Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

В листопаді 2024 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 700\~821,54 грн. та понесені судові витрати. Як на підставу позовних вимог вказано, що 02.11.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту №SME0005310, за яким [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 51\~000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних. Строк кредитування 84 місяців. 12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «АльфаБанк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». На забезпечення умов виконання кредитного договору № SME0005310 від 02.11.2007 року з [PERSON] було укладено Договір поруки № SME0005310/3 від 02.11.2007 року. Відповідно до рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» №551-8/109/11 від 24.02.2011 року за кредитним договором №SME0005310 від 02.11.2007 року було стягнуто заборгованість у розмірі 409 902,13 грн. Оскільки грошове зобов`язання залишилось не виконаним відповідачами, позивач просить стягнути з відповідачів станом на 23.02.2022 року 3% річних 85\~540,40 грн., інфляційні витрати 604\~974,74 грн., 3% річних 1\~276,75 грн., інфляційні витрати 9\~029,66 грн., всього 700\~821,54 грн., за ст. 625 ЦК України, як особливу міру відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Представник позивача АТ «Сенс Банк» в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, в позовній заяві просили суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Направлена на адресу відповідачів судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Відзиву на позовну заяву відповідачами не надано. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 02.11.2007 між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту №SME0005310, за яким [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 51\~000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних. Строк кредитування 84 місяців. На забезпечення умов виконання кредитного договору № SME0005310 від 02.11.2007 року з [PERSON] було укладено Договір поруки № SME0005310/3 від 02.11.2007 року. Відповідно до рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» №551-8/109/11 від 24.02.2011 року за кредитним договором №SME0005310 від 02.11.2007 року було стягнуто заборгованість у розмірі 409 902,13 грн., а саме: - заборгованість за кредитом 345 939,10 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками 28 233,14 грн; - заборгованість за пенею за прострочення платежу 35 729,89 грн. Дане рішення відповідачами не виконано. 12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «АльфаБанк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Предметом позову є стягнення на підставі статті 625 ЦК України\~ % річних ті інфляційних втрат, нарахованих боржникам [PERSON] та [PERSON] за невиконання грошового зобов`язання боржниками. За змістом статей 524,\~533-535 і 625\~ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Згідно з частиною 2 статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625\~ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Стаття 625\~ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, яке може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549\~ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Верховного Суду (від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні\~статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі мають грошові зобов`язання перед позивачем які визначені рішенням третейського суду. Відповідачі не надали суду доказів на спростування обставин щодо не виконання ними грошових зобов`язань перед позивачем. З огляду на це, у разі, якщо [PERSON] та [PERSON] порушили грошові зобов`язання, в позивача виникає право на застосування наслідків такого порушення згідно з вимогами\~ст. 625 ЦК України. Згідно вимог ст. 76-81 ЦПК України, на підтвердження обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення, вони повинні надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази. В даному випадку, на підтвердження суми заборгованості позивач надає розрахунок нарахування інфляційних витрат та 3% річних. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625\~ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення\~грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц. Кредитором нараховано 3 % річних на суму не виконаного грошового зобов`язання в період з 12.03.2015 по 23.02.2022 та інфляційні втрати за період з березня 2015 по лютий 2022. При цьому, позивач звернувся до суду 05.11.2024, про що свідчить штамп про реєстрацію позовної заяви. Тобто, враховуючи те, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, позивач мав би розраховувати заборгованість за період з 05.11.2021 по визначені ним дати, тобто, в межах трирічного строку позовної давності. Однак, суд зауважує, що відповідачі не просять суд про застосування позовної давності. Також, відповідачі не надають доказів на спростування розрахунків заборгованості по 3% річних та інфляційним втратам. Отже, у даному випадку, вимоги про стягнення з відповідачів станом на 23.02.2022 року 3% річних 85\~540,40 грн., інфляційні витрати 604\~974,74 грн., 3% річних 1\~276,75 грн., інфляційні витрати 9\~029,66 грн., всього 700\~821,54 грн., підлягають задоволенню повністю. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8 409,87 грн.

Outcome: approved