Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

1.Стислий виклад: 1.1. позиції позивача 11 грудня 2024 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] , [INFO] (надалі за текстом - [PERSON] /позивачка), в особі представника - адвоката Рижакова Анатолія Вікторовича, який діє на підставі ордеру серії АН № 1574668 від 10.12.2024, з позовною заявою до [PERSON] , [INFO] (надалі за текстом - [PERSON] /відповідач) предметом якої є: розірвання шлюбу зареєстрованого 14.10.1989 Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1833, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 19.08.2010. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що через погіршення взаємовідносин, що призводило до конфліктів та суперечок, зокрема з питань сімейного життя, ведення господарства та особистого розвитку кожного з подружжя та через втрату поваги та любові один до одного, фактичні сімейні відносити були припинені близько 30 років потому. Весь цей час спроб відновити відносини не було, кожен веде своє особисте життя та побут. Всі останні 30 років перебування у шлюбі є суто юридичною формальністю. Від шлюбу подружжя має спільних повнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.07.1993, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.02.1990. 1.2. заперечень відповідача [PERSON] не скористався процесуальним правом на пропозицію суду, викладену в ухвалі Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.01.2025 (а.с. 39-41) щодо подання відзиву на позов, спростування наведених позивачем аргументів та доводів у позовній заяві. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 17 січня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивачки Рижакова Анатолія Вікторовича, який діє на підставі ордеру серії АН № 1574668 від 10.12.2024, надійшла заява про усунення недоліків (а.с. 33-38). 04.02.2025 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника позивачки надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с. 50-56). 04 березня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивачки Рижакова Анатолія Вікторовича, який діє на підставі ордеру серії АН № 1574668 від 10.12.2024, надійшла заява про розгляд справи без присутності представник позивачки (а.с. 64-66). 01.04.2025 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника позивачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 75-77). 11 квітня 2025 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшло клопотання від адвоката Рижакова Анатолія Вікторовича про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема свідоцтва про шлюб між сторонами справи серія 1-БК № 796292 від 10.04.2025, зареєстрованого 14.10.1989 Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1833, виданого повторно (а.с. 80-83). Від [PERSON] жодних заяв та клопотань на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова не надходило. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 11.12.2024 справа № 644/10909/24 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 11). На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 13.12.2024 судом витребувано інформацію з Єдиного державного демографічного реєстру, Реєстру територіальної громади м. Харкова, з отриманих довідок [PERSON] зареєстрованим на території міста Харкова не значиться, відомостей про останнє відоме місце реєстрації, надані довідки також не містять. Відповідно до даних Реєстру територіальної громади м. Харкова за адресою [ADDRESS] , зареєстровані особи відсутні (а.с. 12-16). Згідно з інформацією з відповіді Державної міграційної служби України від 03.01.2025, місце проживання [PERSON] , [INFO] , не встановлено (а.с. 20). Відповідно до інформації з відповіді Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 09.01.2025, станом на 06.1.2025 місце проживання [PERSON] , [INFO] , на території Харківської області не зареєстроване (а.с. 23). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.01.2025 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання даної ухвали (а.с. 26-28). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.01.2025 провадження по вищевказаній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 39-41). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.02.2025 заяву представника позивачки про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено (а.с. 57-58). Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно, матеріали справи містять заяву, у якій вона просить суд здійснити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення (а.с. 64-65). Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка відповідачу [PERSON] про виклик в судові засідання, призначені на 13.02.2025, 05.03.2025, 02.04.2025, 22.04.2025 надсилалася судом за останнім відомим місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , згідно з інформацією зазначеною у позовній заяві (а.с.1). Рекомендоване повідомлення про виклик [PERSON] на 15.04.2025 повернулося до суду, як неотримане відповідачем та надано повідомлення, що засуджений [PERSON] звільнений 17.11.2015 умовно-достроково та вибув із ДУ «Харківська виправна колонія (№43)» (а.с. 45-46, 84). Заразом, відповідач повідомлявся про виклик у судові засідання призначені на 13.02.2025, 05.03.2025, 02.04.2025 через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, розміщені 02.01.2025, 14.02.2025, 05.03.2025 (а.с. 44, 63, 72) за посиланням http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/ відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України. За приписами ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Отже, враховуючи вказане вище, відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибув до суду без поважних причин, відзиву на позовну заяву не надав, жодних заяв та клопотань до суду не надходило. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (ст.1 ЦПК, ст. 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що відповідає правовому висновку висвітленому у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 918/539/16. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду. Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли шлюбно-сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу. Судом досліджено позов, проаналізовано матеріали справи, досліджено та оцінено докази на належність, допустимість, достовірність, а також достатність як кожного окремо, так у їх сукупності та встановлено. Між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 14.10.1989 Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1833, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 10.04.2025 (а.с.82). Позивачка [PERSON] має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, не бажає примиритись з відповідачем, що вбачається із позовної заяви. При розгляді справи судом установлено, що через погіршення взаємовідносин, що призводило до конфліктів та суперечок, зокрема з питань сімейного життя, ведення господарства та особистого розвитку кожного з подружжя та через втрату поваги та любові один до одного, фактичні сімейні відносити були припинені близько 30 років потому. Весь цей час спроб відновити відносини не було, кожен веде своє особисте життя та побут. Всі останні 30 років перебування у шлюбі є суто юридичною формальністю. Отже, подальше збереження шлюбу неможливе, так як позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не висловив своїх заперечень щодо розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спору щодо поділу майна подружжя також не має. Отже, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін по справі. V. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК України). Встановлені судом фактам відповідають шлюбно-сімейні правовідносини у сфері шлюбу, які регулюються Сімейним кодексом України (надалі за текстом - СК України) тощо. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3 ,4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які незаборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до вимог ст. 110 цього Кодексу, якою закріплено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу. Обмеження права на подання позову, визначені ч. 2 ст. 110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). VІ. Висновки суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам подружжя. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у сумі 1 211,20 грн (а.с.10). Отже, враховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 211,20 грн.

Outcome: approved