Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат по справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 січня 2024 року між [PERSON] та ТОВ«Маніфою» був укладений договір позики № 67644025, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути таку ж саму суму грошових коштів (4000,00 грн), сплатити проценти та всі інші платежі, пов`язані з виконанням договору. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Маніфою» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного договору є анкета клієнта - фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІТС). ТОВ «Маніфою» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. 13 червня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір факторингу №13-06/2024. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором №6764025 від 14 січня 2024 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . Станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становить 12000,00 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 4000,00 грн; заборгованість за відсотками 8000,00 грн. Відповідачу було надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості. У зв`язку із викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» заборгованість за кредитним договором №6764025 від 14 січня 2024 року в розмірі 12000,00 грн та сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді Білоцерківського місьрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 року справу передано за підсудністю на розгляд Рокитнянському районному суду Київської області. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 18 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 26 березня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, яка належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження шляхом направлення копії ухвали за зареєстрованим місцем її проживання, не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу частини 8 статті 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних усправі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явивсяв судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За змістом частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення. Суд, на підставі статті 280 ЦПК України, постановив провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановлені судом фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 14 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики № 6764025 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором t41965, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, що передбачені кредитним договором. Строк позики 80 днів до 3 квітня 2024 року (п. 2.3.4. Договору). Відповідно до п. 2.4.1. акційна процентна ставка 0,875% на день, діє за умов дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п.3.1.1. Згідно п. 2.4.2. договору, базова процента ставка, фіксована 2,5% на день. Відповідно до п. 3.1.1. договору - у разі недотримання умов визначених в даному пункті, проценти за користуванням позикою за кожен день першого розрахункового періоду. Невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою». Доданий Додаток № 1 до Договору позики № 6764025 від 14 січня 2024 року (Розрахунок за Договором позики), який підписаний сторонами. (а.с. 13-26) Окрім того, міститься Анкета клієнта фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІТС) (а.с. 27-29). Також, в матеріалах справи міститься Довідка-лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення», з якої вбачається, що було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта, а саме: 14 січня 2024 року на суму 4000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.uа 331441129, призначення платежу: зачисление 4000,00 грн на картку [NUMBER] (а.с. 55). В матеріалах справи міститься Довідка про ідентифікацію, з якої вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з якою укладено Договір позики № 6764025 від 14.01.2024, ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): t41965, ідентифікатор введено позичальником 14.01.2024, на номер телефону [NUMBER] (а.с. 51). Встановлено, що відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконує, кредит та проценти не сплачує з моменту отримання коштів, що підтверджується Розрахунком заборгованості за Договором позики № 6764025 від 14 січня 2024 року (а.с. 53). Отже, за Договором позики № 6764025 від 14 січня 2024 року утворилась прострочена заборгованість у розмірі 12000,00 грн, яка складається, із основного боргу (тіла кредиту) в розмірі 4000,00 грн; процентів у розмірі 8000,00 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача. Відповідач станом на дату звернення позивачем до суду не виконав своїх зобов`язань перед кредитором, доказів протилежного суду не надав. Відповідно договору факторингу № 13-06/2024 від 13 червня 2024 року ТОВ«Маніфою» право вимоги за договором позики № 6764025 від 14 січня 2024 року, укладним із [PERSON] , відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (копія договору а.с. 56-65, копія акту приймання-передачі від 13 червня 2024 року а.с. 67, копія витягу з Реєстру боржників до договору факторингу від 13 червня 2024 року а.с. 66). 5 лютого 2025 року позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про сплату боргу в сумі 12000,00 гривень, проте остання залишилась без задоволення (а.с. 71). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також, ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано. Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами ЦПК України суди повинні враховувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у пункті 141 Постанови від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнила свій висновок зроблений у іншій справі таким, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Щодо розрахунку суми заборгованості по вказаними договорами, то суд зазначає таке. Враховуючи те, що вказаний договір про надання позики підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору надання грошових коштів у позику. Тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості у розмірі 4000,00 грн підлягає задоволенню. Судом перевірено правильність нарахування відсотків, з урахуванням висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, та встановлено, що їх розрахунок позивачем зроблено вірно. Отже із відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 12000,00 грн, з яких: 4000,00 заборгованість за тілом кредиту, 8000,00 грн заборгованості за відсотками. Висновки суду щодо розподілу судових витрат На підставістатті 141 ЦПК Українисудові витрати за сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, як передбачено статтею 4 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved