Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики (борговою розпискою) від 02 лютого 2021 року в сумі 60000 грн.; проценти за неповернуту позику в сумі 31132 грн. 53 коп.; інфляційні втрати в сумі 24393 грн.; три відсотки річних в сумі 5104 грн. 10 коп. В обґрунтування цих вимог зазначив, що 02 лютого 2021 року він надав [PERSON] у позику кошти в сумі 60000 грн., строком до 01 листопада 2021 року, про що було складено та підписано письмовий договір позики. В порушення взятих на себе зобов`язань, позичальником грошові кошти повернуті не були, на відповідні звернення з приводу їх повернення, відповідач жодним чином не реагує, що змушує позивача звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року вказану справу прийнято до провадження суддею Аліменко Ю.О. та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду, через систему «Електронний суд», заяву про розгляд справи у його відсутність в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надала. Так, судові повістки про виклик відповідачки [PERSON] надсилались судом за зареєстрованим місцем проживання останньої, а саме: [ADDRESS] та [ADDRESS] , про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Конверти із судовою повісткою про виклик до суду повернулися на адресу суду із відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», тому судом було вжито заходів щодо повідомлення відповідача про місце, дату і час судових засідань, призначених на 03.03.2025 та 15.04.2025, шляхом оголошення про виклик особи до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Однак, відповідач про причини неявки суд не повідомила, заперечень з приводу поданого позову не надала. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно частини четвертої статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13. Факт укладення між сторонами договору позики підтверджується письмовим договором позики, згідно якого відповідач [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в розмірі 60000 грн., які зобов`язується повернути до 01.11.2021 року. Договором також погоджено, що за кожен день прострочки відповідач [PERSON] сплачує штраф в розмірі 2 відсотків від розміру позики. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 599 цього ж Кодексу, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 545 ЦК України визначено, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Борговий документ, тобто договір позики відповідача [PERSON] , який датований 02.02.2021 року до Калинівського районного суду Вінницької області представлений позивачем [PERSON] , на договорі напис про повернення боргу відсутній. За таких обставин, позовна вимога про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 60000 грн. підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Вказана норма знайшла своє відображення у правовій позиції Верховного суду України, відображеній в постанові від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15. З урахуванням цього, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути проценти за неповернуту позику в сумі 31132 грн. 53 коп.; інфляційні втрати в сумі 24393 грн.; три відсотки річних в сумі 5104 грн.10 коп. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп., що підтверджується документально. Згідно частин першої, шостої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача на користь позивача повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 968 грн. 96 коп. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved