, що батька не пам`ятає, подарунків він їй не передає. Однак комісія не аналізує причини неявки на засідання батька, яке на думку суду, як і його неявка в судові засідання, свідчить про його незацікавленість. Комісія не аналізує позицію й дитини, яка їм повідомила, що батька не пам`ятає. Поза увагою комісії залишився й факт притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП, якій після цього висновків не зробив, ставлення до необхідності забезпечення дитини належними умовами проживання не змінив. Таким чином, дивним виглядає висновок комісії з посиланням на захист прав та інтересі дитини, що сукупність зібраних доказів не підтверджує винну поведінку батька, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання та утримання дитини. Тобто, на думку комісії, відсутність контакту з дитиною протягом майже восьми років, сплата аліментів не систематично та через примус, свідчення дитини, що вона навіть не впізнає біологічного батька в обличчя свідчить про зворотнє, про належне виконання батьком своїх батьківським обов`язків. З таким висновком суд не погоджується, ставлячи пріоритетним права та інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частиною 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року №69-V, визначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В силу пункту 2 ч. 1 ст.164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Сім`я - це важливе середовище формування особистості. В сім`ї нас виховують, формують певні норми і правила поведінки. Саме тут закладаються наші ціннісні орієнтації та певні стилі життя. Любов - найважливіший чинник у формуванні фізичного, емоційного й духовного життя людини. Тепло любові батьківського серця необхідне для фізичного та духовного розвитку дитини. Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення встановлення належних стосунків між дитиною і батьками, що є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, та є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2023 року у справі № 188/1542/20 (провадження № 61-11857св22). В даному ж випадку встановлено, що відповідач протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконував належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, не цікавиться долею доньки протягом тривалого періоду часу, участі у її вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує. Умови, притаманні «сім`ї» створені для [PERSON] її матір`ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , дитина росте в турботі та любові. При розгляді даного спору для суду пріоритетними є забезпечення найкращих інтересів дитини і її ставлення до подій. [PERSON] аргументовано висловила свою позицію щодо небажання мати батьком [PERSON] .. В такому віці в неї вже сформована її особистість і виходячи з її пояснень, ця позиція ґрунтується не на образах на батька, а на не сприйнятті його батьком. Також, до уваги береться висновок психолога від 03.12.2024, в якому зазначено « [PERSON] комфортно почуває себе у стосунках з мамою та її чоловіком [PERSON] , про рідного тата не згадує. Відповідаючи на запитання психолога іноді не розуміє про якого тата йдеться, адже папа [PERSON] є завжди поруч… Відсутність рідного батька для [PERSON] не є обтяжуючою обставиною, адже все своє свідоме життя вона, [PERSON] , проживає з вітчимом, якого називає татом». Тому суд вважає, що позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі, а тому приходить до висновку про задоволення позову. П.1 ч.3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається із матеріалів справи, професійну правничу допомогу у даній справі позивачці надавав адвокат Гризовський І.С. На підтвердження надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Гризовським І.С. надано додатковий договір про надання правової допомоги від 22.04.2025, квитанцію №3, розрахунок витрат по наданню юридичної допомоги [PERSON].. Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22). У вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі N 927/237/20). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи складність цієї справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, дотримуючись критерію розумності розміру понесених сторонами витрат, що буде справедливим і співрозмірним, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача - 8478,40 грн. на відшкодування судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved