Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

[PERSON] 04.05.2023 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності, виділення частки, змінивши предмет позову заявою від 08.04.2024 просить: припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на нежитловому будівлю за адресою: [ADDRESS] ; виділити [PERSON] у самостійну одиницю (в натурі) 1/5 частину нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , у вигляді наступних приміщень першого поверху: №№13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , 23, 24, 25, 26, [ADDRESS] , що в цілому складає 148,7 кв.м; Виділити [PERSON] у самостійну одиницю 4/5 частин нежитлової будівлі розташованої за адресою: [ADDRESS] , у вигляді наступних приміщень цокольного поверху: №№1, 2,3, 4, 5, 6, 7, 8. 9, 10, 11 та у вигляді наступних приміщень другого поверху: №№28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, що загалом складає 319,9 кв.м.; виділити [PERSON] та [PERSON] в спільну сумісну власність загального користування приміщення першого поверху №12 сходи, площею 17,3 кв.м.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 12/100 зазначеної нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] у розмірі 1\~826\~556 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником 1/5 частини нежитлової будівлі загальною площею 514 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] також є власником зазначеної будівлі та володіє 4/5 її частки. Відповідач не бажає у добровільному порядку укласти договір про поділ в натурі будівлі, що знаходиться у спільній частковій власності та визначити порядок користування земельною ділянкою. В порядку ст. 358 ЦК України позивач звертається до суду з цим позовом. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05.05.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою від 16.05.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27.06.2023. У підготовчому засіданні 27.06.2023 розгляд справи відкладено на 09.08.2023, у зв`язку з поданням клопотання представника позивача [PERSON] та з метою належного сповіщення відповідача. Ухвалою від 09.08.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 04.10.2023. У судовому засіданні 04.10.2023 проведеному за участі представника позивача [PERSON] , суд ухвалив втретє направити запит для встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача, долучено до матеріалів справи копію паспорту та відкладено розгляд справи на 22.11.2023 з метою належного сповіщення відповідача. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 22.11.2023 розгляд справи відкладено на 23.01.2024. Ухвалою від 04.01.2024 забезпечено участь представника позивача [PERSON] в судому засіданні в режимі відеоконференції. Розгляд справи у судовому засіданні 23.01.2024 відкладено на 14.03.2024, внаслідок задоволення клопотання однойменного представника позивача, який у підсистемі ВКЗ перебував поза мережею. У судовому засіданні 14.03.2024 представник позивача [PERSON] просив відкласти розгляд справи для уточнення позовних вимог та задовольнити клопотання про долучення доказів. Суд поновив представнику позивача строк та долучив докази подані з клопотанням від 04.10.2023, з метою підготовки заяви про зміну предмету позову оголошено перерву до 08.04.2024. Розгляд справи у судовому засіданні 08.04.2024 відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи на 23.05.2024. У судовому засіданні 23.05.2024 представник позивача [PERSON] просив надати час для надання остаточної редакції позовної заяви, суд задовольнив клопотання та оголосив перерву до 20.06.2024. У зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду розгляд справи у судовому засіданні 20.06.2024 відкладено на 21.07.2024. Ухвалою від 29.07.2024 забезпечено участь представника [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У судовому засіданні 21.07.2024 представник відповідача [PERSON] просив відкласти засідання з метою підготовки зустрічного позову, враховуючи неявку представника позивача, суд задовольнив клопотання та відклав розгляд справи на 28.08.2024. До суду 15.08.2024 надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , згідно якого просить: припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом припинення права спільної часткової власності на 1/5 частину нежитлової будівлі [PERSON] в результаті виплати їй грошової компенсації у розмірі ринкової вартості належної їй частки нерухомого майна у розмірі 3 044\~260,60 грн та встановлення факту належності нежитлової будівлі, яка розташована по [ADDRESS] . загальною площею 514 кв.м. на праві особистої приватної власності [PERSON] . Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] просить виділити майно в натурі і собі і відповідачці, в той час як немає повноважень на подачу позовних вимог на корись відповідачки. Позивачка просить виділити їй 32/100 частин нежитлової будівлі, що значно зменшить частку відповідача та порушить її правової режим спільної часткової власності. На підставі ст. 365 ЦК України, вважає 1/5 частку власності [PERSON] не значною. Вказує, що спільне володіння і користування майном є неможливим. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] має фінансову можливість внести не депозитний рахунок кошти за 1/5 частку [PERSON] та має підстави звертатися з цим позовом про припинення права спільної часткової власності. У зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду розгляд справи у судовому засіданні 28.08.2024 відкладено на 15.10.2024. У судовому засіданні 15.10.2024 проведеному за участі представника відповідача [PERSON] було прийнято до провадження зустрічний позов та зобов`язано відповідача [PERSON] внесити на депозитний рахунок суду суму у розмірі 3\~044\~260,60 грн, оголошено перерву до 21.11.2024. У зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду розгляд справи у судовому засіданні 21.11.2024 відкладено на 02.12.2024. Ухвалою від 02.12.2024 задоволено заяву представника [PERSON] [PERSON] про призначення експертизи, призначено судову оціночно-будівельну експертизу проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, оплату за проведення експертизи покладено на [PERSON] , провадження у справі зупинено. До суду 25.12.2024 надійшов рахунок вартості експертизи, який доставлено до електронного кабінету представника позивача [PERSON] 31.12.2024. У зв`язку з невиконанням вимоги про сплату рахунку, повідомленням, яке надійшло до суду 11.03.2025, ухвала про призначення експертизи залишена без виконання. Ухвалою від 12.03.2025 поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду у судовому засіданні 02.04.2025. У зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду розгляд справи у судовому засіданні 02.04.2025 відкладено на 24.04.2025. У судовому засіданні 24.04.2025 представник позивача [PERSON] просив призначити експертизу, оскільки позивачка не знала про необхідність її сплати. Суд ухвалив відмовити у призначенні повторно експертизи, адже справа має розглядатися у розумний строк, сторона позивача не оплатила проведення експертизи не зверталася зі скаргою на дії адвоката, яка з її слів не повідомляла про необхідність оплати, тому суд вважає, що позивачка ухиляється від сплати вартості експертизи. Представник позивача Найда Д.І. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, у зустрічному позові просив відмовити. Представник відповідача Кліменко В.П., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив відмовити у задоволенні первісного позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення первісного та зустрічного позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 31 травня 2007 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 1/5 частину нежитлової будівлі, що знаходиться в [ADDRESS] та складається з нежитлової будівлі, загальною площею 514 кв.м., про що свідчить договір дарування від 31.05.2007, зареєстрований в реєстрі за №5-1319 державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. (т.1 а.с.8). Право спільної часткової власності на 1/5 частину нежитлової будівлі [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 27.06.2007, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (т.1 а.с.10). 27 квітня 2016 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дару 4/5 частини нежитлової будівлі, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 514 кв.м., про що свідчить договір дарування частини будівель від 27.04.2016, зареєстрований в реєстрі за №540 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мороз Є.В. (т.1 а.с.189). Право спільної часткової власності на 4/5 частину нежитлової будівлі [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 27.04.2016, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.189 на звороті). З технічного паспорту вбачається, що нежитлове приміщення [ADDRESS] складається з цокольного, першого та другого поверхів (т.1 а.с.11-12). Згідно висновку експерта №021/2023 оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 29.09.2023, складеного ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім.Скибінського С.С.» фактична площа нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] становить 485,9 кв.м., у зв`язку з виконанням перепланування, а саме встановлення міжкімнатних перегородок. Експерт вказав, що з технічної точки зору можливо запропонувати варіант виділу 1/5 частки нежитлової будівлі, яка розташована по [ADDRESS] , при якому: у спільне користування [PERSON] та [PERSON] виділити приміщення №12 сходи, площею 17,3 кв.м.; [PERSON] виділити приміщення №№13-27, які разом з половиною сходів складатимуть 157,4 кв.м., тобто 32/100 частин, що на 12/100 частин більше її ідеально належної частки. При запропонованому варіанті виділу частки нежитлової будівлі, [PERSON] повинна сплатити [PERSON] грошову компенсацію по инковій вартості 12/100 частин нежитлової будівлі, яка на момент складення висновку становить 1\~826\~556 грн (т.1 а.с.65-82). При тому, слід відзначити, що експерт відповідав на питання [PERSON] поставлені у заяві про призначення експертизи, у якій [PERSON] запитувала чи можливо запропонувати варіант виділу при якому їй в користування виділять приміщення №№13-27, а в загальному користуванні залишиться приміщення №12 сходи (т.1 а.с.83). Питання про варіанти виділу частини приміщення зберігаючи ідеальні частки співвласників експертом не розглядалося, тому що не ставилося в заяві про призначення експертизи. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] про виділ частки суд виходить з наступного. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна (див. постанову Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18)). Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до частин першої-другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Отже, при поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача. Указане вчиняється незалежно від пред`явлення ним позову з подальшим розподілом судових витрат. Виходячи з позовних вимог [PERSON] , яка просить виділити їй приміщення першого поверху, а відповідачу виділити приміщення цокольного та другого поверху та припинити право спільної часткової власності, то фактично позивачка просить здійснити не виділ, а поділ спільної сумісної власності. У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється». Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11 (провадження № 61-17672св18). Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Слід відзначити, що питання поділу майна з дотримання ідеальності часток перед експертом не ставився, експерт вказує про можливість технічного поділу фактичного запропонованого позивачем варіанту поділу. При тому, жодна зі сторін не вказала, який порядок користування приміщення у них склався, чи на разі [PERSON] користується приміщенням першого поверху, а [PERSON] цокольного та другого поверху, з матеріалів справи встановити не можливо. При тому, відхилення ідеальності частки позивача на 12/100 частин, тобто на 60,22 кв.м. є значним та таким, що порушує права відповідача, який не тільки не бажає компенсації за площу, а навпаки просить сплатити позивачці вартість 1/5 частини для визнання приміщення приватною власністю. З огляду на вищевикладене, підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні, тому у задоволенні позову слід відмовити. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] суд виходить з наступного. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). У статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тлумачення змісту статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною під час вирішення спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року в справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16. Відсутність конструкції «за наявності одночасно» у статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 671/1543/21). Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Таким чином, умови передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України не доведені, адже частка [PERSON] складає 1/5 частку приміщення не є незначною, неможливість спільного користування майном не наведена та не підтверджується матеріалами справи. Як вказувалося вище, відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Приймаючи до провадження зустрічний позов [PERSON] суд зобов`язав останню внести на депозитний рахунок суду суму у розмірі 3\~044\~260,60 грн, однак такий обов`язок [PERSON] не виконала. Однак, протягом усього розгляду справи [PERSON] не було внесено на депозитний рахунок суду вартість частки будинку, що належить [PERSON] . Таким чином, підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] немає, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). З огляду на вищевикладене, відсутні підстави наводити доводи іншим аргументам учасників справи.

Outcome: dismissed