Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту. Свій позов обґрунтовує тим, що на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження №30509719 з примусового виконання виконавчого листа у справі №2-6322 від 26.10.2007 року про стягнення з нього аліментів та на підставі постанови державного виконавця було накладено арешт на все майно. Вказує, що виконавче провадження було закінчено 24.06.2016 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення), проте арешт, накладений в межах виконавчого провадження не був знятий. Зазначає, що накладення арешту перешкоджає йому у праві володіння, користування та розпорядженні належним йому майном. У зв`язку з чим просить зняти арешт з нерухомого майна, яке належить йому, що накладений на підставі постанови ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва від 06.12.2011 року. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.10.2024 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та в якості третьої особи [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, проте подав суду відзив на позов у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа в судовому засіданні також просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не погашено заборгованість за аліментами, яке було закінчене у зв`язку із досягненням дитиною повноліття. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Деснянському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №21389467 з примусового виконання виконавчого листа від 26.10.2007 №2-6322, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 500 грн. щомісячно. Постановою державного виконавця від 14.12.2011 року закінчено виконавче провадження на підставі п.10 ч. 1 ст. 49 (направлення виконавчих документів за належністю до іншого відділу ДВС (а.с.7-8). При цьому, в межах даного виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження згідно постанови державного виконавця від 06.12.2011 року (а.с. 7-8). В подальшому, дане провадження перебувало на виконанні у відділі державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції №30509719 і було закінчено 24.06.2016 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення) (а.с. 9). За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 1 ст.\~319\~ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Із постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року слідує, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із наступного. Відповідно до положень статей 391, 396\~ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно ч. 4 ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі\~статтею 77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За правилами статті 81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін. Згідно з ч.2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається із відзиву, наданого Деснянським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), повернення виконавчого провадження стягувачу не є закінченим (а.с. ).. При цьому, третя особа [PERSON] в судовому засіданні також вказала, що позивачем заборгованість за аліментами не сплачена. Виконавчий лист повернутий у зв`язку із досягненням дочкою повноліття. Вказана обставина підтверджується довідкою-розрахунком по наявність заборгованості станом на 2013 рік (а.с. ). Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. За змістом статті 194\~СК України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 161/11682/15ц.\~ Таким чином, оцінивши та дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і до задоволення не підлягають, оскільки позивачем не представлено беззаперечних доказів, які б свідчили про повне і належне виконаня ним зобов`язань за даним виконавчим провадженням. Інші доводи представника позивача не спростовують висновків суду.

Outcome: dismissed