Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить зняти арешт з належного йому на праві власності нерухомого майна, а саме: жилого будинку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у відповідності до Договору від 07.02.2000 року, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І., [PERSON] є власником 73/100 житлового будинку [ADDRESS] . Позивачем було встановлено у відповідності до даних з Державного реєстру речових прав у розділі «Відомості з реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна» зареєстровано: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження 2121245; 24.06.2005 09:47:40 за № 2121245 реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, Запорізька область, м. Запоріжжя, б-р Центральний, 20. Підстава обтяження: постанова АА 423053, 04.10.2002 року Шевченківського відділу державної виконавчої служби. Об`єкт обтяження: будинок, жилий будинок, адреса: [ADDRESS] , власник [PERSON] . Згідно інформації, наданої П`ятою державною нотаріальною конторою, та постанови, на підставі якої накладено арешт, вбачається, що спірний арешт був накладений на підставі вироку Шевченківського місцевого суду по справі № 1-789, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2210 грн. Згідно відповіді на адвокатський запит з органу, що здійснює примусове виконання вбачається, що надати відомості, щодо виконавчого провадження, у межах якого було накладено арешт, не є можливим, оскільки виконавчі провадження знищені у зв`язку з обмеженим строком їх зберігання. Станом на теперішній час відкритих виконавчих проваджень, за якими боржником є позивач, не знайдено. Отже, на думку позивача, наведене свідчить про те, що виконавче провадження, у межах якого було накладено арешт, завершене, станом на день подання цього позову на примусовому виконанні не перебувають відкриті виконавчі провадження щодо [PERSON] , у тому числі й ті, де стороною (стягувачем), є відповідач, а отже, позивач вимушений був звернутись за захистом своїх прав до суду. Ухвалою суду від 29.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження. Вищевказана справа була призначена до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав, викладені в позові обставини та вимоги, просив суд задовольнити позов. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували з підстав того, що рішення суду, за яким у примусовому порядку було накладено арешт на майно позивача, не виконано, а відтак немає підстав для скасування арешту з майна позивача. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. У відповідності до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, 07.02.2000 року позивачем на підставі Договору від 07.02.2000 року, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І. (реєстровий номер 1-120), набуто право власності на 73/100 житлового будинку [ADDRESS] . У відповідності до даних з Державного реєстру речових прав у розділі «Відомості з реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна» зареєстровано: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження 2121245; 24.06.2005 09:47:40 за № 2121245 реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, Запорізька область, м. Запоріжжя, б-р Центральний, 20. Підстава обтяження: постанова АА 423053, 04.10.2002 року Шевченківського відділу державної виконавчої служби. Об`єкт обтяження: будинок, жилий будинок, адреса: [ADDRESS] , власник [PERSON] . Відповіддю від 11.12.2023 за вих. № 1349/01-21 завідувачем Запорізького державного нотаріального архіву Кибальною Т.М. повідомлено, що інформація про зняття та накладення заборони реєструється у нотаріальній конторі, на території якої знаходиться арештоване майно. Згідно відповіді на звернення до П`ятої державної нотаріальної контори за вих. № 3362/01-16 від 27.12.2023 та наданої копії постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 895074 (знято з оригіналу: серія АА № 422053) від 04.10.2002, що винесена ВДВС Шевченківського РУЮ, вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2001, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 10.12.2001, вбачається, що арешт накладений при примусовому виконанні вироку Шевченківського місцевого суду по справі № 1-789, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2210 грн. Згідно відповіді від 08.12.2023 за вих. № 104533/1 з Центрального відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що надати відомості, щодо виконавчого провадження, у межах якого було накладено арешт, не є можливим, оскільки виконавчі провадження знищуються у зв`язку з обмеженим строком їх зберігання. З 05.08.2016 року діє автоматизована система виконавчих проваджень (АСВП). Здійсненим пошуком в АСВП відповідну інформацію про виконавче провадження в якому була б винесена постанова АА 423053 від 04.10.2002 видана Шевченківським ВДВС не знайдено. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Згідно із частиною першою статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 р. у справі № 727/2878/19. Відповідно дост. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно дост. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідност. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Відповідно ізст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. За положеннями ст. ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідями від 05.01.2024 року за вих. № 16573/7 про надання додаткової інформації та від 09.12.2024 вих. № 164382, Центральним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлено, що станом на момент надання відповіді, відкритих виконавчих проваджень, за якими боржником є позивач не знайдено. Отже, відкриті виконавчі провадження з виконання вищевказаного судового рішення (вироку) на примусовому виконанні в органах ДВС не перебувають, а наявний арешт перешкоджає у реалізації заявником права на володіння та розпорядження нерухомим майном, на яке накладено арешт, суд вважає, що право заявника підлягає захисту, а позов про зняття арешту - задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 5\~ст. 265 ЦПК України\~у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Оскільки позовні вимоги задоволено повінстю, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у зазначеному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved