Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

27.03.2025 [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просив визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] [INFO] , разом з батьком [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] , та встановити що дитина [PERSON] знаходиться на повному вихованні та утриманні свого батька - [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають спільних дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 04.01.2011 шлюб між сторонами було розірвано. Фактично з моменту народження [PERSON] , проживає з батьком, мати самоусунулась від виховання доньки. Позивач має постійне роботи та достатній дохід для утримання дитини, створив всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольняє гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, має сили і бажання доглядати за своєю дитиною. В інтересах дитини проживати саме з батьком. Наведені обставини послугували підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді від 31.03.2025 справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, та долучено до участі у справі Службу у справах дітей Новоодеської міської ради Позивач [PERSON] в призначене судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 15.12.2001 по 04.01.2011 (рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 04.01.2011 по справі № 2-2084/10). Сторони мають спільних дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] ( Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] . Позивач проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно наявного в матеріалах справи акту, неповнолітня [PERSON] [INFO] проживає разом з батьком за місцем його проживання. Стаття 51 Конституції України закріплює рівність прав і обов`язків подружжя у шлюбі та сім`ї та однакову охорону державою як материнства, так і батьківства в цілях забезпечення охорони сім`ї та дитинства, що знайшло свій розвиток у ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", яка передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вирішуючи спір між батьками про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини та інтересів дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Рішенням Виконавчого комітету Новоодеської міської ради Миколаївської області №92 від 20.07.2022, визначено місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] біля батька [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Висновком Центру надання соціальних послуг Новодеської міської ради Миколаївської області щодо оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 12.07.2023, встановлено що заявник виховує та утримує дитину самостійно, а мати участі у вихованні не приймає, із дитиною не проживає. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 11.07.2023, виданим Службою у справах дітей Новоодеської міської ради, у будинку за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] , всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини створені. Відповідно до Довідки Служби у справах дітей Новоодеської міської ради за вих. № 133-01 від 11.07.2023, вихованням та утриманням малолітньої [PERSON] займається батько [PERSON] , мати дитини самоусунулась від виховання дівчинки. Відповідно листа начальника служби у справах дітей Новоодеської міської ради Чернявської Л. за № 76-01 від 07.04.2025, служба у справах дітей підтверджує факт самостійного виховання та утримання [PERSON] [INFO] її батьком [PERSON] [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно Довідки директора Новоодеського ліцею №3 Новоодеської міської ради Миколаївської області Грич А. за № 82 від 10.07.2023, [PERSON] навчається у 8-Б класі Новоодеського ліцею №3. Суд вважає, що визначальне значення при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини мають інтереси самої дитини. При прийнятті рішення суд враховує також повне визнання відповідачем [PERSON] позову. Враховуючи вік неповнолітньої [PERSON] , яка фактично з самого народження постійно проживає з батьком, суд вважає, що на даний час проживання неповнолітньої [PERSON] разом з батьком буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному, так і фізичному. Отже, враховуючи наведені обставини, а також те, що позивач має матеріальну можливість для утримання дитини, створив для доньки належні побутові умови для проживання, забезпечив належне медичне обслуговування, займається її вихованням та виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги її вік, а також те, що дитина проживає з позивачем у звичних для неї умовах, враховуючи ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, суд доходить висновку про можливість визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] з батьком - [PERSON] . Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту перебування неповнолітньої [PERSON] на повному вихованні та утриманні свого батька, суд приходить до наступного. Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових чи немайнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведеними у цій заяві обставинами підтверджують, що факт, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на самостійному вихованні і догляді заявника потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини та прав заявника, як батька. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає. Судом встановлено та визнано відповідачем те, що неповнолітня [PERSON] проживає зі своїм батьком [PERSON] , який створив всі умови для проживання дитини, здійснює опіку над нею, доглядає та піклується про її стан здоров`я. Дитина проживає окремо від матері. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Відповідно до приписів ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками з приводу виховання дитини в даному випадку не потрібен, адже йдеться про встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання батьком дитини своєї неповнолітньої доньки, що повністю підтверджено доказами долученими до заяви, що дає підстави суду дійти висновку про відсутність спору в цій частині, а йдеться про підтвердження (встановлення) юридичного факту. Відтак, враховуючи встановлені судом обставини та зважаючи на те, що від встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини до 18 років позивачем [PERSON] залежить виникнення права останнього, як особи, яка самостійно виховує дитину до 18 років, з огляду на позицію відповідача, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved