Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

у грудні 2024 року [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулась з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «КРЕДО» (далі по тексту - ТзДВ СК «КРЕДО»), [PERSON] , Фізичної особи - підприємця (далі по тексту - ФОП) [PERSON] , в якому просила суд стягнути на свою користь: - з ТзДВ СК «КРЕДО» частку невиплаченого страхового відшкодування в сумі 3 401,55 грн, моральну шкоду в сумі 3 000,00 грн, судовий збір - 1 211,20 грн; - з [PERSON] суму різниці між виплатою страхового відшкодування та сумою, необхідною для відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, у розмірі 24 419,31 грн, вартість послуг суб`єкта оціночної діяльності за складання звіту в сумі 3 500,00 грн; моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн; - з ФОП [PERSON] моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 17 травня 2024 року за адресою: м. Київ, перехрестя вулиць В. Васильківська та Саксаганського, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів (далі - ТЗ): «KIA RIO», реєстраційний номер [NUMBER] ; «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження. Транспортний засіб «KIA RIO», реєстраційний номер [NUMBER] , належить позивачці на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність водія відповідача [PERSON] транспортного засобу «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер [NUMBER] , який є винуватцем ДТП, була застрахована в ТзДВ СК «КРЕДО» за полісом № 215784378, що діяв на момент ДТП. Вказується, що звіт № 66127, який складено на замовлення ТзДВ СК «КРЕДО» суб`єктом оціночної діяльності - відповідачем [PERSON] , не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може бути використаний як належний документ для визначення розміру збитку. [PERSON] не проводив особисто технічного огляду пошкодженого транспортного засобу, огляд проведено іншою особою. Зазначення у розділі 1 звіту про те, що звіт складено за договором про проведення оцінки матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (КТЗ) з ТДВ СК «КРЕДО» за дорученням власника КТЗ Дороніної К. В. не відповідає дійсності, так як вона не надала такого доручення. Разом з тим, на замовлення позивача 09 червня 2024 року виготовлено суб`єктом оціночної діяльності звіт № 2238 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, який відповідає вимогам чинного законодавства. За звітом № 2238 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача становить 69 228,19 грн, а з урахуванням зносу та без ПДВ на запасні частини та матеріали, - 39 485,73 грн. Відповідач ТзДВ СК «КРЕДО» 19 серпня 2024 року частково здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 36 084,18 грн. Оскільки страховик виплатив 36 084,18 грн, то сума невиплаченого страхового відшкодування повинна становити 3 401,55 грн (39 485,73 грн - 36 084,18 грн). У свою чергу, з відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП, підлягає відшкодуванню 24 419,31 грн різниця між виплатою страхового відшкодування та сумою, необхідною для відновлювального ремонту. Крім того, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню вартість послуги суб`єкта оціночної діяльності за складання звіту в сумі 3 500,00 грн. Відповідач [PERSON] на вимогу відшкодувати завдані збитки не реагує, що негативно позначається на психологічному стані, завдаючи позивачу душевні страждання, моральна шкода до даного відповідача оцінена позивачкою в сумі 3 000,00 грн. Вказується, що відповідач суб`єкт оціночної діяльності [PERSON] своїми навмисними діями під час виготовлення звіту № 66127 створив перешкоду в отриманні належного страхового відшкодування, що спричинило позивачці додаткові хвилювання та душевні страждання, відтак він має виплати моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с.82-85). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін, відповідачам роз`яснено право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали подати відзиву на позовну заяву (а.с.100-101). На адресу реєстрації відповідача [PERSON] , відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи № 124324147 від 10 січня 2025 року (а.с.80), судом направлялася копія ухвали про відкриття провадження у справі. Поштове відправлення повернулось до суду без вручання з відміткою поштового відділення «за закінчення терміну зберігання» від 27 лютого 2025 року (а.с.167). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву. 20 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача ТзДВ СК «КРЕДО» - Чарчаєва А.О. (довіреність а.с.112-115), подала відзив на позовну заяву, в якій ставиться питання про поновлення строку для подачі відзиву на позовну заяву, як на поважність причин пропуску строку посилається на той факт, що ТзДВ СК «КРЕДО» знаходиться на території Запорізькій області, працівники товариства працюють у віддаленому режимі. Суд вважає вказану причину пропуску поважною, що дає підстави для поновлення строку подання відзиву на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву стороною відповідача ТзДВ СК «КРЕДО» заперечуються вимоги до даного відповідача. Вказується, що страховиком повністю виконано зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі. Подальше стягнення додаткових грошових коштів, які не входять до суми страхового відшкодування суперечить законодавству. Позивачем не підтверджено належними доказами спричинення ТзДВ СК «КРЕДО» моральної шкоди, та відповідно до положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода страховиком відшкодовується потерпілій особі у разі ушкодження здоров`я. У зв`язку із зазначеним просить відмовити у задоволенні позовних вимогах до ТзДВ СК «КРЕДО» (а.с.108-144). 27 лютого 2025 року позивачкою подано відповідь на відзив на позову заяву відповідача ТзДВ СК «КРЕДО». У відповіді наводяться позиція позивачки, якою обґрунтуванні позовні вимоги. Вказується, що страховик здійснив розрахунок страхового відшкодування на основі звіту № 66127, який не має юридичної сили, оскільки звіт виконано із грубими порушеннями нормативно-правових актів, згоду на складання даного звіту позивачка не надавала. Оцінювач особисто не складав протокол огляду пошкодженого транспортного засобу, її підпис у протоколі огляду не підтверджує згоди із розрахунком збитку. На претензію щодо виплати недоплаченої суми, ТзДВ СК «КРЕДО» надало відповідь тільки після скарги позивачки до Національного банку України. Затягування відповіді на претензію, необхідність самостійно доводити порушення з боку відповідача ТзДВ СК «КРЕДО», свідчить про неетичну та неправомірну поведінку відповідача. Вказується, що позивачка змушена самостійно доводити порушення з боку страховика, витрачати додаткові ресурси, звертатися до експертів та готувати обґрунтування для судового процесу, що спричинило моральні страждання. Доводи відповідача ТзДВ СК «КРЕДО» щодо необґрунтованості вимоги про відшкодування моральної шкоди, на думку позивача, є безпідставними. (а.с.154-160). 26 лютого 2025 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Москалюк Т.В. (ордер, посвідчення а.с.149 і зв.), подано до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначається, що відповідач не є суб`єктом спірних правовідносин, оскільки здійснює лише оціночну діяльність щодо оцінки матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. Вказується, що у випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ст.1188 Цивільного Кодексу (далі - ЦК) України. Зазначається, що ФОП [PERSON] не є власником, володільцем чи користувачем транспортного засобу; не був учасником дорожньо-транспортної пригоди; не є стороною страхового договору; не має жодних зобов`язань щодо відшкодування шкоди у цих правовідносин. Позивачкою не доведено заподіяння їй відповідачем [PERSON] шкоди; не надано належних і допустимих доказів, які б вказували на наявність вини ФОП [PERSON] та причинно-наслідкового зв`язку між його діями та вказаними позивачкою моральними стражданнями (а.с.145-153). 27 лютого 2025 року позивачкою подано відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] . Вказується, що наданий ним звіт № 66127 містить грубі порушення, що безпосередньо вплинуло на заниження суми страхового відшкодування; ФОП [PERSON] не діяв в інтересах ТзДВ СК «КРЕДО» як незалежний оцінювач. Порушення об`єктивності оцінки призвело до невиплати належної суми страхового відшкодування, що є безпосереднім наслідком його дій. ФОП [PERSON] не може уникнути відповідальності, оскільки його дії безпосередньо спричинили матеріальні збитки позивачці. Вважає дії ФОП [PERSON] неправомірними, з посланням на положення ст. 1166 ЦК України вважає, що шкода, завдана даним відповідачем підлягає відшкодуванню в повному обсязі (а.с.161-165). За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом у форматі повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень дослідженого постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 23 липня 2024 року (справа № 752/11580/24). Судом було встановлено, що 17 травня 2024 року о 07 год 35 хв [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , на перехресті вулиць Великої Васильківської та Саксаганського в місті Києві, порушив вимоги пунктів 2.3 б), 16.11 Правил дорожнього руху України, а саме - був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміни, рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу у русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Kia Rio», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Водія [PERSON] судом визнано винним, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу. (а.с.66,67). У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки останній має право на отримання страхового відшкодування, як потерпіла особа, та наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди в даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. На момент скоєння ДТП автомобіль марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ОСЦПВ) № ЕР 215784378 ТзДВ СК «КРЕДО», страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 160 000,00 грн, франшиза - 3 200,00 грн. (а.с.116). Правовідносини між сторонами склались у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 1961-1V), який діяв на дату ДТП, та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові. За змістом ст.ст.1, 17 Закону України 1961-ІV, ст.981 Цивільного Кодексу України, договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва - поліса. За змістом ст.ст.12, 22 Закону України 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим-юридичним особам страховик відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно ст.ст.28, 29 Закону України № 1961-ІV, різновидом шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, є шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України Відповідно до свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] власником транспортного засобу «КІА RІО», д.н.з. [NUMBER] , є позивач [PERSON] , дата реєстрації - 24 листопада 2016 року (а.с.18,19). На підставі повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку від 21 травня 2024 року (а.с. 118), заяви про виплату страхового відшкодування від 21 травня 2024 року потерпілої особи [PERSON] (а.с. 119), відповідачем ТзДВ СК «КРЕДО» 19 серпня 2024 року складено страховий акт № 3015480-1 про виплату страхового відшкодування, відповідно до якого позивачці визначено страхове відшкодування в сумі 36 084,18 грн; зазначено, що страхова сума розрахована на підставі Звіту № 66127 від 10 червня 2024 року (а.с. 122). 19 серпня 2024 року здійснено страхове відшкодування позивачу у розмірі 36 084,18 грн, що підтверджується платіжної інструкцією № 8903 від 19 серпня 2024 року (а.с.122, 123). На обґрунтування позовної вимоги щодо відшкодування позивачу матеріального збитку, позивачем надано Звіт № 2238 від 09 червня 2024 року (дата оцінки - 17 травня 2024 року) оцінювача ФОП [PERSON] про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу «КІА RІО», д.н.з. [NUMBER] . Замовником вказано [PERSON] . Відповідно до звіту вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача становить 69 228,19 грн; вартість матеріального збитку, що є вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу з ПДВ на запчастини, становить 44 808,88 грн; вартість відновлювального ремонту з урахування зносу без ПДВ на запчастини - 39 485,72 грн (а.с.21-29). З наданого позивачкою до матеріалів справи акта № 2238 технічного огляду транспортного засобу «КІА RІО», д.н.з. [NUMBER] , вбачається, що огляд проведений 07 червня 2024 року, пробіг транспортного засобу вказано 130 859 км. Акт огляду підписано оцінювачем [PERSON] та власником транспорту - [PERSON] (а.с.39,30). Як зазначалось, на підставі замовлення ТзДВ СК «КРЕДО»було складено звіт № 66127 від 10 червня 2024 року (дата оцінки - 17 травня 2024 року) суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «КІА RІО», д.н.з. [NUMBER] . Згідно даного звіту вартість відновлювального ремонту визначена за витратним підходом і становить 66 173,30 грн; вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ (втрати товарної вартості) - 41 873,50 грн. (а.с.46-52). Як вбачається з протоколу № 66127 технічного огляду транспортного засобу «КІА RІО», д.н.з. [NUMBER] , 23 травня 2024 року проведено його огляд, пробіг транспортного засобу вказано 130 497 км. Огляд даного транспортного засобу проведено оцінювачем [PERSON] у присутності власника транспортного засобу - [PERSON] , якою протокол технічного огляду підписано без зауважень (а.с.53). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначено, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Пунктом 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ч.1 п. 1 ч. 2, 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Наданий позивачем звіт № 2238, зроблений за результатами незалежної оцінки ФОП [PERSON] , судом не приймається до уваги, оскільки відповідно до пп. 34.1 - 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Отже, виходячи з наведених положень Закону, позивач мав право на самостійне обрання аварійного комісара, суб`єкта оціночної діяльності або експерта для визначення розміру шкоди лише у тому випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений пунктом 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. При цьому, враховуючи, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ТзДВ СК «КРЕДО» направило свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, то позивач не набув права на самостійне обрання аварійного комісара, суб`єкта оціночної діяльності або експерта для визначення розміру шкоди. В подальшому, після складання страхового акту № 3015480-1 від 19 серпня 2024 року та виплати страхового відшкодування, позивач не скористався своїм правом та не заявив ТзДВ СК «КРЕДО» клопотання про проведення оцінки, експертизи пошкодженого майна, однак звернувся до експерта, якого самостійно обрав, не маючи на це права. Згідно з п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №301/1075/15-ц виснував, якщо страхова компанія у передбачений законом строк направила свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, то особа, якій заподіяно збитки (позивач) не набуває правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди. Отже, враховуючи положення ст.34 Закону та правові висновки Верховного Суду, вважає, що оскільки страховик вчасно направив свого представника для визначення розміру збитків, то у позивача були відсутні підстави для залучення оцінювача [PERSON] . Крім того, при складанні звіту № 2238 не враховані вимоги нормативно-правових актів з оцінки майна. Так, згідно з п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Однак, у порушення п. 5.2 Методики, виклик представника ТзДВ СК «КРЕДО» на огляд пошкодженого автомобіля оцінювачем [PERSON] не здійснювався. За таких обставин, суд доходить висновку, що розмір завданої шкоди був оцінений страховиком та позивачу виплачене страхове відшкодування на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач не скористався своїм правом та не заявив клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи для перевірки розміру виплаченого відшкодування, не спростував визначеного страховиком розміру, а отже не довів, що розмір страхового відшкодування страховою компанією визначений неправильно. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 357/5725/16-ц (провадження № 61-13823св18) та у постанові 25 квітня 2018 року у справі № 301/1075/15-ц (провадження № 61-9399св18). Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення ТзДВ СК «КРЕДО» 3 000,00 грн моральної шкоди необхідно вказати наступне. Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до ст. 23.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» моральна шкода відноситься до шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого. Отже, вимоги щодо стягнення моральної шкоди з ТзДВ СК «КРЕДО» є неправомірними та такими, що не підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню також вимоги до ФОП [PERSON] щодо стягнення з нього моральної шкоди, оскільки в результаті судового розгляду не встановлено завдання позивачу вказаним відповідачем шкоди - правовідносини у цій справі стосуються страхового відшкодування та відшкодування майнової шкоди винною у ДТП особою. Суд погоджується з доводами відповідача ФОП [PERSON] , що він не був учасником дорожньо-транспортної пригоди; не є стороною страхового договору; не має жодних зобов`язань щодо відшкодування шкоди у цих правовідносин. Позивачкою не доведено заподіяння їй даним відповідачем шкоди, не надано належних і допустимих доказів, які б вказували на наявність вини відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між його діями та завданими позивачу моральними стражданнями. Докази щодо неправомірних дій відповідача під час визначення розміру збитків для проведення страхового відшкодування у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Як встановлено судом, розмір франшизи згідно полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № ЕР № 215784378 становить 3 200,00 грн (а.с. 116). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок, підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідач ТзДВ СК «КРЕДО» несе відповідальність в межах ліміту відшкодування - 160 000,00 грн з вирахуванням франшизи та здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі в сумі 36 084,18 грн. Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача відповідно замовленого відповідачем ТзДВ СК «КРЕДО» Звіту № 66127 від 10 червня 2024 року становить 66 173,30 грн. Позивачем заявлено вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення різниці між виплатою страхового відшкодування та необхідною сумою для відновлення пошкоджень, завданих транспортному засобу позивача внаслідок ДТП у розмірі 24 419,31 грн. З урахуванням того, що судом за основу приймається Звіт № 66127 від 10 червня 2024 року при визначенні розміру завданого матеріального збитку позивачу внаслідок ДТП, різниця між фактичним розміром шкоди (66 173,30 грн) і страховою виплатою (36 084,18 грн), що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача, повинна становити 30 089,12 грн. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню кошти у заявленому позивачем розмірі -24 419,31 грн, У свою чергу, відповідачем [PERSON] не надано суду доказів на спростування розрахунку відшкодування, завданої позивачу шкоди. Суд вважає, що правомірною є вимоги до винної у ДТП особи - [PERSON] , щодо стягнення моральної шкоди в сумі 3 000,00 грн. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України. За матеріалами позивач була учасником вищенаведеної ДТП, сама по собі така подія є стресовою ситуацію для її учасників, що тягне душевні хвилювання. Враховуючи характер правопорушення та його наслідки, обсяг страждань позивачки, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] , вина якого у скоєнні ДТП встановлена судом, на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн. Разом з тим, ураховуючи положення ст.ст. 22, 1166 ЦК України, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача збитків останнього, які були понесені за підготовку звіту про оцінку розміру майнової шкоди, виготовленого на замовлення позивача. Аналіз положень ст.ст. 22, 1166 ЦК України, вказує на те, що відшкодувати збитки/завдану шкоду має особа, яка винна у їх заподіянні. Поряд із цим, позивач вказував, що необхідність замовлення звіту позивачем була викликана тим, що позивач не погодився з занадто малим розміром страхового відшкодування, який був розрахований страховиком, тобто саме дії страховика та звіт виготовлений на замовлення страхової компанії змусили позивача прийняти рішення про необхідність залучення ще одного суб`єкта оціночної діяльності. За таких обставин, суд не вважає, що саме дії відповідача [PERSON] призвели до необхідності позивача здійснювати замовлення другого звіту про оцінку, відтак підстав для стягнення саме з відповідача [PERSON] витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку суд не вбачає. За змістом ст. ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями ч. 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 грн, що підтверджено випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 78). Відповідно до ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Відтак суд присуджує стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в сумі 823,61 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: partial