Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з колишньою дружиною - [PERSON] та сином [PERSON] . [PERSON] при житті заповітів не складав. Після смерті батька [PERSON] [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини законом до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріальне округу Чернігівської області Пономаренка Є. П., яким була заведена спадкова справа № 28/2023. В складі спадщини, яка залишилась після померлого [PERSON] є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який був побудований у 1992 році померлим та його дружиною - [PERSON] за час перебування у шлюбі. Шлюб було розірвано згідно зі Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 22.11.2007, серія [NUMBER] . Відповідно до ст. 1261 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем першої черги. Інших спадкоємців у померлого, які би мали право на обов`язкову частку немає. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України [PERSON] має право власності у спільному майні подружжя на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Відповідно до Витягів з погосподарських книг Орлівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на 1991-2025 роки головою домогосподарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки № 667 від 13.08.2024, виданої ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації», станом на 31 грудня 2012 року на житловий будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано. Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренко Є. П. 11 грудня 2024 року виніс постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, відмовивши [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя, кожному на 1/2 частку спірного житлового будинку, оскільки позивачі не мають на нього правовстановлюючих документів. Просять суд визнати за [PERSON] у порядку спадкування після батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя - житловому будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Позовна заява надійшла до суду 30 січня 2025 року. Ухвалою судді від 03 лютого 2025 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 03.03.2025. Ухвалою суду від 03.03.2025 справу було призначено до судового розгляду на 21.04.2024. Позивачі в судове засідання не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлені належним чином, при пред`явленні позову заявлено клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов визнає, просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. Третя особа, приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального кругу Пономаренко Є. П. надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти задоволення позову не має. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 28/2023, наданої приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Пономаренком Є. П. щодо майна померлого [PERSON] , суд дійшов наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.01.1984 (а.с. 11). 05 листопада 1996 року шлюб між ними був розірваний, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Куликівської райдержадміністрації Чернігівської області, актовий запис № 45 від 05.11.1996. Прізвище дружини після розірвання шлюбу « [PERSON] » (а.с.13). 22.11.2007 свідоцтво про розірвання шлюбу на підставі актового запису № 45 від 05.11.1996 було видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Куликівського районного управління юстиції Чернігівської області [PERSON] , присвоєне прізвище після реєстрації розірвання шлюбу « [PERSON] » (а.с.12). Таким чином, розбіжність у написання прізвища дружини та чоловіка у свідоцтвах про розірвання шлюбу не спростовує того факту, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.01.1984 по 05.11.1996. В період шлюбу, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого відповідно до свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] помер [INFO] в м. Чернігові (а.с. 10). Згідно з довідкою Орлівського старостинського округу Куликівської селищної ради від 15.05.2024 № 226 на день смерті [INFO] [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] , разом з [PERSON] та сином [PERSON] (а.с. 14). За даними Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт [PERSON] не зареєстрований (а. с. 64). Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом першої черги, [PERSON] до кола спадкоємців першої черги не належить. За даними спадкової справи № 28/2023, 06.08.2023 [PERSON] звернувся до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та 28.06.2023 отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на належні [PERSON] земельні ділянки (а.с. 65, 73). Інформація про інших спадкоємців, які претендують на спадщину [PERSON] в матеріалах спадкової справи та за даними Спадкового реєстру відсутня. Однак, своєю постановою від 11.12.2024 приватний нотаріус Пономаренко Є. П. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , посилаючись на те, що право власності на цей будинок не зареєстровано (а.с. 35). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , він збудований у 1992 році за наявності дозволу на будівництво, наданого [PERSON] рішенням виконкому Куликівської селищної ради від 10.01.1990 № 9, та складається з житлового будинку, літньої кухні, п`яти сараїв, погріба та вбиральні (а.с. 22-33). Згідно з витягами з погосподарських книг Орлівської сільської ради на 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015, 2016-2020, 2021-2025 роки, житловий будинок по [ADDRESS] перебував у особистій власності господарства, членами якого були [PERSON] голова домогосподарства, його дружина [PERSON] , теща [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] , згодом теща та дочка [PERSON] вибули з членів домогосподарства (а. с. 15-21). У відповідності до довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» б/н від 13.08.2024, право власності на житловий будинок за адресою:\~ [ADDRESS] не зареєстроване (а.с. 31). Відповідно до висновку про вартість майна від 27.11.2024, ринкова вартість вказаного будинку з надвірними будівлями та спорудами становить 87324,00 грн (а.с. 36). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 (втратив чинність 20.07.2007, однак був чинним на момент створення об`єкту нерухомого майна), об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 (втратив чинність 20.07.2007), майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Згідно зі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (втратив чинність 27.07.2010, був чинним на момент реєстрації та розірвання шлюбу між позивачкою та спадкодавцем) майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст.ст. 55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. До часу набрання чинності\~Цивільним кодексом України\~2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу\~України від\~13\~грудня 1995\~року №\~56; Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстроване в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~Цивільним кодексом України\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до вищезазначеної Інструкції (втратила чинність) державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Відповідно до роз`яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відповідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07. 02 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» необхідно мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Однак, необхідно розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Згідно з п. 23\~постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» уразі\~смерті одного\~з подружжя\~(колишнього\~з подружжя)\~свідоцтво про\~право власності\~на частку\~в їхньому\~спільному майні\~видається нотаріусом\~на підставі\~письмової заяви\~другого з\~подружжя (колишнього\~з подружжя)\~з наступним\~повідомленням спадкоємців\~померлого,\~які прийняли\~спадщину.\~Таке свідоцтво\~може бути\~видано на\~половину спільного\~майна. Свідоцтво про\~право власності\~на частку\~в спільному\~майні подружжя\~у разі\~смерті другого\~з подружжя\~видається за\~умови подання\~документів,\~що підтверджують\~право власності\~на таке\~майно,\~або за\~наявності державної\~реєстрації права\~власності на\~таке майно\~у Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно. При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України\~встановлено, що в разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить законним правам, свободам чи інтересам інших осіб та є підставою для задоволення позовних вимог. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає встановленим, що будинок [ADDRESS] був збудований у період шлюбу померлим [PERSON] та позивачко. [PERSON] , об`єктивно існує як об`єкт нерухомого майна, має технічні характеристики житлового будинку та має визначену вартість, позивачка та її померлий чоловік правомірно набули право власності на цей будинок, однак не зареєстрували його та не мають правовстановлюючих документів, що унеможливлює як оформлення спадкових прав, так і оформленням свідоцтва про право власності на частку в їхньому спільному майні. [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] у встановленому законом порядку, [PERSON] користувалась спільним майном подружжя в період після розірвання шлюбу, у зв`язку з чим право власності позивачів підлягає судовому захисту шляхом задоволення заявленого позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved