Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] в якому просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 25.08.2017 Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, за актовим записом № 1693; стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі частини всіх видів заробітної плати (доходів), щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати в загальній сумі 5211,20 грн, з яких: судовий збір 1211,20 грн та на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 25.08.2017 вона уклала шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, за актовим записом № 1693. Спільне життя із відповідачем не склалось, через втрату взаєморозуміння, відсутності знайти спільної думки щодо вирішення будь-якої ситуації, внаслідок чого вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З лютого 2022 року із відповідачем не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних відносин. В зв`язку із вказаним позивачка вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер, тому просить його розірвати. У вказаному шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Добровільної згоди щодо утримання дитини із відповідачем не досягнуто, тому вона змушена звернутись до суду із заявою про стягнення аліментів з відповідача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.01.2025 зазначена позовна заява передана за підсудністю до Заставнівського районного суду Чернівецької області. 19.02.2025 ухвалою судді Заставнівського районного суду в Чернівецькій області Пухарєвої О.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в заяві до суду просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи, у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не вказав, відзиву на позовну заяву до суду від нього не надходило.\~ Про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, проте до суду повернувся конверт із поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку з вищенаведеним, у відповідності до ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом ухвалюється заочне рішення. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що 25.08.2017\~року між\~сторонами укладено\~шлюб,\~який зареєстрований\~Чернівецьким міським\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Чернівецькій\~області,\~за актовим\~записом №\~1693\~(а.с.15). Після державної реєстрації подружжю присвоєно прізвище « [PERSON] ». Як зазначає позивачка, одразу після укладення шлюбу подружнє життя складалось добре, проте протягом останнього часу в їхніх відносинах з`явилися часті суперечки та непорозуміння. Почастішали випадки частого ображання позивачки, під час яких принижував її людську та жіночу гідність, погрожував фізичною розправою, що негативно відображається на психологічному розвитку її та малолітньої дитини. Причиною розпаду сім`ї є те, що спільне проживання сторін та шлюбні відносини між ними стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя, та відсутність взаєморозуміння. Між сторонами втрачено почуття любові та сімейної єдності, спроби зберегти сім`ю не дали позитивного результату, їх шлюб розпався та носить лише формальний характер. Враховуючи відсутність у позивачки бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить її інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В письмовій заяві до суду позивачка просила після розірвання шлюбу залишити без змін прізвище « [PERSON] ». На підставі ст. 113 СК України суд вважає, що клопотання про залишення прізвища позивачці « [PERSON] » після розірвання шлюбу, слід задовольнити. Також встановлено, що у вказаному шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 16), яка проживає разом із матір`ю. Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Добровільної угоди про сплату аліментів сторонами не укладено. Оскільки відповідач [PERSON] є фізично здоровим чоловіком та спроможним заробляти, то він може сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів заробітної плати (доходів), але не меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. За таких обставин позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову, понесені [PERSON] витрати на сплату судового збору за звернення до суду з вимогою про розірвання шлюбу слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки в розмірі 1211,20 грн. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, а позов задоволено повністю, то суд вважає, що з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. У позовній заяві зазначається, що за надання професійної правничої допомоги позивачка понесла витрати у розмірі 4000 грн. У прохальній частині позову позивачка просить стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу. Частино 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, доказів про те, що позивачкою по даній справі укладено договір про надання професійної правничої допомоги та розрахунків наданих послуг, суду не надано. Не надано суду таких доказів позивачкою також в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. За таких обставин клопотання позивачки про стягнення з відповідача понесених нею витрат на правничу правову допомогу задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved