Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новокаховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області про визнання права власності. В обґрунтування позову посилався на те, що 23 вересня 1996 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продаж стала власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір було зареєстровано 30 вересня 1996 року Новокаховським бюро технічної інвентаризації за номером 7036/32, що підтверджується відбитком реєстраційного напису на договорі купівлі - продаж. Зазначене свідчить про те, що згідно Інструкції щодо порядку реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966, яка діяла на момент реєстрації прав власності позивачем право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] було належним чином зареєстровано відповідно до законодавства України діючого на момент такої реєстрації. В договорі купівлі - продаж зазначено дівоче прізвище Позивача « [PERSON] ». З метою реалізації прав власника щодо звернення за відшкодуванням шкоди завданої країною-агресором Позивач звернулася через ЦНАП до державного реєстратора за внесенням відомостей про право власності на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Проте рішенням державного реєстратора №74420919 від 03 серпня 2024р. їй було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно, у зв`язку з тим, що відсутня інформація про проведення реєстрації у електронних та паперових носіях та неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права. Наразі провести реєстрацію права власності на квартиру не вбачається за можливе, так як відсутня можливість отримання інформації в БТІ щодо квартири, що в свою чергу обмежує право позивача на отримання від держави компенсації за пошкоджене житло, тому представник позивача просив визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на квартиру, загальною площею 57,40 кв.м, житлова 36,0 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач, її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, останній надав клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Згідно з копією договору купівлі-продажу від 23.09.1996, зареєстрований за номером 5676, [PERSON] придбала квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,40 кв.м, житлова 36,0 кв.м. На звороті зазначеного вище договору міститься інформація про те, що вказана у цьому документі квартира зареєстрована у Новокаховському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] на праві приватної власності та записано до реєстрової книги №7036/32 за реєстраційним №5676 від 30.09.1996. Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.01.1997, укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу позивач присвоїла прізвище « [PERSON] ». За технічним паспортом на приватизовану квартиру, що знаходиться у приватній власності [PERSON] по [ADDRESS] , квартира складається з приміщень: 1-ша житлова кімната, площею 16,3 кв. м.; 2-га житлова кімната, площею 11,1 кв. м.; 3-тя житлова кімната, площею 8,6 кв. м.; кухня, площею 7,5 кв. м.; ванна кімната, площею 2,6 кв. м.; вбиральня, площею 1,3 кв. м.; коридорів 6,4, 3,1 кв. м.; вбудована шафа, площею 0,4, кв. м. Як вбачається з копії рішення державного реєстратора №74420919 від 03.08.2024 позивачці було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно, у зв`язку з тим, що відсутня інформація про проведення реєстрації у електронних та паперових носіях та неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У цій справі позивач була вимушена звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за нею права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 цього Закону). У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період з вересня 1996 року, коли позивач набув право власності на спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачем на спірне майно у зв`язку зі знищенням будівлі, бази даних та документації Новокаховського бюро технічної інвентаризації, а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем, створили ситуацію, при якій позивач не може реалізовувати свої правомочності як власник майна, зокрема, щодо розпорядження цим майном, отримання передбаченої законом компенсації за знищення або пошкодження майна внаслідок збройної агресії російської федерації проти України тощо. В той же час, Конституція України у статті 41 гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за позивачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У справі за позовом представника позивача\~ [PERSON] в\~інтересах [PERSON] не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. При цьому у позивача наявний договір купівлі-продажу спірної квартири, але з причин, які зазначені вище, цей документ не надає змоги позивачу беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які представник позивача посилається як на підставу свого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved