Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи. Позивачка [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~у якому\~з урахуванням\~уточнених позовних\~вимог просить\~провести поділ\~майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя.\~Зокрема,\~просить визнати\~за нею\~право власність\~на 1/2\~частку нерухомого\~майна,\~а саме\~будівель (реєстраційний\~номер об?єкта\~нерухомого майна:\~1831459246253),\~що знаходяться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,які складаються з : А-1: склад: загальна площа 538, 8 кв. м; Б-1: піднавіс: загальна площа 268,5 кв. м.; В-2: контора: загальна площа 52,1 кв.м; №1-ворота, №2-огорожа, №3-огрожа, №4-ворота, що належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серії та номер №622, від 23.05.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Чернилевською М.М.. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 10.03.2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 31.12.2020 року. У період шлюбу подружжя придбало вищевказане нерухоме майно, яке було зареєстровано за відповідачем. Спірні нежитлові приміщення зареєстровані на праві власності за відповідачем, який формально вважається титульним володільцем цього майна. Водночас позивачка при придбанні майна давала чоловікову згоду на купівлю вказаних нежитлових приміщень, чим фактично підтвердила факт використання спільних коштів подружжя та придбання майна в інтересах сім`ї. Тобто, дане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Однак сторони, як колишнє подружжя не можуть дійти згоди, щодо поділу спільно нажитого майна за час шлюбу, а тому вона змушена звертатися до суду з позовом про поділ майна, задля захисту своїх прав та інтересів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мазур В.В. подав до суду відзив, в якому проти позову заперечив, покликаючись на те, що спірне нерухоме майно не є об`єктом спільного майна подружжя, оскільки вказані будівлі були придбані, виключно за відповідача кошти, оскільки позивачка за час перебування в шлюбі працювала на роботах з оплатою праці, яка дозволяла їй нести незначні буденні витрати, і аж ніяк не могла придбати спільно з відповідачем нежитлове приміщення, тому просить у задоволені позову відмовити. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.07.2022 року головуючим суддею щодо розгляду вищевказаної позовної заяви визначено суддю Яніва Н.М.. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддею вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, який не є суб`єктом підприємницької діяльності - відповідача [PERSON] .. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. від 26.07.2022 року, позовну [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, від 09.09.2022 року розгляд справи відкладено за клопотання представника відповідача. Ухвалами Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.09.2022, 17.10.2022, 07.11.2022 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.12.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачки [PERSON] - адвоката Кіт Х.І. про витребування доказів. Поміж тим, ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.12.2022 року у даній справі, задоволено клопотання представника позивача та призначено будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено. 18.08.2023 на адресу суду згідно супровідного листа Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про залишення ухвали суду без виконання у зв`язку з несплатою вартості проведення експертизи та матеріали справи № 456/2085/22 повернуто. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. від 21.08.2023 року поновлено провадження у справі. 12.09.2023 року до суду надійшло клопотання адвоката Мундяк М.М. про надання справи для ознайомлення, у зв`язку з його вступом у справу як представника позивачки Процюк Л.В.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.09.2023 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання. Надалі, ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.09.2023 року частково задоволено клопотання представника позивача адвоката Мундяк М.М. та повторно скеровано ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.12.2022 про призначення у справі судової будівельно - технічної експертизи для виконання до Львівського науково дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено. 07.11.2024 року на адресу суду згідно супровідного листа Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи, у зв`язку ненадання експерту додаткових документів за його клопотанням, що унеможливлює виконання даної експертизи. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. від 12.11.2024 року поновлено провадження у справі. Ухвалами, занесеними до протоколів судового засідання, від 03.12.2024 та 19.12.2024 року розгляд справи відкладено. 17.01.2025 року представник позивачки [PERSON] адвокат Мундяк М.М. подав до суду заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, від 14.01.2025 року задоволено клопотання представника позивачки про зменшення позовних вимог. Тоді ж, протокольною ухвалою, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. Розгляд справи відкладено. У підготовчому судового засіданні 27.01.2025 року оголошено перерву. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.02.2025 року задоволено клопотання представника позивачки адвоката Мундяка М.М. про витребування доказів. Так судом витребувано від приватного нотаріуса Стрийського нотаріального округу Чернилевської М.М. належним чином завірену копію нотаріальної справи, щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будівель від 23.05.2019 року, за реєстровим номером 1622. Разом з цим, підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 04.03.2025 року, задовольнивши клопотання відповідача, оголошено перерву. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 20.03.2025 року, задоволено клопотання відповідача та долучено до матеріалів справи копії розписок. 27.03.2025 року до суду надійшли витребувані судом копії документів договору купівлі-продажу будівель, посвідчені приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М. М. 03.05.2019 року за реєстровим №1622. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 10.04.2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про долучення розписки та виклику свідка для допиту. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Встановленні судом фактичні обставини справи. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Судом встановлено, що\~з 10.03.2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.12.2020 року. У період шлюбу 23.05.2019 року сторони придбали нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які складаються з : А-1: склад: загальна площа 538, 8 кв. м; Б-1: піднавіс: загальна площа 268,5 кв. м.; В-2: контора: загальна площа 52,1 кв.м; №1-ворота, №2-огорожа, №3-огрожа, №4-ворота. Вказані будівлі придбані на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між продавцем [PERSON] ,який діє від імені [PERSON] та покупцем\~відповідачем [PERSON] , зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М.М., зареєстрований в реєстрі за № 1622. Вказаний об`єкт нерухомості був зареєстрований за відповідачем [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Поміж тим, 23.05.2019 року під час укладення договору, позивач [PERSON] надала письмову згоду другого з подружжя на купівлю нерухомого майна. Така заява-згода посвідчена приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М.М. та міститься в матеріалах договору купівлі-продажу, що надійшли на адресу суду. Зі змісту вказаної згоди вбачається, що позивач [PERSON] надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на купівлю ним за ціну та на умовах, їй відомих будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та укладення ним договору купівлі - продажу вказаного вище нерухомого майна. [PERSON] підтвердила, що такий правочин відповідає інтересам сім`ї, тим самим ствердивши, що гроші, які витрачаються на придбання вказаних будівель є їх спільною сумісною власністю, а придбані нежитлові приміщення будуть об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до пункту 21 вказаного договору купівлі-продажу другий із подружжя [PERSON] [PERSON] згідна з укладення цього договору, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М.М.. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема, статтею 82 ЦПК України, яка закріплює підстави звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц. Мотиви, з яких виходить суд. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № № 712/3590/22 (провадження №\~61-14297сво23) міститься висновок про те, що вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме\~подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном. Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така\~згода\~може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність. Таким чином, наявність письмової згоди позивачки [PERSON] від 23.05.2019 року на укладення її чоловіком - відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу нежитлових будівель за адресою [ADDRESS] , зафіксованої у пункті 21 вказаного договору, свідчить про придбання спірного нерухомого майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. З огляду на наведене, будь-які твердження відповідача, зокрема й долучені ним розписки, про те що кошти на купівлю майна були позичені, а відтак, що спірне майно було придбане не за спільні кошти подружжя є неспроможними та не беруться судом до уваги. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд, після всебічного і повного з`ясування всіх фактичних обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Оскільки в ході розгляду справи суду не було надано достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя в розумінні статті 70 СК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності особистої приватної власності, зокрема, чоловіка в розумінні положень статті 57 СК України, а тому суд вважає, що нежитлові приміщення слід поділити порівну в межах заявлених позовних вимог, а саме: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину комплексу будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно, до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, у зв`язку із задоволенням заявлених позовних вимог, слід стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 8\~732,50 грн., який підтверджено квитанцією №BXOM-T917-9ВТВ-36MР від 16.06.2022 року.

Outcome: approved