Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Остапенко М.А. звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та відповідач з 29.09.2013 року по 25.05.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON] , [INFO] . За весь час спільного життя в них часто виникали конфлікти, в зв`язку з різними поглядами на життя та сімейні стосунки. З травня 2014 року сторони припинили спільне проживання та будь-яке спілкування. Сином відповідач не цікавився, не спілкувався та не приймав участі в його вихованні та утриманні. За рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.05.2015 року з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. до досягнення дитиною повноліття. Також, з нього стягувалися аліменти на утримання позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Станом на 31.12.2022 року відповідач мав заборгованість сплати аліментів в сумі 42435,32 грн. Однак, в липні 2023 року був мобілізований до ЗСУ, тому бухгалтерією військової часини були проведені всі відрахування та була покрита вся заборгованість. В вересні 2021 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [INFO] », а [INFO] народився син [PERSON] . Вихованням та доглядом за дітьми, крім позивача, займається її теперішній чоловік [PERSON] , якого син [PERSON] сприймає та називає татом, оскільки свого батька [PERSON] , він не знає та не пам`ятає зовсім. Відповідач [PERSON] з самого народження сина його життям та здоров`ям не цікавиться, не виявляє бажання з ним спілкуватися та приймати участь в його вихованні, не телефонував, не вітає ні з св`ятами ні з днем народження, тобто самоусунувся від своїх батьківських обов`язків. Ухвалою від 27.06.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 21.08.2024 року до суду надійшов висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . 07.11.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Остапенко М.В. в наданій до суду заяві просила розгляд справи проводити в її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попредньо надав на електронну адресу суду заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Представник третьої особи - служба у справах дітей Жмеринської міської ради в судове засідання не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи в їх відсутність, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити враховуючи таке. Згідно ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому до ухвалення судового рішення судом докладно роз`яснено учасникам наслідки відповідної процесуальної дії. Сторони з 29.09.2013 року по 25.05.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.05.2015 року (а.с.14). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини записана [PERSON] , яка після одруження з [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.16). Від шлюбу з [PERSON] позивач має ще сина [PERSON] , [INFO] (а.с.17). За рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.05.2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн .щомісяця до досягнення сином повноліття (а.с.26-27). За рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.05.2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивача на її утримання стягувалися аліменти до досягнення сином [PERSON] трирічного віку (а.с.15). Відповідно до акту КП Жмеринкакомунсервіс» від 09.05.2024 року, дитина [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] , її чоловіком [PERSON] , братом [PERSON] та дідусем [PERSON] в [ADDRESS] . При опитуванні сусідів виявлено, що [PERSON] знаходиться на утриманні матері, батько [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає (а.с.20). За актом обстеження умов проживання дитині [PERSON] стоворені належні умови для проживання та розвитку, стосунки в сім`ї доброзичливі та позитивні (а.с.21). Позивач [PERSON] має постійне місце роботи, але перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.22). Дитина [PERSON] навчається в 4 а класі КЗ «Жмеринській ліцей №5», батько [PERSON] участі у вихованні сина не бере, не цікавиться його навчанням, не відвідує батьківські збори, не спілкується з вчителями та класним керівником (а.с.23). Вихованням та утриманням дитини займається мати [PERSON] (а.с.24-25). Станом на 01.01.2024 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 16308,66 грн. (а.с.36). Відповідно до висновку затвердженого рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області №334 від 16.08.2024 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] є недоцільним (а.с.98-102). Дослідивши вищезазначені докази, встановлено, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин щодо ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов`язків відносно його дитини. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст.164 СК України, в разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За роз`ясненнями п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь в її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі №331/5427/17). Згідно ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 07.12.2022 року в справі №562/2695/20, від 03.08.2022 в справі №306/7/20, від 11.01.2023 в справі №461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною. Судом під час розгляду справи встановлено, що батько дитини не займається вихованням сина, не цікавиться його життям та духовним розвитком, дитина проживає з матірю, котра бере участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні; батько покинув, визнав що не займається його виховання та не має наміру брати участі в його житті; крім того, під час судового розгляду суд звертав увагу відповідача на положення частин 2,3 ст.150 СК України, згідно яких, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, однак не зважаючи на вжиті заходи відповідач зазначив, що не бажає здійснювати свої батьківські обов`язки. Таким чином, враховуючи те, що відповідачу не чинилися перешкоди брати участь у вихованні сина, він самостійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, і не зважаючи на висновок органу опіки та піклування, який носить рекомендаційний характер і по суті є неповним, суд вважає, що позивач довів та надав суду докази, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які безспірно свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно сина, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, більше того, змінити поведінку батька у кращу сторону на даний час неможливо, що ним безпосередньо стверджено під час судового розгляду і, незважаючи на всі заходи він позов визнав, про що надав відповідну заяву, тому існують всі законні підстави для задоволення позову; разом з тим, роз`яснивши, що батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав у спосіб, визначений ст. 169 СК України. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов обґрунтований, стверджений доказами, які не суперечать один одному, є належним та допустимими та підлягає задоволенню, виходячи із таких норм права, що регулюють зазначені спірні правовідносини. З урахуванням задоволення позову на користь позивача з відповідача слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. (а.с.9).

Outcome: approved