Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

31 грудня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальності «ВІН ФІНАНС», представник позивача Романенко Михайло Едуардович,\~ до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач вказував, що\~ через невиконання [PERSON] \~\~ умов укладеного між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем договору кредитної лінії № L4351033 від 10.10.2018,\~\~\~ в\~\~\~ останнього\~ утворилася\~\~\~ заборгованість за\~\~\~\~\~ кредитом\~\~\~\~\~ в сумі 25 538,31 грн, яку Товариство з обмеженою відповідальності «ВІН ФІНАНС» прохав стягнути\~\~\~\~ з\~\~\~\~ відповідача\~\~\~\~\~ за\~\~\~ договором\~\~\~\~\~\~ відступлення прав вимоги № 06112018-DG від 06.11.2018, поновивши строк позовної давності для подання вказаного позову. Ухвалою суду від 03.01.2025 відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження на 20.01.2025, який в подальшому відклався на 18.02.2025. 20.01.2025 відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому він прохав відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог, оскільки всі договірні зобов`язання перед ТОВ «Дінеро» ним були виконані. 14.02.2025 [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про зобов`язання знищення персональних даних в реєстрах. Ухвалою суду від 18.03.2025 зустрічну позовну заяву залишено без розгляду. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від відповідача\~ надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позов не визнав, та вказав, що заборгованість ним сплачена. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 18.03.2025 витребувано з Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова\~ компанія «Дінеро» ( м. Київ, вул. Сурикова,3, 03035) відомості про наявність чи відсутність заборгованості в [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за договором кредитної лінії № L4351033 від 10.10.2018 станом на 30.04.2025 та розгляд справи відкладено на 30.04.2025. Вказана ухвала суду станом на 30.04.2025 є не виконаною. 30.04.2025 у судове засідання представник позивача не з`явився, в заявах\~ до суду\~ вказував, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без його участі та задовольнити позов. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав повністю, зазначивши, що дійсно брав кредит, однак у 2018 році всі борги сплатив, наполягав на відмові в поновленні строку позовної давності для подання позову. Суд заслухав відповідача, дослідив та оцінив наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності,\~ дійшов такого висновку. Суд встановив, що 10.10.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (первісний кредитор) укладено договір кредитної лінії № L4351033 з [PERSON] . Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок Відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з\~ детальним розрахунком заборгованості загальний розмір заборгованості становив 16 577,33 грн, яка\~\~\~\~ складалася з\~\~\~\~\~\~ тіла кредиту в розмірі 8 500,00 грн, заборгованості з\~ відсотків за користування кредитом 994,00 грн, а також\~\~\~ іншими заборгованостями (в тому числі комісією та пенями) в розмірі 8077,33 грн. Відповідно до п. 6.5, п. 6.5.1 загальних положень договору кредитної лінії, позичальник з цим погоджується, що кредитодавець має право на уступку прав, претензій та/або зобов`язань, що виникають з цього договору, будь-яким третім особам («Правонаступники») у тому числі з моменту стягнення боргів. 06.11.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №06112018-DG, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії №L4351033, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора щодо Відповідача. Станом на дату укладення договору №06112018-DG від 06.11.2018 відступлення права вимоги, сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 16 577,33 грн. Згідно з\~ наказом № 55-к від 25.07.2024 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС» ( а.с.26). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Кредитний договір № L4351033 укладено з Відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», на підставі нижче викладеного: У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно з пунктами 5, 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним договором - є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронним підписом одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частин 1, 3-6, 8\~ статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом частини 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами, серед іншого, згідно зі статтею 64 ЦПК України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Судом враховано, що договір містить податковий номер [PERSON] , його паспортні дані, відомості про місце проживання, електронну адресу та телефон. За змістом позиції Верховного Суду, сформованій у справі № 913/618/21 від 08.06.2022, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Відповідач підтвердив в судовому засіданні, що дійсно брав кредит у первісного кредитора, однак у 2018 року всі борги сплатив, тому заперечував проти заявленого позивачем клопотання про поновлення строку позовної давності для подання позову до нього. Доказів про погашення боргу суду не надав. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про\~\~ порушення\~\~\~ свого\~\~\~ права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку шляхом направлення вимоги позичальнику або ж у судовому порядку. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст.267 ЦК України визначено - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач, враховуючи об`єктивні причини звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, виокремлює введення воєнного стану на території країни. Попри зазначену норму статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», де зазначається, що скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється, існує низка рішень рекомендаційного характеру, які були видані Радою Суддів України. Зокрема, 02 березня 2022 року РСУ опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, де зазначила, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Тому введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на\~\~\~\~\~ підставі\~\~\~\~ Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в своїй постанові від 29 вересня 2022 р. у справі № 500/1912/22 дійшов висновку, що протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду». Окрім того, згідно з\~ розділом «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тому позивач\~ прохає суд поновити строк позовної давності для подання позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № L4351033 від 10.10.2018. За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 526,\~ 530,\~ 610, 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 10.11.2022 у справі №990/115/22, поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлена саме обмеженнями, впровадженими через карантин. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав. Також, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Тому, що стосується не звернення з позовом до Відповідача у період дії воєнного стану, то ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку Позивачем за умови надання ним до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку. При цьому Позивач звернувся до суду 31.12.2024 року, тобто з пропуском встановленого ст.257 ЦК України строку позовної давності. Відповідно до ст.262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Тому, заміна кредитора у зобов`язанні, у зв`язку з відступленням права грошової вимоги до фізичних осіб боржників, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Зважаючи на відсутність належних доказів пропуску строків звернення до суду, заявленого відповідачем клопотання про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення до суду та те, що пропуск позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, вважаю за потрібне відмовити в задоволенні вимог за пропуском строку\~ позовної давності. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed