Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Адвокат Самодерженкова Тетяна Олександрівна, що діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики у розмірі 66000,00 грн. та сплаченого при поданні позовної заяви судового збору у сумі 968,96 гривень. В обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що15.12.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 45000,00 грн., що підтверджується розпискою відповідача, згідно якої останній зобов`язався повернути позивачу борг в повному обсязі в строк до 28 грудня 2023 року. В зазначений термін відповідач зобов`язання не виконав. 26.05.2024 року сторони уклали новий договір позики, за яким відповідач взяв в борг у позивача ще грошові кошти в розмірі 21000,00 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] , згідно якої останній зобов`язався повернути [PERSON] борг в строк до 10 червня 2024 року. В зазначений термін відповідач зобов`язання не виконав. На день звернення до суду борг відповідача складає 66000,00 грн. Позивач вживав заходи досудового врегулювання спору, але добровільного вирішення спору не відбулося. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 66000,00 грн. та сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн. 20.02.2025 року представник відповідача - адвокат Клименко В.М. надіслав відзив на позовну заяву в якому просить повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтуванні відзиву зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики не відповідає фактичним оставинам справи. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Станом на грудень 2023 року неоподаткований мінімум доходів громадян становив 2481 грн. Відповідно десятикратний розмір становить 24 810 грн., що у розумінні ЦК України передбачає обов`язкову умову заключення договору, яка дотримана не була. Також, представник відповідача акцентує увагу суду на тому, що у матеріалах позовної заяви позивач зазначив обґрунтування, як взяття у борг грошових коштів. У позовній вимозі, позивач просить також стягнути кошти в рахунок повернення боргу за договором позики. Визначена ЦПК України форма письмового договору позики між сторонами в письмову вигляді не укладалась, а тому підстави вважати його укладеним відсутні. Наявні матеріали цивільної справи містять інформацію про займ, що не є тотожним з поняттям як вказав позивач - борг, та відрізняється по своєму змісту та значимістю. Згідно наданої розписки від 15.12.2023 року та розписки від 26.05.2024 року зазначено спосіб передачі позики готівкових коштів позикодавцем позичальнику шляхом займу. Дата передачі готівкових коштів у розписках не зазначена, а лише вказана дата написання розписки, що не є тотожним поняттям та не може підтверджувати факт надання займу у визначену дату. На думку відповідача, позовна заява з додатками не містить відомостей про передання позивачем і отримання відповідачем 15.12.2023 та 26.05.2024 або в інший день грошових коштів у розмірі 45 000 грн. та відповідно 21 000 грн., в загальній сумі 66 000 грн. у позику, а лише може свідчити про такі наміри. В наданих позивачем доказах відсутня конкретна дата самого факту передачі грошових коштів "суми займу", яка була обумовлена. Оскільки окрім розписки відсутній письмовий договір займу чи будь-який документ, який підтверджує реальний факт прийому-передачі сум позики між позивачем та відповідачем, то посилання позивача як на укладений договори позики, вважаємо такими, що не підтверджується матеріалами справи. Розрахунок заборгованості, проведений позивачем не відповідає дійсності, не вказує чіткого періоду виникнення такої заборгованості. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 23 січня 2025 року прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалами Лисянського районного суду Черкаської області від 18 лютого, 21 лютого 2025 року, 04 квітня 2025 року,16 квітня 2025 року ухвалено провести судове засідання 28 лютого 2025 року, 08 квітня 2025 року, 17 квітня 2025 року в режимі відеоконференції. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 15 грудня 2023 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти в сумі 45000,00 гривень та зобов`язався повернути кошти в розмірі 45000,00 гривень до 28 грудня 2023 року. На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник 15.12.2023 року написав розписку, в якій йдеться про отримання ним від позивача коштів у вказаній сумі та строк їх повернення. Також, 26 травня 2024 року між [PERSON] і [PERSON] укладено новий договір позики, за яким відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти в розмірі 21000,00 гривень та зобов`язався повернути їх позивачу в строк до 10 червня 2024 року, що підтверджується розпискою відповідача із зазначенням суми отриманих коштів та строку їх повернення. У судовому засіданні 17 квітня 2025 року були оглянути оригінали розписок, наданих представником позивача, за змістом яких вбачається наступне: розписка від 15.12.2023 року написана [PERSON] про те, що він взяв на власні потреби грошові кошти в розмірі 45.000 (сорок п`ять тисяч грн.) у [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Вищезазначені грошові кошти зобов`язується повернути в повному розмірі до 28.12.2023"; розписка від 26.05.2024 року написана [PERSON] про те, що він взяв на власні потреби грошові кошти в розмірі 21.000 (двадцять одна тисяча грн.) у [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Вищезазначені грошові кошти зобов`язується повернути в повному розмірі до 10.06.2024." У судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позову у повному обсязі та стверджувала що вказані розписки є підтвердженням укладення саме договорів позики. Представник відповідача зазначила, що з розписок не зрозуміло де було укладено вказані розписки та чи надавались кошти за ними. В розписках не зазначено місце проживання сторін та адреси їх реєстрації. Зазначила, що її довіритель не визнає позовні вимоги оскільки він не писав вказані розписки. На запитання суду чи буде сторона відповідача звертатися з клопотанням про призначення почеркознавчої експретизи, зазначила, що з таким клопотанням звертатися не будуть. Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з розписки, яка підписана відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18). Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 року по справі №754/5396/17 за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначені правові висновки також викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У даному випадку суд проаналізувавши з наданих позивачем оригіналів розписок від 15 грудня 2023 року та 26 травня 2024 року вважає, що за їх змістом можливо достеменно встановити факт отримання [PERSON] від [PERSON] у борг грошових сум 45000 гривень та 21000 гривень, які були повністю передані відповідачу, що підтверджується розписками, а також розписками визначені строки повернення позики: в сумі 45000 грн. до 28.12.2023 та в сумі 21000 грн. - до 10.06.2024 року. Відповідно достатті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності достатті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В судовому засіданні ні відповідач ні його представник не надали належних та допустимих доказів, що розписки не написані власноручно відповідачем та не надані докази виконання зобов`язання за вказаними розписками. Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договорами позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договорами позики (вказаний ним у розписках). Посилання представника відповідача в судовому засіданні на те, що в розписках не зазначені адреси проживання та реєстрації сторін наразі не спростовує наявності боргу у відповідача перед позивачем. Враховуючи, що судом встановлено факт укладення між сторонами договорів позики, та відповідно факт існування боргового зобов`язання, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за розписками від 15 грудня 2023 року та 26 травня 2024 року в загальному розмірі 66000,00 грн. Розподіл судових витрат Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). У даному випадку позивачем , при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 гривень, що підтверджується квитанцією (№4053-9434-8435-3236 від 29.10.2024), який як вид судових витрат стягується із відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 968,96 грн.

Outcome: approved