Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною вище заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у селі Містки Сватівської територіальної громади Сватівського району Луганської області у віці 65 років, причина смерті: хронічна недостатність кровообігу, атеросклеротичний кардіосклероз. В обґрунтування заяви зазначається, що [INFO] на тимчасово окупованій території України у Луганській області помер батько заявниці, [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Факт смерті підтверджується документами, виданими на тимчасово окупованій території, а саме сканованою копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18 квітня 2025 року та скасованою копією корінця медичного свідоцтва про смерть форми № 106/4 від 17 квітня 2025 року. З підстав встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території для подальшого оформлення свідоцтва про смерть згідно з вимогами чинного законодавства України, заявниця звернулася до суду. Ухвалою суду від 25 квітня 2025 року відкрито провадження у справі. У судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася, у заяві про встановлення факту смерті просила суд розглянути дану справу у її відсутність. Заінтересована особа Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з відомостей, що містяться у сканованій копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18 квітня 2025 року на тимчасово окупованій території України (Луганська область), [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , місце смерті село Містки Сватівський район Луганська область. Факт родинних відносин між заявницею [PERSON] , [INFO] , та померлим [PERSON] , [INFO] , як між дочкою та батьком, підтверджується копією свідоцтва про народження заявниці [PERSON] , [INFO] . Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Частинами першою та другою статті 317\~ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до будь-якого суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. За змістом частини першої статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Зі змісту частин другої та третьої статті 9 вказаного Закону вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявниці, суд вважає можливим, як виняток, взяти до уваги відомості, зазначені у свідоцтві про смерть від 18 квітня 2025 року, виданому на тимчасово окупованій території України. У сканованій копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вказано, що [PERSON] громадянин російської федерації. Разом з тим, до заяви про встановлення факту смерті заявницею додано скановану копію паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Сватівським РВ УМВС України в Луганській області 15 жовтня 1997 року. З копії паспорту вбачається, що [PERSON] з 17 червня 2010 року значився зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Через наявність реєстрації в Луганській області [PERSON] вимушено зазначений громадянином російської федерації, що не визнається зміною громадянства або втратою громадянства України згідно з приписами частини четвертої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». З огляду на відсутність іншої процедури встановлення факту смерті особи на непідконтрольній Україні території, з метою дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду цивільної справи, для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Рішення в частині встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, підлягає негайному виконанню на підставі частини четвертої статті 317 ЦПК України.

Outcome: approved