Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

20.01.2025 до Автозаводського районного суду міста Кременчука надійшов позов ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 26.04.2021 у особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» Якішев Д.Е. подав заявку на отримання кредиту № 5111547. Відповідачу направлене електронне повідомлення (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введені якого останній підтвердив прийняття умов кредитного договору № 5111547 від 26.04.2021. Таким чином, відповідач уклав договір споживчого кредиту № 5111547 від 26.04.2021 та на підставі платіжного доручення були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7100 грн. Кредитний договір № 5111547 від 26.04.2021 укладений строком на 30 днів. Однак, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. У подальшому 10.08.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги № 06Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 5111547 від 26.04.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно до якого сума боргу перед новим кредитором становить 32305 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7100 грн; заборгованість за відсотками - 24495 грн; заборгованість за комісійними винагородами - 710 грн. На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на суму 32305 грн, судовий збір розмірі 2422 грн 40 коп та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Ухвалою судді від 31.01.2025 відкрите провадження, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, разом з тим, в прохальній частині позову просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином на підставі ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідач 19.02.2025 надав суду відзив на позов, зазначаючи, що позивачем не надано належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» має право грошової вимоги до [PERSON] та стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 5111547, укладеним між Відповідачем та ТОВ «Мілоан». Нарахування заборгованості за кредитним договором №5111547 від 26.04.2021 в сумі 32305 грн проведене позивачем з порушеннями Закону України «Про споживче кредитування», яка не має перевищувати 9230 грн та складається з: 710 грн (тіло кредиту) та 2130 грн (відсотки за користування кредитом). Просив врахувати при розгляді справи поданий відзив на позовну заяву та відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції Україниправа і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, із власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлює, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина 2 ст. 11 ЦК України) У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17, від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Ст. 1054 ЦК України\~встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, у спорах про стягнення кредитної заборгованості предмет доказування становлять: факт укладення договору, досягнення згоди та ознайомлення сторонами з істотними умовами договору (зокрема, щодо суми кредиту, строків та умов його повернення, сплати процентів за користування кредитом та відповідальності за порушення умов договору), а також факт надання кредитних коштів. Судом встановлено, що 26.04.2021 в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» Якішев Д.Е. подав заявку на отримання кредиту № 5111547. Відповідачу направлене електронне повідомлення (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введені якого відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного Договору № 5111547 від 26.04.2021. Таким чином відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 5111547 від 26.04.2021, на підставі платіжного доручення перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7100 грн. Кредитний договір № 5111547 від 26.04.2021 укладений строком на 30 днів. Однак відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. У подальшому 10.08.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги № 06Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 5111547 від 26.04.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс». Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором становить 32305 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7100 грн; заборгованість за відсотками - 24495 грн; заборгованість за комісійними винагородами становить 710 грн. Як зазначалося, згідно положень\~ст. 1054 ЦК України\~банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. З наданого позивачем звіту-рахунку (розрахунку), як на підтвердження своїх позовних вимог, судом не встановлено, що позивачем надано відповідачу кредитні кошти на підставі укладеного договору, їх розміру та наявної заборгованості, а отже не є достатнім та належним доказом на підтвердження позовних вимог. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1\~ст. 80 ЦПК України). Ст. 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, позивач не довів належними та достатніми доказами отримання відповідачем кредитних коштів та наявність заборгованості у зазначеному ним розмірі, а тому суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є не доведеними та такими, що задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі частини 2 ст. 247 ЦПК України.

Outcome: dismissed