Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

17 лютого 2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] , в особі свого представника адвоката Дем?яненко Ольги Олегівни, із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган Опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав[PERSON] , [INFO] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у позивача - [PERSON] , та відповідача - [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Люботинського міського управляння юстиції у Харківській області, на підставі актового запису № 74 від 23 квітня 2016 року. Також, у позивачки є ще одна дитина [PERSON] , [INFO] , від першого шлюбу. Позивачка з двома дітьми мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актами членів ОСН від 12 березня 2020 року та 21 грудня 2022 року. Люботинським міським судом Харківської області виданий судовий наказ № 530/151/20 від 09 квітня 2020 року, яким присуджено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач аліменти не сплачує. Сторони у шлюбі не перебували. Відповідач [PERSON] проживав окремо від позивачки та доньки. Спорів стосовно міста проживання доньки ніколи не виникало, відповідач не заперечував, що [PERSON] буде проживати з позивачкою [PERSON] . Крім того, відповідач життям доньки не цікавився, не виявляв бажання спілкуватись з [PERSON] та приймати участь у її вихованні, не опікувався станом здоров`я та розвитком дівчинки. На сьогоднішній день [PERSON] не спілкується з батьком, оскільки батько не цікавиться її життям. Позивачка без участі відповідача забезпечила донці гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. Між позивачкою та донькою склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дівчинки, її повноцінному світосприйманню-життя та оточуючих людей. [PERSON] з 06 серпня 2018 року по 31 травня 2022 року відвідувала Люботинський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 2 Люботинської міської ради Харківської області. 3 1 вересня 2022 року [PERSON] пішла до Люботинської ЗОШ № І-ІІІ ступенів № 4. На теперішний час [PERSON] навчається у 1-А класі. На думку позивача, позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя, гармонічного виховання, що повністю буде відповідати інтересам дитини. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган Опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 квітня 2023 року заяву представника позивача [PERSON] про допит свідків задоволено. Закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/781/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган Опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав. Призначено справу до судового розгляду. 04 липня 2023 року до суду надійшла довідка від 06 травня 2023 року № 256/90 про те що солдат [PERSON] мобілізований та перебуває на військовій службі у військовій частині з 19 квітня 2023 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 липня 2023 року зупинено провадження у справі №639/781/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган Опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені у воєнний стан. 14 січня 2025 року від Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України Збройні сили України надійшов лист, згідно якого повідомлено, що згідно доповіді відповідальної посадової особи військової частини [NUMBER] [PERSON] станом на 02.01.2025 рахується як такий, що самовільно залишив військову частину [NUMBER] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 січня 2025 року поновлено провадження у справі № 639/781/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган Опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав. Призначено судове засідання. Позивач та її представник адвокат Дем?яненко О.О., яка діє на підставі Ордеру № б/н від 19.11.2022 в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовільнити, посилаючись на обставини, які викладені у рішенні вище. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач по справі. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, надали висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідка, дослідивши надані та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом було встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області 23 квітня 2016 року (а.с. 9). Позивач в судовому засіданні повідомила, що вона з відповідачем [PERSON] проживали разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. У неї з відповідачем народилась спільна дитина [PERSON] . Вони всі разом, а також з її сином [PERSON] від першого шлюбу, проживали за адресоюа адресою: [ADDRESS] . Після того як [PERSON] пішов з сім*ї, вона з сином та донькою залишились проживати за даною адресою. Так, згідно акту членів ОСН відділу забезпечення діяльності виконкому та внутрішньої політики від 13.03.2020, [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , (а.с. 11). Позивач зазначила, що [PERSON] вів аморальний спосіб життя, зловживав алкоголем, між нею та [PERSON] були постійні сварки. Він фактично не виконував та не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, відпочинок, не спілкується з дитиною. Відповідач не цікавиться життям своєї дитини, не відвідує її. Крім того, повідомила про те, що відповідач матеріально не забезпечує дитину, має заборгованість по аліментам, які були з нього стягнуті на підставі судового наказу. Відповідно до судового наказу Люботинського міського суду Харківської області від 09 квітня 2020 року, справа № 630/151/20, провадження № 2-н/630/32/20 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частин від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.03.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13). Також, представником Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області були надані пояснення, з яких вбачається, що з метою отримання пояснень [PERSON] було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області. Батько надав пояснення, що за період з 2018 року по 16.03.2023 доньку бачив лише один раз, пояснюючи тим, що мати не хотіла їхніх з донькою стосунків. Про те, до служби у справах дітей із заявою про встановлення графіку побачень з дитиною не звертався. Він частково сплачує аліменти на утримання дитини. Зараз перебуває у пошуках роботи, тому не має змоги сплачувати аліменти в повному обсязі. За три роки спроб побачити доньку з боку батька не було. Вирішення питання щодо позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , покладає на розсуд Комісії та суду. Крім того, з пояснень вбачається, що відповідно до листа, наданого відділенням поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУ НП В Харківській області, [PERSON] 14 червня 2021 року притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, домашнє насильство (а.с. 46-48). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона хрещена мати [PERSON] . Родину [PERSON] та її цивільного чоловіка, [PERSON] , знає з 2015 року. Через рік після народження їхньої доньки [PERSON] , вони розійшлися. Дівчинка залишилася мешкати з матір`ю. Спілкується з родиною [PERSON] досить часто, святкують разом дні народження дитини та інші свята. Жодного разу батька дитини не бачила та з ним не спілкувалася. З [PERSON] її батько не спілкується з 2017 року та участі у її вихованні не приймає. [PERSON] самостійно забезпечує свою доньку всім необхідним, піклується про неї та про стан її здоров`я. Як вбачається з відповіді, наданої Люботинським ДНЗ (ясла-садок) № 2 Люботинської міської ради Харківської області, [PERSON] з 06 серпня 2018 року по 31 травня 2022 року відвідувала Люботинський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 2 Люботинської міської ради Харківської області. До закладу дошкільної освіти [PERSON] приводила та забирала мати - [PERSON] . За харчування [PERSON] у закладі сплачувала мати - [PERSON] . З вихователем щодо перебування у закладі [PERSON] спілкувалася мати. Відвідувала дитячі свята мати - [PERSON] (а.с. 21). Згідно відповіді Люботинської ЗОШ № І-ІІІ ступенів № 4 від 20 грудня 2022 року № 01-28/185, 1 вересня 2022 року [PERSON] пішла до Люботинської ЗОШ № І-ІІІ ступенів № 4. На теперішний час [PERSON] навчається у 1-А класі. Мати - [PERSON] постійно цікавиться навчально-виховним процесом доньки [PERSON] , спілкується з класним керівником та вчителями щодо навчання, поведінки та інших питань, є учасницею онлайн-зборів батьків`класу, допомагає [PERSON] підключатись на працювати на онлайн уроках під час дистанційного навчання. Батько - [PERSON] не цікавиться навчально-виховним процесом доньки [PERSON] » (а.с. 23). В характеристиці з Люботинської ЗОШ № І-ІІІ ступенів № 4 також зазначено, що у родині дівчинки є мама, [PERSON] , та старший брат [PERSON] , 2008 року народження. Мама працює на Люботинському хлібозаводі. З онлайн уроками [PERSON] допомагає мама, а коли вона па роботі - старший брат [PERSON] . Онлайн батьківські збори відвідує мама. Стосунки в сім?ї доброзичливі. [PERSON] полюбляє малювати. Відвідує танцювальний гурток, на який ходить залюбки. Старший брат [PERSON] відвідує театральний гурток. Мама з дітками виготовляє поробки, грають в настільні ігри, готують, випікають. У родині є домашні тварини, яких дуже люблять діти. У будинку є всі необхідні меблі та речі. Діти одягнені, нагодовані. Дівчинка забезпечена всім шкільним приладдям. У родині є ноутбук, телефони, щоб діти могли навчатися онлайн. І на це все гроші заробляє мама. Вона приділяє велику увагу навчанню та вихованню дітей. Батько на зв`язок не виходив. Участі у навчанні та вихованні [PERSON] не приймає (а.с.24). Як вбачається з листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради Зарківської області від 16.12.2022 № 01-34/573, [PERSON] перебуває на обліку в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради, єдиною контактною особою в амбулаторній картці дитини записано матір [PERSON] . Під час відвідування лікаря, здійснення профілактичного огляду та щеплення дитину завжди супроводжує виключно матір [PERSON] . З усіх питань щодо стану здоров`я та інших організаційних питань з лікарем спілкується [PERSON] . Батько станом здоров`я дитини не цікавиться (а.с.19). Отже, враховуючи вищезазначене, можна зробити висновок, що мати сама виховує [PERSON] , оточує її турботою та піклуванням, для неї створені всі необхідні умови для нормального розвитку без участі батька. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Відповідно до Висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав від 30.03.2023 № 03-36/784, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області дійшов беззаперечного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 55-58). Частиною1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання (див. рішення у справі К. і Т., зазначене вище, п. 173). Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (див., наприклад, рішення у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 50, від 18 грудня 2008 року). У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова № 3) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абзац 2 пункту 16 Постанови № 3). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позбавлення батьківських прав є виключним і надзвичайним засобом впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Отже, враховуючи те, що позивачем було в повній мірі доведено факт ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, щодо необхідності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган Опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved