Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від Щукіної Н.О., яка представляє інтереси позивача [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій представник просить ухвалити рішення, яким визнати договір №223 купівлі-продажу нерухомого майна від 16.10.1998 року, житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ,який зареєстровано на товарній біржі «Сангай» дійсним. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2024 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання сторони у справі не з`явилися з невідомих суду причин. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просив суд провести розгляд справи за його відсутності зазначаючи при цьому, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Враховуючи думку представника позивача, який просить розглядати справу за його відсутності суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, які не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] , діючого від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на товарній біржі «Сангай» 16.10.1998 року укладено договір №223 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно із пунктом 4 цього договору, продаж вчинено за 12\~070,00 гривень, які продавець одержав до підписання цього договору. Також у договорі зазначено, що договір підлягає реєстрації в Миколаївському бюро технічної інвентаризації. Даний договір відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований Миколаївською універсальною\~товарно-сировинною\~біржеюв журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №1357. Відповідно до реєстраційного напису на документі о праві приватної власності на будинок за адресою: [ADDRESS] - зареєстровано за [PERSON] , за реєстровим №1357 від 04.11.1998 року у ММБТІ. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У даному випадку біржова угода укладена у 1998 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту договору №223 купівлі-продажу нерухомого майна від 16.10.1998 року зареєстрованого за №1537 слідує, що ця угода укладена на Миколаївській універсальній\~товарно-сировинній\~біржівідповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом договір від 16.10.1998 року, укладений на товарній біржі «Сангай» між [PERSON] , діючого від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ. Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачем була виконана та проведена реєстрація отриманого у власність будинку по [ADDRESS] у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 04.11.1998 року (за реєстровим № 1357). Зі змісту договору від 16.10.1998 року також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 12\~070,00 гривень. Відповідно до\~відомостей наданих\~КП ММБТІ\~від 20.01.2025\~року,\~станом на\~28.12.2012\~року право\~власності на\~будинок за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~зареєстровано за\~ [PERSON] \~на підставі\~договору купівлі-продажу\~від 16.10.1998\~року,\~зареєстрованого на товарній\~біржі «Сангай»за №223, зареєстрованого в КП «ММБТІ» 04.11.1998 року за р№1357. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. Біржову угоду договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між [PERSON] , діючого від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на товарній біржі «Сангай» 16.10.1998 року укладено договір №223 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрований КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №1357 слід визнати дійсною. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved