Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , в якому просив визначити місце проживання їх спільного сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком (позивачем) за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог в позові зазначено, що сторони перебували у шлюбі і мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . 12.10.2024р. набрало законної сили судове рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання їх спільної дитини, а відповідачка самовільно вивезла їх сина в невідомому напрямку за межі України та не повідомляє позивачу де знаходиться дитина. В той же час позивач вважає, що з врахуванням обставин організації життєвих умов сторін та віку сина, дитині краще проживати з батьком. Проживання дитини з батьком відповідає її інтересам, оскільки позивач має постійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості. Відповідачка заперечила проти позову та у наданому суду відзиві просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень посилається на те, що позивач ніколи не проявляв піклування та достатньої уваги своїй сім`ї, а також в присутності дитини вчиняв фізичне насильство відносно відповідачки, що врешті призвело до припинення шлюбних відносин між сторонами. Даний позов, на думку відповідачки, є лише засобом впливу на неї, а не бажанням позивача піклуватись про дитину. На теперішній час, враховуючи безпекову ситуацію на території України, найкраще інтересам їх сина є проживання разом з матір`ю. Відповідачка вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому вони не підлягають задоволенню. 19.11.2024р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 30.12.2024р. від представника відповідачки - адвокат Дон В.О., який діє на підставі ордеру серії АР №1211928 від 11.12.2024р., - надійшов відзив проти позову, в якому викладено позицію відповідачки проти позовних вимог. 27.01.2025р. від представника позивача - адвокат Починок О.І., який діє на підставі ордеру серії СА №1108179 від 06.12.2024р., - надійшли додаткові письмові пояснення в обґрунтування позовних вимог. У таких поясненнях вказується про необхідність врахування наявності у позивача достатнього рівня матеріального стану та його позитивну характеристику в суспільстві. Сторона позивача посилається на відсутність у відповідачки самостійного доходу та власного житла, яке відповідає санітарним нормам та вимогам задоволення потреб дитини. Акцентується увага на тому, що визначення місця проживання дитини з батьком не матиме негативного впливу на дитину, а враховуючи вік дитини, особливості матеріального стану сторін та їх фінансові можливості, на даному етапі життя дитини відповідатиме його найкращим інтересам. Додатково у поясненнях заперечується обґрунтованість тверджень сторони відповідача щодо застосування позивачем насильства до відповідачки під час їх спільного проживання. Під час підготовчого провадження за клопотанням сторони позивача 30.01.2025р. судом постановлено ухвалу, якою суд зобов`язав орган опіки та піклування Черкаської міської ради надати суду висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] судом закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду по суті. 05.03.2025р. до суду надійшов висновок органу опіки та піклування м. Черкаси щодо способу вирішення спору між сторонами про визначення місця проживання їх сина [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. Зауважив, що за період спільного проживання сторін їх сином опікувався позивач та його мати. На теперішній час відповідачка без згоди позивача вивезла дитину за межі України та фактично самостійно змінила місце проживання їх сина, чим створила перешкоди позивачу у вихованні дитини. Позивач також підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що після народження дитини відповідачка не працювала, а питанням фінансового забезпечення дитини повністю займався він сам та їм допомагали його батьки. Через рік після народження дитини відповідачка їздила до Вірменії, звідки повернулася зовсім іншою людиною і між ними стали виникати суперечки, внаслідок яких вона захотіла припинити шлюбні стосунки. Влітку 2024 року вона вирішила жити окремо. Позивач був проти виїзду відповідачки разом з дитиною до Вірменії, але вона це зробила самовільно. На теперішній час позивач має лише можливість дистанційно спілкуватись з сином. Він надає відповідачці фінансову допомогу, а також передає речі та продукти, проте мирним шляхом відповідачка не бажає врегулювати спору щодо місця проживання дитини. Зазначив, що будинок батька відповідачки, де вона разом з сином наразі проживає, великий, але холодний і не комфортний для проживання. Додатково зазначив, що на теперішній час він працює неофіційно з робочим графіком з 11 до 20 год. Представник відповідачки заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Додатково пояснив, що відповідачка належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо сина сторін. У зв`язку з припиненням шлюбних стосунків з позивачем відповідачка на теперішній час проживає разом з дитиною та своїми батьками у Вірменії у будинку батьків. Дитина влаштовано до дошкільного навчального закладу і їй забезпечені належні умови проживання. Зауважив, що відповідачка не перешкоджає позивачу у спілкуванні з їх сином. Представник органу опіки та піклування - Зубалій Н.А., яка діє на підставі довіреності №107-01-21 від 04.01.2025р., - в судовому засіданні пояснила, що за ухвалою суду комісією було обстежено умови проживання позивача та встановлено, що позивач створив належні умови для проживання свого сина, проте через неможливість здійснити перевірку можливостей відповідачки та визначити прихильність дитини, в даному випадку складений висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування не має можливості підготувати висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з одним із батьків. Зазначила, що у спірній ситуації органом опіки та піклування встановлено, що батько спілкується з дитиною, а мати дитини на даний час офіційно не працевлаштована. Зауважила, що в даному випадку суду слід приймати рішення на власний розсуд з урахуванням якнайкращих інтересів дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . З червня 2024 року сторони припинили спільне проживання, внаслідок чого позивач проживає у власному будинку разом зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS] . Позивач має задовільні умови проживання та позитивно характеризується за місцем проживання /а.с. 12-15, 93, 126/. Відповідачка 02.08.2024р. без згоди позивача виїхала разом з сином до Вірменії, де проживає разом з дитиною та своїм батьком в будинку її батька за адресою: [ADDRESS] . Має задовільні умови проживання /а.с. 128-131/. У зв`язку з роздільним проживанням позивач спілкується з сином лише засобами дистанційного відеозв`язку і відповідачка не перешкоджає такому спілкуванню. Зазначені обставини визнаються сторонами, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд вважає їх доведеними. Позивач та відповідачка не мають офіційного працевлаштування та постійних доходів. Натомість позивач має валютний банківський рахунок (долари США) в АТ КБ «ПриватБанк», на який в період з січня 2024 року по січень 2025 року отримував нецільові надходження в загальному розмірі 4 383,04 долари США, що підтверджується відповідною довідкою банку /а.с. 91/. І позивач, і відповідачка мають належні умови для проживання з кожним з них їх сина. В період часу з 02.04.2024р. до 03.06.2024р. син сторін відвідував ДНЗ №45 «Теремок» Черкаської міської ради, що підтверджується відповідною довідкою такого закладу №3 від 15.01.2025р. /а.с. 92/. Згідно довідки №3 від березня 2025 року, складеної директором ДНКО «Дитячий садок №5 міста Іджевана» область Тавун Республіки Вірменія малолітній син сторін [PERSON] з 25.03.2025р. відвідує молодшу 2-гу групу відповідного дошкільного навчального закладу. Доводи сторони позивача щодо недопустимості такого доказу суд відхиляє, оскільки переклад такого документу на українську мову складений та посвідчений нотаріально 31.03.2025р., а отже сама по собі відсутність на такій довідці точної дати не свідчить про неналежність та недопустимість такого доказу. Згідно висновку органу опіки та піклування м. Черкаси від 04.03.2025р. №4351/4406-01-21 відповідний орган, беручи до уваги проживання дитини за межами міста Черкаси, а також неможливість порівняти матеріальне забезпечення батьків, їх виховні можливості, визначити прихильність дитини та інші обставини, дійшов висновку, що батько дитини створив належні умови проживання для сина, але з огляду на ситуацію відповідний орган опіки та піклування не має можливості підготувати висновок про доцільність визначення місця проживання дитини /а.с. 123-125/. На теперішній час між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання їх малолітнього сина [PERSON] і позивач вважає, що найкращим інтересам дитини відповідає визначення місця проживання дитини з ним, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання їх малолітньої доньки, що регулюється положеннями Сімейного кодексу України (далі - СК) та іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 160 СК місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Верховного Суду від 14.02.2019р. у справі № 377/128/18 суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що і батько, і мати вживають достатніх заходів для створення належних умов для виховання та розвитку їх сина. При цьому, сторони не заперечують тих обставин, що і позивач і відповідачка відчувають батьківську любов до свого сина та піклуються про нього. Сторони справи на теперішній час проживають разом зі своїми батьками і мають задовільні умови проживання у житлі, яке є об`єктом приватної власності. В той же час, суд звертає увагу, що і позивач і відповідачка не мають на теперішній час офіційного працевлаштування та самостійного стабільного заробітку (доходу). В цьому контексті суд зауважує, що аналіз руху коштів по банківському рахунку на ім`я позивача не свідчить про наявність в нього сталих доходів, оскільки щомісячний розмір надходжень на його банківський рахунок протягом 2024 року складав в середньому приблизно 55 доларів США. При цьому суд бере до уваги, що з даним позовом позивач звернувся до суду 30.10.2024р., а 30.12.2024р. надійшов відзив відповідачки проти позову, з яким позивач ознайомився в судовому засіданні 06.01.2025р. Вже після ознайомлення з відзивом позивач надав суду банківську довідку від 14.01.2025р., за змістом якої вбачається, що загальний обіг коштів по такому рахунку за період січень 2024 року - січень 2025 року складає 4 383,04 долари США, з яких 3 675,80 доларів США надійшли разовим платежем на рахунок позивача у січні 2025року. За таких обставин разове надходження на рахунок позивача коштів у сумі 3675,80 доларів США, що мало місце у січні 2025 року, не свідчить про наявність в нього стабільних сталих доходів, що у сукупності з відсутністю офіційного працевлаштування не свідчить про те, що позивач має об`єктивну можливість кращого матеріального забезпечення дитини ніж відповідачка. Отже, враховуючи обсяг доказів наданих сторонами суду, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що позивач має можливість створити більш комфортні умови матеріального забезпечення дитини. Також суд бере до уваги, що малолітній [PERSON] фактично з літа 2024 року проживає окремо від батька на території іншої країни, внаслідок чого позивач не має прямого безпосереднього контакту з сином, окрім як через засоби дистанційного відеозв`язку. Така ситуація негативно впливає на міцність емоційного зв`язку між батьком та дитиною. Натомість судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідачка перешкоджає спілкуванню позивача з дитиною або створює будь-які перешкоди такому спілкуванню. В той же час, враховуючи вік дитини, яка в силу свого вікового розвитку не здатна повноцінно висловлювати свої думки та почуття, то суд бере до уваги, що в даному випадку не можна стверджувати про наявність особливої прихильності дитини як до батька, так і до матері. Разом з тим, судом встановлено, що на теперішній час дитина понад сім місяців поспіль проживає разом з матір`ю, в оточенні родичів по материнській лінії. Зміна умов проживання дитини у такому випадку, повернення її до батька і його родичів, а також розлучення з матір`ю у даному віці, з якою дитина до цього часу ще не розлучалася, матиме істотний вплив на емоційний стан дитини, що може мати негативний ефект для дитячої психіки. До того ж на території України на теперішній час діє режим воєнного стану, а отже перебування дитини разом з матір`ю на території Республіки Вірменія вочевидь сприяє забезпеченню створення дитині більш безпечної обстановки в умовах відсутності військових дій та відкритого застосування зброї. При цьому, враховуючи вік позивача, то наразі він може бути призваний в порядку мобілізації для виконання свого війкового обов`язку та задоволення потреб оборони України і захисту її території від агресії з боку Російської Федерації. Таким чином, за матеріалами справи судом не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про те, що відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки та неспроможна їх виконувати. В цьому контексті суд зауважує, що і мати, і батько дитини безсумнівно відіграють важливу роль у житті та розвитку дитини і мають право брати участь у її житті та вихованні незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Відповідно до положень статті 157 СК, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Тож мати дитини, в силу закону, не має права перешкоджати батькові брати участь у спілкуванні та вихованні дитини, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Недотримання матір`ю відповідного обов`язку є підставою для відповідальності, встановленої законом. Таким чином, на момент розгляду даного спору судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з позивачем буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж його проживання з матір`ю. За таких обставин, виходячи із найкращих інтересів малолітнього [PERSON] , враховуючи вік дитини, сталість та стабільність соціальних зв`язків дитини з родичами, умови проживання дитини, особливості матеріального стану сторін та їх фінансові можливості, беручи до уваги право дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами та обов`язками батьків, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, то суд доходить висновку, що на даному етапі життя малолітнього [PERSON] визначення його місця проживання саме із батьком не буде відповідати найкращим інтересам дитини, а тому у позові слід відмовити в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду в сумі 1211,20 грн. /а.с. 1/. Натомість, оскільки позов не підлягає до задоволення, то понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed