Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

17 серпня 2023 року [PERSON] звернувся до\~суду з\~позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку будинку. Позов мотивований тим, що з 1985 року [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік та дружина в республіці Азербайджан, в квартирі позивача, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, при цьому основні грошові кошти заробляв він. Згодом вони вирішити переїхати у м. Кривий Ріг, Україну, де проживав брат позивача та родичі [PERSON] , перед переїздом придбали будинок за адресою: [ADDRESS] . Будинок був придбаний за його кошти, але право власності оформили на фактичну дружину. Після переїзду в м. Кривий Ріг позивач працевлаштувався шахтарем на шахту, а тому враховуючи відстань від роботи до їхнього з [PERSON] будинку почали винаймати квартири, де він і реєструвався. З їх дозволу в будинку буда зареєстрована рідна сестра [PERSON] , а з 01 липня 2016 року в будинку також зареєструвався і він, однак через хвороби [PERSON] вони туди не переїхали проживати. [INFO] померла [PERSON] , її похованням займався він, та відповідачка. 22 червня 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Волошко О.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті його фактичної дружини, однак останньою було рекомендовано йому звернутись до суду. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просив суд встановити факт проживання його та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та дружини з 1985 року до дня її смерті [INFO] , та встановити, що позивачу належить 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке придбане ними за час спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. 26 вересня 2023 року [PERSON] надала суду відзив на позов [PERSON] . Як на підставу заперечень посилалася на те, що будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , було придбано [PERSON] 13 листопада 1992 року, та 03 грудня 1992 року остання зареєструвалась за вказаною адресою. На час придбання домоволодіння діяли норми Кодексу про шлюб та сім`ю від 1969 року, який втратив чинність 01.01.2004. Згідно відміток в паспорті [PERSON] , він з 2001 року був зареєстрований та проживав за різними адресами у Саксаганському та Покровському районах м. Кривого Рогу, та за адресою: [ADDRESS] зареєструвався лише 01.07.2016, проте жодного дня там не мешкав. [PERSON] за життя у зареєстрованому шлюбі не перебувала, будь-яке майно набуте за час її спільного проживання з [PERSON] відсутнє. Вважає, що вимоги позивача за первісним позовом не підтверджуються будь-якими належними доказами, тому просила відмовити в позові. 23 листопада 2023 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, яка мотивована наступним. [INFO] померла рідна сестра [PERSON] [PERSON] . За життя померла була власницею житлового будинку з господарськими побудовами, житловою площею 25,5 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою з 03 грудня 1992 року була зареєстрована та проживала позивачка за зустрічним позовом, а тому після смерті сестри звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Волошко О.М., однак свідоцтво про право на спадщину видано не було, у зв`язку з розбіжностями у написанні прізвищ сестер у їх свідоцтвах про народження, тобто не підтверджено факту родинних відносин. Посилаючись на вище описані обставини позивачка за зустрічним позовом просила суд встановити факт родинних відносин між нею та померлою сестрою, та відмовити [PERSON] у задоволенні первісного позову. Позивач за первісним позовом [PERSON] ,\~його представник\~ [PERSON] первісний\~позов підтримали\~у повному\~обсязі,\~просили задовольнити,\~та відмовити\~у зустрічній\~позовній заяві [PERSON] .\~ Відповідачка за первісним позовом [PERSON] не визнала первісний позов, та підтримала свій позов. Представник відповідачки за первісним позовом [PERSON] просив суд врахувати, що у свідоцтвах про народження було допущено описки під час їх заповнення, а відтак вимоги [PERSON] правомірні,\~просив задовольнити\~її вимоги,\~та відмовити\~ [PERSON] \~у первісному\~позові.\~ \~ Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно довідки ОК Житлово-будівельний кооператив «Рассвет-16» без дати, в період з 20.06.2016 по 14.02.2023, за адресою: [ADDRESS] , проживали [PERSON] та [PERSON] , як чоловік та дружина і вели спільне господарство (а.с.10). Актом про фактичне проживання від 05.10.2023, підписаного директором ТОВ «Житлокомцентр» Шарох О. встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , що в період з 09.12.2005 по 13.12.2011, фактично мешкали за адресою: [ADDRESS] (а.с.35). Постановою приватного\~нотаріуса Криворізького\~районного нотаріального\~округу Дніпропетровської\~області Волошко\~О.М.\~від 12.10.2023\~відмовлено [PERSON] \~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом на\~житловий будинок,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~після смерті\~ [INFO] [PERSON] ,\~у зв`язку\~з відсутністю\~рішення суду\~про встановлення\~факту проживання\~зі спадкодавцем\~однією сім`єю\~не менш\~як п`ять\~років до\~часу відкриття\~спадщини та\~з причини\~виникнення спору\~між спадкоємцями\~за законом\~щодо кола\~осіб,\~які мають\~право на\~спадкування (а.с.33-34).\~ \~ \~ \~ \~ Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Жданівським відділом РАЦС Азербайжанської РСР 05.04.1973, батьками останньої записані [PERSON] , та [PERSON] (а.с.49). За життя [PERSON] належав на праві власності будинок А-І житловою площею 25,5 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.11.1992 посвідченого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Бугайовою Е.М., та зареєстрованого в Криворізькому БТІ, за номером 2-5788 (а.с.55-56). [INFO] померла [PERSON] , що встановлено актовим записом про смерть № 158, виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.74). Матеріалами спадкової справи № 42/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Волошко О.М. встановлено, що з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] , та сестра [PERSON] . Із заявами про відмову від спадщини на користь [PERSON] звернулись сестра померлої [PERSON] , брат [PERSON] , брат [PERSON] (а.с.101-124). [PERSON] 30 липня 2003 року уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого виконкомом Новоселівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області (а.с.52). У свідоцтві про народження прізвище [PERSON] записано [PERSON] , а батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.51). [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] , що встановлено свідоцтвами про смерть виданих відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центрально-Міської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центрально-Міської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідно (а.с.53-54). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] його рідні сестри, у їх батьків було п`ятеро дітей. Восени 1992 року [PERSON] разом з батькамиприїхала\~з республіки\~Азербайджан до\~м.\~Кривого Рогу,\~де жили\~в будинку\~ [ADDRESS] ,\~який він\~з братом\~раніше знайшли,\~позичили гроші\~й купили.\~Бачив [PERSON] \~з [PERSON] ,\~який час\~вони жили\~разом,\~але не\~може сказати,\~що вони\~були сім`єю.\~З 2000\~років [PERSON] \~працювала та\~жила у\~м.\~Борисполі,\~лише за\~3\~роки до\~смерті повернулась\~до м.\~Кривого Рогу.\~ \~ \~ Свідок [PERSON] \~суду пояснила,\~що вони\~рідні сестри\~з [PERSON] та [PERSON] . Будинок за адресою: [ADDRESS] , у 1992 році було куплено їх братами та оформлено на [PERSON] , остання за вимогою батька не була заміжньою, чоловіка та дітей не мала. Свідок [PERSON] \~пояснив,\~що він\~друг [PERSON] ,\~вони знайомі\~з 1998\~року,\~разом працювали\~на шахті\~ [PERSON] .\~Також він\~знав [PERSON] ,\~з якою\~його приятель\~проживали як\~чоловік та\~дружина,\~винаймали квартири,\~йому не\~відомо про\~їх спільні\~покупки,\~а також\~невідомо чи\~були у\~них попередні\~шлюби.\~Йому було\~відомо,\~що у\~них є\~спільний будинок\~в якому\~проживає сестра\~ [PERSON] .\~ [PERSON] працювала\~покоївкою в\~м.\~Бориспіль в\~період коли\~її викликали\~господарі \~роботодавці.\~ \~ \~ \~\~ \~ \~ \~ [PERSON] суду показав, що вони з [PERSON] працювали разом на шахті, знайомі з ним та з його [PERSON] з 1997 року, з якою той проживав однією сім`єю. Вони жили на одному майданчику у сусідніх квартирах. За життя [PERSON] казала, що має будинок в якому за життя проживали її батьки, а після смерті почала проживати її сестра [PERSON] . Похованням [PERSON] займався [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 1994 року знає [PERSON] ,\~той проживав\~з [PERSON] ,\~працював,\~а вона\~була домогосподаркою,\~жили вони\~на одному\~майданчику в\~одному будинку\~по [ADDRESS] \~річчя Кривого\~Рогу.\~ [PERSON] \~проживав на\~першому поверсі,\~двічі на\~місяць до\~нього приїздила\~їх сестра\~ [PERSON] ,\~яка заходила\~в гості\~до [PERSON] \~та [PERSON] .\~ \~ \~ [PERSON] суду показала, що [PERSON] \~разом з\~ [PERSON] приходили\~до неї\~за послугами\~(кравчиня),\~приїхали з\~ [PERSON] ,\~вона їх\~знала з\~1994\~року як\~чоловіка та\~дружину,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі не\~знає,\~вдома в\~них не\~була.\~Знала,\~що в\~ [PERSON] є\~сестра,\~але не\~бачила її.\~ \~ Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом?якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов?язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов?язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов?язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Згідно статті 13 КпШС України права і обов?язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов?язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. У статті 44 КпШС України вказано, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно з частиною першою статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім?єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім?ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об?єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім?ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв?язках. Обов?язковою умовою для визнання їх членами сім?ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Отже, розглядаючи позови, пов?язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім?ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об?єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, стаття 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»). Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об?єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім?ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об?єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. У зв?язку із цим суд вважає, що під час вирішення спору щодо визнання нерухомого майна об?єктом спільної сумісної власності осіб, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання цих осіб у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане ними внаслідок спільної праці. Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, та від 24 квітня 2019 року № 163/754/17. Відповідно до частин першої, п?ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. Отже на підтвердження своїх вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, позивач за первісним позовом мав надати докази, з яких можливо б було встановити факт внесення ним певних коштів на придбання спірного домоволодіння, однак вказані докази суду надані не були. Сам факт\~періодичного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю, встановленого судом актом про фактичне проживання, довідкою з місця проживання, та показаннями свідків не підтверджує факту спільного їх проживання з 1985 року по день смерті [PERSON] , та надання [PERSON] грошових коштів на придбання спірного домоволодіння, а відтак правові підстави для задоволення первісного позову відсутні. Досліджуючи вимоги зустрічної позовної заяви, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, визначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника (позивача). При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту. Згідно статті 1268 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Надані позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт родинних відносин між нею та [PERSON] , як сестрами. Встановлення факту родинних відносин має для позивачки за зустрічним позовом юридичне значення, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення її особистих майнових прав, зокрема, оформлення спадщини, а тому суд дійшов висновку, що обставини викладенні у зустрічному позові знайшли підтвердження, та підлягають задоволенню.

Outcome: approved