Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Представник ТОВ "Діджи Фінанс" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.03.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про надання позики у формі анкети-заяви № 4415307, згідно з умовами якого відповідачу надано позику у формі споживчого кредиту. Кредитні кошти надаються шляхом перерахування на кредитну карту позичальника. Підписанням Заяви-Анкети №4415307 відповідач підтвердила, що погоджується з усіма пунктами цієї Заяви-Анкети. Однак, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, в результаті чого виникла заборгованість, що складає 13493.97 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5375 грн. та заборгованість за відсотками 8118.97 грн. 13.09.2021 р. між ТОВ "Діджи Фінанс" та ТОВ "Мілоан" укладено Договір факторингу № 07Т, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №4415307 від 13.09.2021 р., укладеного між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] перейшло до ТОВ "Діджи Фінанс". У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 13493.47 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 10.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у відсутність. В якій просить позовні вимоги задовольнити повністю, щодо винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач про розгляд справи повідомлена належним чином, до суду не з`явилась. Відзив не подала. Представник позивача - адвокат Куценко Н.В. 30.04.2025 року надіслала до суду пояснення, в яких зазначила що позовні вимоги необгрунтовані та не підтвердженні належними та допустимими доказами, зокрема не надано доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів, нараховано неправомірно відсотки, після закінчення строку дії договору, відсутні докази набуття позивачем права вимоги щодо стягнення боргу з [PERSON] , а саме не додано Реєстру права вимоги, тому просить в задоволенні позовних відмовити повністю. Справа розглядається відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України, в порядку заочного розгляду, за формою спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, на підставі наявних доказів. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Діджи Фінанс" зареєстроване як юридична особа 27.11.2018 року, вид економічної діяльності, 64.99 - інші види фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення) н.в.і.у. (основний) (а.с. 13). Судом встановлено, що 13.03.2021 року [PERSON] подано Заяву-Анкету № 4415307 про надання споживчого кредиту ТОВ "Мілоан" (а.с. 11). Споживчий кредит підписано в електронному вигляді за допомогою використання одноразового пароля. Відповідно до умов договору (а.с. 28-31) , сума кредиту складає 8000 грн. зі строком кредитування 30 днів з 13.03.2021 року. Термін повернення, сплата процентів та комісії 12.04.2021 року. Проценти за користування кредитом 24 грн.. які нараховуються за ставкою 0,01 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно платіжного доручення 41476001 від 13.03.2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на карту [PERSON] кошти 8000 грн. (а.с. 35). 13.09.2021 р. між ТОВ "Діджи Фінанс" та ТОВ "Мілоан" укладено Договір факторингу № 07Т (а.с. 18-21). Відповідно до п. 2.1. Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Згідно п. 4.1. Право вимоги переходить від Клієнта Фактору в день підписання цього Договору та Реєстру прав вимоги. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Позивач просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4415307 від 13.03.2021 року, яка становить 13493.97 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5375 грн. та заборгованість за відсотками 8118.97 грн. Право вимоги до відповідача позивач обгрунтовує укладенням договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 року, за яким ТОВ "Мілоан" на підставі визначених цим договором умов передав (відступив) ТОВ "Діджи Фінанс", а останній прийняв належні первісному кредитору ТОВ "Мілоан" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі прав вимог, визначених Договором. Внаслідок цього новий кредитор (ТОВ "Діджи Фінанс") заміняє ТОВ "ФК "ПРОФІЛЬ" у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані в реєстрі боржників та набуває грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами. Відповідно до п. 4.2. зазначеного Договору всі суми, що наводяться в Реєстрі прав вимог, зазначаються в Національній валюті України - гривні, станом на дату підписання Сторонами такого Реєстру прав вимог (зв. а.с. 18 зв.). Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів отримання права вимоги до відповідача за кредитним договором № 4415307 від 13.03.2021 року, так як до матеріалів справи долучено Форма реєстру прав вимог № 1, що є додатком до вказаного договору, проте у ньому відсутня інформація, що свідчила б про те, що саме цей кредитний договір увійшов до портфелю заборгованості, який придбав ТОВ "Діджи Фінанс", хоча міститься така графа. Отже, із умов договору вбачається, що сторони погодили умови переходу права вимоги від Клієнта до Фактора, проте, позивачем не надано доказів щодо набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором № 4415307 від 13.03.2021 року, у зв`язку з укладенням договору факторингу №07Т від 13.09.2021 року між ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" та ТОВ "Мілоан". Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Постановою від 25.10.2022 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 607/14378/21, провадження № 61-5246св22 (ЄДРСРУ № 106940414), досліджуючи питання щодо визначення належного позивача, вказав таке. Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Якщо позивачем не доведено порушення його права чи безпосереднього інтересу, то така особа є неналежним позивачем у цій справі. Водночас Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17). Отже, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги надані і досліджені письмові докази, суд приходить до висновку, що ТОВ "Діджи Фінанс" не доведено права вимоги до відповідача [PERSON] на підставі договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 року, а отже не доведено того, що він є належним позивачем по справі. За таких обставин, з огляду на те, що ТОВ "Діджи Фінанс" є неналежним позивачем у справі, заявлені ним позовні вимоги не пілягають до задоволення. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати позивачем судового збору при зверненні до суду в сумі 2 422,40 грн., покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed