Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , посилаючись на те, що пропустила його з поважних причин. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом до складу якої увійшли: - земельна ділянка площею 0,250 га, кадастровий номер 3222783802:02:003:0027, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 0,295 га, кадастровий номер 3222783802:02:003:0028, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Під час звернення до нотаріуса, з метою оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину позивач дізналась, що її батько - [PERSON] на її ім`я 01 лютого 2019 року склав заповіт, яким все своє майно заповідав позивачці. Приватний нотаріус відмовив їй у прийнятті заяви для прийняття спадщини, оскільки вона пропустила визначений законом строк, а тому позивачка вимушена звернутись до суду. Суд ухвалою від 13 січня 2025 року позов [PERSON] прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 27 лютого 2025 року. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Від представника відповідача 20 лютого 2025 року надійшло клопотання про розгляд підготовчого засідання за його відсутності. Рішення просив прийняти за наявними матеріалами справи. Від представника позивачки 17 березня 2025 року надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача та її представника. Суд ухвалою від 17 березня 2025 року закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 29 квітня 2025 року. У зв`язку з наведеним суд відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив таке. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 19 жовтня 2021 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 22528. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: - земельна ділянка площею 0,250 га, кадастровий номер 3222783802:02:003:0027, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 918041 від 28 листопада 2008 року); -\~земельна ділянка\~площею 0,295\~га,\~кадастровий номер\~3222783802:02:003:0028,\~цільове призначення\~для ведення\~особистого селянського\~господарства,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] (копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 918042 від 28 листопада 2008 року). Зі змісту довідки старости Липівського старостинського округу Макарівської селищної ради від 17 липня 2024 року № 231 встановлено, що [PERSON] до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 01 лютого 2019 року склав заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Липівської сільської ради Макарівського району Київської області [PERSON] , яким на випадок його смерті зробив розпорядження, яким все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, а також те на що він за законом матиме право, заповів дочці [PERSON] , 1962 року народження (податковий номер [NUMBER] ). Так, позивачка є спадкоємицею за заповітом від 01 лютого 2019 року після смерті свого батька [PERSON] . Інших спадкоємців за законом чи заповітом немає, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 25 липня 2024 року № 77771599, сформований приватним нотаріусом Ольшевським В.С. З метою прийняття спадщини позивач звернулась до приватного нотаріуса Ольшевського В.С. із заявою про прийняття спадщини, проте їй нотаріус відмовив та роз`яснив, що у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач вважається спадкоємцем, що не прийняла спадщину. Як суд встановив, позивач пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки не знала про існування заповіту. Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1233\~Цивільного кодексу\~України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 Цивільного кодексу України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 Цивільного кодексу України). Спадкоємець,\~який бажає\~прийняти спадщину,\~але на\~час відкриття\~спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 Цивільного кодексу України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 Цивільного кодексу України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. За таких обставин, суд встановив, що позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , але у встановлений законом час із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулася через необізнаність про існування заповіту, а тому суд вважає, що позивач пропустила передбачений законом строк з поважних причин та на підставі статті 1272 Цивільного кодексу України визначає їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved