Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

У грудні 2024 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов зазначений позов, в якому позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати договір №1027 купівлі-продажу нерухомого майна від 26 серпня 1997 року зареєстрованого на Товарною біржею «Нерухомість Південь», на квартиру за адресою: [ADDRESS] - дійсним. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.12.2024 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. У судове засідання сторони у справі не з`явилися з невідомих суду причин. [PERSON] подала до суду заяву, у якій просила провести розгляд справи за її відсутності та задовольнити її вимогу. Враховуючи думку позивача і його представника, які просять розглядати справу за їх відсутності суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, які не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] , діючий від свого імені, а також за дорученням [PERSON] (на підставі довіреності), [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені, а також від імені своєї неповнолітньої доньки - [PERSON] , (продавці) та [PERSON] (покупець) на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» 26.08.1997 року укладено договір №1027 купівлі-продажу нерухомого майна, квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно із пунктом 5 цього договору, продаж вчинено за 13 651 гривень, які отримані продавцями до підписання цього договору. Також у договорі зазначено, що договір підлягає реєстрації в Миколаївському бюро технічної інвентаризації. Даний договір відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований товарною біржею в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №1027 від 26.08.1997 року. Відповідно до реєстраційного напису на документі о праві приватної власності на квартиру [ADDRESS] - зареєстровано за [PERSON] , №16492 у ММБТІ. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У даному випадку біржова угода укладена у 1997 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту договору купівлі-продажу від 26.08.1997 року № 1027 слідує, що ця угода укладена на Товарній біржі відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом договір № 1027 від 26.08.1997 року, укладений на Товарній біржі «Нерухомість Південь» між [PERSON] , діючий від свого імені, а також за дорученням [PERSON] (на підставі довіреності), [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені, а також від імені своєї неповнолітньої доньки - [PERSON] , (продавці) та [PERSON] (покупець), від 26.08.1997 року народження, відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ. Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачем була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність квартири у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційний № 16 492. Зі змісту договору від 26.08.1997 року № 1027 також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 13 651 гривень. Відповідно до відомостей наданих КП ММБТІ від 09.08.2024 року, станом на 28.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.1997 року №1027, зареєстрованим на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» та зареєстрованим КП ММБТІ 27.08.1997 року зареєстровано за [PERSON] -1/1 частки. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. Біржову угоду договір купівлі-продажу №1027 квартири [ADDRESS] укладений 26.08.1997 року на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» між [PERSON] , діючий від свого імені, а також за дорученням [PERSON] (на підставі довіреності), [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені, а також від імені своєї неповнолітньої доньки - [PERSON] , (продавці) та [PERSON] (покупець), що зареєстрований КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 27.08.1997 року слід визнати дійсною. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved