Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до Кролевецької міської ради, в якій просить суд визнати за ним, [PERSON] , право на 1/2 земельної частки (паю) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ №0187672, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Кролевецькою районною державною адміністрацією членам САПТЗТ ім.Карла Маркса Кролевецького району Сумської області під № 672 від 29.01.1997 року, виготовленого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Кролевецької райдержадміністрації від 27.01.1997 року №28, на земельну частку (пай) в САПТЗТ ім.Карла Маркса Кролевецького району Сумської області, розміром 3,33 в умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] в с.Дубовичі Кролевецького району Сумської області [PERSON] , яка прийняла спадщину після померлого [INFO] в с.Дубовичі Кролевецького району Сумської області [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. Позивач в судове засідання не з`явився, просить розгляд справи проводити без його участі, про що зазначив у заяві (а.с. 7). Відповідач Кролевецька міська рада Сумської області, належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду свого представника не направила, надавши відзив на позовну заяву, та заяву про розгляд справи за відсутності її представника (а.с. 34). Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання учасників справи суд вирішив можливим розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.\~ Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає\~ задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ №0187672 [PERSON] , який проживає в с. Дубовичі Кролевецького району Сумської області, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу ім. Карла Маркса\~ розміром 3,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі рішення Кролевецької районної державної адміністрації\~ від 27 січня 1997 № 28 (а.с.19). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] в\~ с.Дубовичі Кролевецького району Сумської області, актовий запис № 55 (а.с. 18). 3 грудня 1996 року до Кролевецької державної нотріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.25), тобто спадщину прийняла. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] в\~ с.Дубовичі Кролевецького району Сумської області, актовий запис № 17 (а.с. 14). [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12). 23 жовтня 2024 року до приватного нотаріуса Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Дячок В.О. було подано заяву про прийняття спадщини [PERSON] \~ після смерті матері [PERSON] (а.с.24), тобто спадщину прийняв. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування»\~ від 30 травня 2008 року №7 у п.п. 10, 11 визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим, правовстановлюючим. документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до роз`яснень, наданих у абзаці 15 пункту 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай), порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку\~ спадкування. Згідно ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач просить суд визнати за ним, [PERSON] , право на 1/2 земельної частки (паю) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ №0187672. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з вимог ст. 41 Конституції України, ст. 4 ЦПК України суд вважає, що\~ порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права на 1/2 земельної частки (пай) у землі, що перебувала у колективній власності САПТЗТ ім.Карла Маркса Кролевецького району Сумської області, розміром 3,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (на місцевості) згідно сертифікату серії СМ №0187672, яке належало [PERSON] ,\~ спадщину після якого прийняла [PERSON] . Судом не встановлено підстав для відмови в задоволенні позову . Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ст. 15, 16, 1218, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved