Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

В жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивував тим, що він та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу впродовж 2010 - 2013 років. Від спільного проживання в них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . З кінця 2013 року позивач та [PERSON] проживають окремо, не мають спільного побуту, не ведуть спільного господарства. Їх спільна донька зареєстрована та проживає разом із батьком. Відповідач з 2020 року по теперішній час жодним чином не піклується про свою неповнолітню доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, не піклується про фізичний і духовний розвиток, її підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з донькою взагалі. 08.10.2024 Врадіївським районним судом Миколаївської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання його неповнолітньої доньки Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] судові витрати. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні; витребувано у Органу опіки та піклування Врадіївської сільської ради Миколаївської області письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. 15.01.2025 витребуваний висновок надійшов на адресу суду. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.02.2025 представник позивача адвокат Садовий М.В. приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.03.2025 представник третьої особи Органу опіки та піклування Врадіївської селищної ради Миколаївської області Мороз У.В. приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції. У відповідності до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.02.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті; викликано в судове засідання для допиту свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також неповнолітню [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Садовий М.В., який приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримали в повному обсязі; підтримали клопотання про виклик свідків; просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлена судом про розгляд справи належним чином, від неї 27.01.2025 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Врадіївської селищної ради Миколаївської області Мороз У.В., яка приймає участь у розгляді справи в режимі відео конференції підтримала позовні вимоги та висновок органу опіки. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] та неповнолітню [PERSON] , дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. З пояснень позивача [PERSON] вбачається, що він та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу впродовж 2010 - 2013 років. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 28.08.2024 № 2024/010327289 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою проживання її батька - [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 17.09.2024, складеного старостою Доброжанівського старостинського округу, встановлено, що [PERSON] проживає в будинку своїх батьків по [ADDRESS] . На його утриманні перебуває його неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Будинок з усіма зручностями, [PERSON] має окрему кімнату та забезпечена усіма необхідними речами, З вересня 2020 року [PERSON] постійно проживає з батьком, мати дитини участі в її вихованні не приймає (а.с. 9). 08.10.2024 Врадіївським районним судом Миколаївської області видано судовий наказ по справі № 474/1074/24, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (а.с. 17). Згідно характеристики [PERSON] , наданої 17.09.2024 Врадіївською селищною радою, він дбайливий та уважний батько, вест свій вільний час проводить з донькою, за час проживання в селі зарекомендував себе з позитивної сторони, має такі риси характеру як ввічливість, врівноваженість, комунікабельність, користується повагою та авторитетом серед односельців (а.с. 10). [PERSON] навчається в Доброжанівській гімназії з 18.03.2020, за час навчання зарекомендувала себе як доброзичлива, врівноважена учениця. Маргариту виховує батько, який завжди цікавиться досягненнями своєї доньки, постійно підтримує зв`язок з класним керівником та гімназією. Учениця повністю забезпечена шкільним приладдям та всім необхідним для навчання. Мати з сім`єю не проживає, не проявляє інтересу до шкільного життя учениці та не цікавиться навчанням доньки. Вказане підтверджується характеристикою Доброжанівської гімназії від 27.09.2024 (а.с. 15). Відповідно до довідки Врадіївського районного центру первинної медико-санітарної допомоги [PERSON] регулярно відвідує сімейного лікаря з дитиною [PERSON] , [INFO] , з`являлись на амбулаторний прийом з приводу захворювань, на щорічні медичні огляди, профілактичні огляди. [PERSON] з 2020 року з донькою сімейного лікаря не відвідувала (а.с. 16). Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач з 2020 року у вихованні дитини сторін участі не приймає, про неї не піклується. Дитина фактично проживає разом із батьком та бабусею з 2020 року. За цей час відповідач до дитини майже не приїздила, подарунків не передавала, участі у її вихованні не приймала. Ще з 2014 року дитина сторін всі канікули (мати позивача є вчителькою) проводила у селі разом із дитиною відповідача від іншого шлюбу [PERSON] . Їм відомо, що відповідач у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації до України, з 2022 року виїхала до Італії, де проживає по даний час, куди забрала старшу доньку [PERSON] та в неї ще народився син. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , допитана в судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування, яка досягла 12 років, пояснила, що з весни 2020 року фактично проживає разом із бабусею та батьком у с. Доброжанівка, навчається в Доброжанівській гімназії. До цього приїжджала до батьків позивача на канікули із старшою сестрою [PERSON] , яка є донькою матері від першого шлюбу та є старшою за [PERSON] на 3 роки. За період її навчання та проживання в с. Доброжанівка з 2020 року, мати до неї приїжджала всього 1 раз щоб привезти старшу сестру [PERSON] на канікули, подарунків не присилала. На день народження приїжджала 1 раз її бабуся [PERSON] , яка є матір`ю відповідача та привозила подарунки. Знаю, що у період війни матір проживає у Італії, з останньою вони спілкуються повідомленнями в месенджерах, не по телефону або відеозв`язку, донька сторін вітає матір та старшу сестру [PERSON] зі святами. Матір про неї не піклується, іноді передає посилки з Італії із смаколиками, але на контакт не іде, [PERSON] за нею не сумує, не проти позбавлення її батьківських прав. Згідно висновку Органу опіки та піклування Врадіївської селищної ради від 14.01.2025, вказаний орган вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON] , [INFO] (а.с56-57). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Згідно ч.1, ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Після з`ясування всіх обставин справи суд вважає, що поведінка матері дитини - [PERSON] , суперечить вимогам ст.ст. 150, 152 СК України, та порушує право дитини на належне батьківське виховання, фізичний, духовний та моральний розвиток. У статті 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків неповнолітню [PERSON] , судом встановлено, що батько мати не приймала жодної участі в її житті протягом тривалого часу - не піклувалась про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкувалась з донькою; не надавала дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяла засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляла інтересу до її внутрішнього світу; не створювала умов для отримання нею освіти. Мати не цікавиться, де та з ким проживає дитина, як вона харчується, чи є в неї одяг, чи відвідує вона начальний заклад, чи отримує лікування в разі такої необхідності. [PERSON] не надає коштів на утримання своєї дитини. Тобто відповідач абсолютно самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. За таких обставин суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиконання батьківських обов`язків є усвідомленою, змінити поведінку матері в кращу сторону неможливо; вбачається вина [PERSON] у невиконанні нею своїх обов`язків по відношенню до доньки. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини". На підставі наявних у матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] нехтує потребами своєї доньки [PERSON] , порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Відповідач не довела зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростувала, що свідомо нехтувала обов`язками матері. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу Україна дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, допитавши неповнолітню [PERSON] , суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до доньки, яка з нею не спілкується, не забезпечує її матеріально, ухиляється від виконання обов`язків по її вихованню, не проявляє материнської турботи та інтересу до розвитку та внутрішнього світу дитини, що підтверджено також висновком органу опіки та піклування. На думку суду, позбавлення [PERSON] батьківських прав насамперед слугує захисту прав та інтересів дитини. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved