Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

у травні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить витребувати від [PERSON] на його користь транспортний засіб марки «Porsche» модель «Cayenne», 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.12.2006 року він придбав автомобіль марки «Porsche» модель «Cayenne», 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , яким із січня 2017 року користувалася інша особа. Оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 27.12.2016 року серії [NUMBER] знаходився в автомобілі. Позивач додав, що в подальшому він дізнався, що належний йому транспортний засіб «Porsche Cayenne» знятий із реєстрації і переоформлений на незнайому йому особу. [PERSON] зауважив, що вказані дії вчинені без його участі та відома, та ніяких письмових розпоряджень (довіреностей) щодо відчуження транспортного засобу він не оформлював та жодних документів не підписував. Позивач зазначив, що за вказаним фактом 19.06.2017 року він звернувся до Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві із заявою про заволодіння транспортним засобом шляхом обману та зловживанням довірою (шахрайство), за результатами якої 20.06.2017 року відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР № 12017100040008529 та здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Досудове розслідування триває. Зазначав, що згідно з відповіддю Головного сервісного центру МВС України, спірний транспортний засіб марки «Porsche Cayenne» неодноразово перепродавався та останнім актуальним власником є відповідач [PERSON] . З огляду на викладене, [PERSON] просить позов задовольнити. Ухвалою від 16.05.2024 року відкрито провадження в указаній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 47). Ухвалою від 11.09.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 70). В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача надійшло клопотання, в якому адвокат Ісаєнко О.В. просить справу слухати за його відсутності та позов задовольнити. Відповідач належним чином повідомлена про розгляд вказаної справи, в судове засідання не з`явилася, правом на подачу письмового відзиву не скористалася, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надала. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27.12.2016 року за позивачем зареєстровано право власності на транспортний засіб «Porsche Cayenne», 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 27.12.2016 року серії [NUMBER] (а.с.11-11 зворот). Також із судових рішень у справі № 753/14670/19 в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] треті особи: [PERSON] , Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві про визнання недійним договору купівлі-продажу автомобіля, вбачається, що між [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8047/2017/295885 від 18.01.2017 року, за умовами якого позивач продав відповідачу транспортний засіб «Porsche Cayenne», 2012 року випуску, номер [NUMBER] . Дніпровським УП ГУНП у м. Києві за заявою [PERSON] 20.06.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України за № 12017100040008529 щодо неповернення [PERSON] автомобіля «Porsche Cayenne», 2012 року випуску, який наданий йому [PERSON] у користування в січні 2017 року (а.с. 12-14, 14 зворот, 15-19). Відповідно до висновку експертизи КНДІСЕ № 34896/34897/34898/20-32 від 28.04.2021 року підпис, який міститься у договорі купівлі-продажу транспортного засобу № 8047/2017/295885, укладеному 18.01.2017 року між [PERSON] і [PERSON] у графі «Продавець», виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 20-25). Як вбачається з відповіді Головного сервісного центру МВС України, спірний транспортний засіб марки «Porsche Cayenne» в подальшому неодноразово перереєстровувався на нових власників за договорами купівлі-продажу та останнім актуальним власником цього автомобіля зазначено відповідача [PERSON] , перереєстрація на яку, як нового власника, здійснена 09.09.2023 року на підставі договору купівлі-продажу № 7191/23/001970 від 09.09.2023 року (а.с. 34-35). Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди мають враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. ЦК України передбачено одними зі способів захисту порушених прав віндикацію або реституцію. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-2407цс15 зроблено висновок, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. До того ж одна з умов застосування віндикаційного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів». В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Отже, факт того, що [PERSON] не підписував договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8047/2017/295885 від 18.01.2017 року, згідно з яким, спірний автомобіль вибув з його власності вперше, та під час його укладення присутній не був, що у свою чергу свідчить про відсутність у нього волевиявлення на відчуження автомобіля, матеріалами справи доведено. Зокрема зазначені обставини підтверджуються наявним у матеріалах справи висновком експерта КНДІСЕ, у якому детально викладено хід та методи дослідження та відображено, за якими ознаками експертами встановлено, що підпис у договорі виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Жодних доказів, які б спростовували вказаний висновок експерта, суду не надано. Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для витребування спірного автомобіля з чужого незаконного володіння [PERSON] , яка зазначена теперішнім його юридичним власником, адже встановлено, що договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8047/2017/295885 від 18.01.2017 року згідно з яким транспортний засіб марки «Porsche» модель «Cayenne», 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , вперше відчужено, позивачем не підписувався, та була відсутня воля [PERSON] на його відчуження. Тобто цей договір не створив жодних юридичних підстав для подальшого відчуження транспортного засобу та переходу в кінцевому результаті права власності на спірний автомобіль до відповідача. Відповідно до ч. ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку із чим, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачена сума судового збору в загальному розмірі 16 654,00 грн, що підтверджується квитанціями № LRS3-QSZZ-98AEта № E8BU-81KS-7EKE (а.с. 8,40). На підставі викладеного,

Outcome: approved