Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

20 березня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого по [ADDRESS] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на дитинну з дня подання позову до суду до досягнення диною повноліття. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що з відповідачем зареєструвала шлюб 23.07.1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 23 березня 1999 року Рудницькою селищною радою, Піщанського району, Вінницької області. \~ \~ \~ \~ В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 лютого 2012 року виконавчим комітетом Рудницької селищної ради Піщанського району Вінницької області. Позивач зазначає, в даний час їхній з відповідачем шлюб фактично не існує, відповідач з сім`єю не проживає. Їхній з відповідачем син [PERSON] проживає разом з позивачем. Позивач вказує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, зазначає, що він є фізично здоровою особою, має певний дохід, розмір якого позивачу не відомий, частину якого міг би давати на утримання сина. Посилаючись на положення ст.. 180, ст. 183 СК України, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, позивач вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в частині від свого доходу, розмір якої не повинен бути меншим 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 березня 2025 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 24 березня 2025 року було направлено запит до Піщанської ради Вінницької області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] 02 квітня 2025 року на адресу суду від Піщанської селищної ради Вінницької області надійшла відповідь на запит суду за вих. № 588 від 27 березня 2025 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] . Ухвалою від 02 квітня 2025 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09 годину 00 хвилин 28 квітня 2025 року. В судове засідання 28 квітня 2025 року позивач [PERSON] та її представник адвокат Гордаш Н.М. не з`явились, проте від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання, в якому просила розгляд справи проводити без їхньої з позивачем участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 28 квітня 2025 року не з`явився проте від нього на адресу суду надійшла письмова заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4\~ ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення, відповідно до вимог ст. 200 ЦПК України, немає. Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з\~визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Під час судового розгляду встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23 липня 1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 23 березня 1999 року Рудницькою селищною радою Піщанського району Вінницької області (а.с.5) Під час перебування в шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6) Відповідно до довідки Піщанської селищної ради Вінницької області № 439 від 11 березня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та разом з нею зареєстрвоаний та проживає син [PERSON] , [INFO] (а.с.7) Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч.1 - ч. 3 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі 3196 гривень. Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, враховуючи, що відповідач не заперечував проти свого обов`язку щодо утримання дочки, яка проживає окремо, суд вважає, що відповідач може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини. Ураховуючи те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, суд вважає, що розмір аліментів у 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є справедливим і обґрунтованим, оскільки така частка від заробітку відповідача є мінімальною часткою на утримання однієї дитини, буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи та вимогам Закону. При цьому суд звертає увагу, що виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. На батька покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, яка проживає разом із матір`ю. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе. Дитині має забезпечуватися такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Під інтересами дитини необхідно розуміти збереження здоров`я дитини, нормального психічного та фізичного розвитку, виховання в дитині якостей, необхідних суспільству. Визначення інтересів дитини охоплює також необхідні матеріальні, побутові умови життя дитини. Оскільки неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю, витрати на харчування, одяг, навчання, відпочинок, розвиток, тощо, несе позивачка, що не спростовано в свою чергу відповідачем.

Outcome: approved