Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Позивач Державне підприємство «Національна кінематека України» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання послуг у розмірі 22 599 гривень 91 копійка, інфляційні втрати у розмірі 10 316 гривень 46 копійок, 3 % річних у розмірі 1 867 гривень 67 копійок, пені у розмірі 19 372 гривні 61 копійка, а також судовий збір в розмірі 2 147 гривень 20 копійок, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань за договором зберігання № 241 від 13 серпня 2019 року та додатковими угодами до цього договору, що є предметом позовних вимог. 09 листопада 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не отримано, а конверт разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідач у встановлений законом строк не скористалася. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до статті 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 13 серпня 2019 року між Державним підприємством «Національна кінематека України» та [PERSON] укладено договір зберігання № 241. Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поклажодавець передає, а зберігач приймає за плату на відповідальне зберігання особисте майно останнього на території зберігача за адресою: [ADDRESS] у вільних приміщеннях та зобов`язується повернути його поклажодавцю в обумовлений договором строк у цілості і схоронності. Відповідно до п. 2.1. договору зберігання в порядку та на умовах, визначених цим договором, поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання протягом строку цього договору майно, що визначене у акті приймання передачі майна, що є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 2.2. договору з моменту підписання акта приймання-передачі майно вважається переданим на зберігання. Відповідно до п. 2.9. договору у разі наявності заборгованості поклажодавця, зокрема з плати за зберігання майна, непередбачувані (надзвичайні витрати) та вартість спожитої електроенергії, поклажодавець зобов`язаний сплатити суму боргу до підписання сторонами акту повернення-приймання майна з урахуванням усіх поточних нарахувань. 13 серпня 2019 року між Державним підприємством «Національна кінематека України» та [PERSON] укладено акт приймання-передачі майна на зберігання відповідно до договору зберігання № 241 від 13 серпня 2019 року. Згідно із зазначеним актом комісія у складі поклажодавця та представників зберігача встановила, що майно передане на зберігання, а саме: інвентар для зйомок кінофільмів. 30 вересня 2020 року між Державним підприємством «Національна кінематека України» та [PERSON] складено акт надання послуг № 1121 до договору № 241 від 13 серпня 2019 року, відповідно до якого виконавцем надано послуги по зберіганню майна за вересень 2020 року на загальну суму 3 840 гривень 00 копійок. 31 жовтня 2020 року між Державним підприємством «Національна кінематека України» та [PERSON] складено акт надання послуг № 1238 до договору № 241 від 13 серпня 2019 року, відповідно до якого виконавцем надано послуги по зберіганню майна за жовтень 2020 року на загальну суму 3 840 гривень 00 копійок. 30 листопада 2020 року між сторонами складено акт надання послуг № 1300 до договору № 241 від 13 серпня 2019 року, відповідно до якого виконавцем надано послуги по зберіганню майна за листопад 2020 року на загальну суму 3 840 гривень 00 копійок. 31 грудня 2020 року між сторонами складено акт надання послуг № 1470 до договору № 241 від 13 серпня 2019 року, відповідно до якого виконавцем надано послуги по зберіганню майна за грудень 2020 року на загальну суму 3 840 гривень 00 копійок. 31 січня 2021 року між Державним підприємством «Національна кінематека України» та [PERSON] складено акт надання послуг № 84 до договору № 241 від 13 серпня 2019 року, відповідно до якого виконавцем надано послуги по зберіганню майна за січень 2021 року на загальну суму 3 840 гривень 00 копійок. 28 лютого 2021 року між Державним підприємством «Національна кінематека України» та [PERSON] складено акт надання послуг № 148 до договору № 241 від 13 серпня 2019 року, відповідно до якого виконавцем надано послуги по зберіганню майна за лютий 2021 року на загальну суму 3 840 гривень 00 копійок. Відтак, у період з вересня 2020 року по лютий 2021 року зберігачем Державним підприємством «Національна кінематека України» надано відповідачу [PERSON] послуги по зберіганню майна на суму 23 040 гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 3 ст. 946 ЦК України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтями 549-552 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно із статтями 936, 937, 938, 946, 947 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування. Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 Цивільного Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання. Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк. Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Установчим документом юридичної особи або договором може бути передбачено безоплатне зберігання речі. Витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачем [PERSON] не було виконане зобов`язання в повному обсязі перед позивачем з внесення плати за зберігання майна за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість за договором зберігання № 241 від 13 серпня 2019 року у розмірі 22 599 гривень 91 копійка, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у цій частині підтверджується належними та допустимими доказами, у свою чергу, відповідач [PERSON] на спростування заявлених вимог не надала суду належних доказів щодо відсутності заборгованості за зазначеним договором та/або будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного між сторонами правочину. Відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Наявність судового рішення про стягнення боргу за договорами позики, яке не виконано відповідачем [PERSON] , не припиняє правовідносини сторін по грошовому зобов`язанні боргових розписок та не звільняє відповідача від відповідальності за не виконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання перед позивачем залишилося невиконаним. Проте, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказане положення внесено Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022 року та набрало чинності 17.03.2022 року. Починаючи з 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України був введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому приймаючи зміни до вказаного Указу Президента України продовжено строк дії воєнного стану в Україні. Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року по день ухвалення рішення суду в цій справі, на території України введено воєнний стан. Надалі відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації. На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено. Оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення нарахувань у відповідності до положень статті 625 ЦК України, за період, у який на території України введено воєнний стан, беручи до уваги положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за 3% річних та інфляційних втратах (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України) з 24 лютого 2022 року, відсутні. З врахуванням наведеного, суд доходить висновку, що сума 3% річних та інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача, слід обраховувати за період до 23 лютого 2022 року. Оскільки сума боргу за договором договору зберігання № 241 від 13 серпня 2019 року становить 22 599 гривень 91 копійка, суд застосовує наступну методику для розрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, яка має розраховуватись наступним чином: 3% річних сума санкції = С*З*Д:365:100, де С - сума заборгованості, Д - кількість прострочення. Відтак, 3% річних за період з 11 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року складають 847 гривень 93 копійки, виходячи з наступного розрахунку: з 11 вересня 2020 року по 11 жовтня 2020 року (31 день) = 3 999,01 * 3% *31 : 366 : 100 = 10 гривень 16 копійок; з 11 жовтня 2020 року по 11 листопада 2020 року (32 дні) = 7 239, 01 * 3% * 32 : 366 : 100 = 18 гривень 99 копійок; з 11 листопада 2020 року по 11 грудня 2020 року (31 день) = 11 079,01 * 3 % * 31: 366 : 100 = 28 гривень 15 копійок; з 11 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року (21 день) = 14 919,01 * 3% * 21: 366: 100 = 25 гривень 68 копійок; з 01 січня 2021 року по 11 січня 2021 року (11 днів) = 14 919,01 * 3 % * 11: 365: 100 = 13 гривень 49 копійок; з 11 січня 2021 року по 11 лютого 2021 року (32 дні) = 18 759,01 * 3% * 32: 365: 100 = 49 гривень 34 копійки; з 11 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року (378 днів) = 22 599,01 * 3% * 378 : 365 : 100 = 702 гривні 12 копійок. Розмір боргу з урахуванням інфляційної складової обраховується за формулою ІIC = (ІI1 : 100) x (ІI2 : 100) x (II3 : 100) x... ( IIZ : 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. За період з 11 вересня 2020 року по 11 жовтня 2020 року ІIC (100,50: 100) x = 1.00500000, індекс інфляції склав: 3 999,01 ? 1.00500000 - 3 999,01 = 20 гривень 00 копійок; за період з 11 жовтня 2020 року по 11 листопада 2020 року ІIC (101,00 : 100) x = 1.01000000, індекс інфляції склав: 7 239,01 ? 1.01000000 - 7 239,01 = 72 гривні 39 копійок; за період з 11 листопада 2020 року по 11 грудня 2020 року ІIC (101,30: 100) x = 1.01300000, індекс інфляції склав: 11 079,01 ? 1.01300000 - 11 079,01 = 144 гривні 03 копійки; за період з 11 грудня 2020 року по 11 січня 2021 року ІIC (100,90: 100) x = 1.00900000, індекс інфляції склав: 14 919,01 ? 1.00900000 - 14 919,01 = 134 гривні 27 копійок, за період з 11 січня 2021 року по 11 лютого 2021 року ІIC (101,30: 100) x = 1.01300000 року, індекс інфляції склав: 18 759,01 x 1.01300000 - 18 759,01 = 243 гривні 87 копійок; за період з 11 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року сукупний індекс інфляції склав 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 111,776%; інфляційні нарахування = 22 599,01 грн (сума боргу) ? 111,776% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 22 599,01 грн (сума боргу) = 2 661 гривня 16 копійок. З урахуванням вищенаведеного інфляційна складова боргу за договором зберігання № 241 від 13 серпня 2019 року за період з 11 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року становить 3 275 гривень 72 копійки (20,00+72,39+144,03+134,27+243,87+ 2 661,16). Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до п. 7.8. договору за порушення термінів здійснення розрахунків, передбачених п. 6.6. договору, поклажодавець сплачує зберігачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від несплаченої суми за кожен день порушення терміну оплати. Відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Згідно з додатковою угодою № 3 до договору зберігання № 241 від 13 серпня 2019 року строк виконання зобов`язання поклажодавцем закінчився 31 березня 2021 року. А відтак, перебіг позовної давності почався з цієї дати (дня, коли у кредитора виникло право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання). Зберігач звернувся до суду 20 жовтня 2023 року. Відповідач не заявляв про застосування позовної давності щодо стягнення пені. Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся з вимогою про стягнення пені за період з 11 лютого 2021 року по 26 серпня 2023 року (927 днів), суд зробив висновок про наявність правових підстав для стягнення пені за один рік, а саме 365 днів, починаючи з 01 квітня 2021 року. Таким чином, пеня має складати 3 363 гривні 22 копійки за наступним розрахунком: за період з 05 березня 2021 року по 15 квітня 2021 року: 6,50 (облікова ставка НБУ) 22 599,01 (сума боргу) х (2 х 6,50 : 365) ? 15 днів (прострочення) : 100 (15 днів) = 120 гривень 73 копійки; за період з 16 квітня 2021 року по 22 липня 2021 року : 7,50 (облікова ставка НБУ) 22 599,01 (сума боргу) ? (2 х 7,50 : 365) х 98 днів (прострочення) : 100 = 910 гривень 15 копійок; за період з 23 липня 2021 року по 09 вересня 2021 року : 8,00 (облікова ставка НБУ) 22 599,01 (сума боргу) х (2 х 8,00 : 365) х 49 днів (прострочення) : 100 = 485 гривень 41 копійка; за період з 10 вересня 2021 року по 09 грудня 2021 року : 8,50 (облікова ставка НБУ) 22 599,01 (сума боргу) х (2 х 8,50 : 365) х 91 днів (прострочення) : 100 = 957 гривень 83 копійки; за період з 10 грудня 2021 року по 20 січня 2022 року : 9,00 (облікова ставка НБУ) 22 599,01 (сума боргу) х (2 х 9,00 : 365) х 42 днів (прострочення) : 100 = 468 гривень 08 копійок; за період з 21 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року : 10,00 (облікова ставка НБУ) 22 599,01 (сума боргу) х (2 х 10,00 : 365) х 34 дні (прострочення) : 100 = 421 гривня 02 копійки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства «Національна кінематека України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги підлягають частковому задоволенню. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 147 гривень 20 копійок, який сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи викладене та

Outcome: partial