Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 33164,4 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 20 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №1862441 від 20.04.2024. 4 вересня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» укладено договір факторингу №04092024, відповідно до умов якого право вимоги, зокрема, за договором №1862441 від 20.04.2024 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП». Відповідно до п. 1.2 договору відповідачка отримала кредит у розмірі 10000 грн. Відповідачка не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та штрафами відповідно до умов кредитного договору, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором №1862441 від 20.04.2024 станом на 04.09.2024 становить 33164,40 грн., яка складається з: 10000, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1150,00 грн. заборгованість за комісією за надання кредиту; 5000,00 грн. заборгованість за несплату штрафів; 17014,40 грн. заборгованість за нарахованими процентами. У зв`язку з зазначеним ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» просить суд стягнути з відповідачки зазначену вище заборгованість за кредитним договором №1862441 від 20.04.2024 та судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн., та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2025 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачка відзив на позовну заяву не надала. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи шляхом направлення тексту судової повістки на електронну адресу представника та в електронний кабінет позивача, у судове засідання не з`явилася. У позові наявне клопотання про здійснення розгляду справи за відсутності представника позивача. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, повторно в судове засідання не з`явилася. Судом надіслане повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання відповідача, що встановлена в порядку передбаченому ч.ч. 6, 7\~ст.187 ЦПК України, однак поштова кореспонденція повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», іншої адреси відповідача суду не повідомлено. В силу приписів п.4 ч.8\~ст.128 ЦПК України\~така поштова кореспонденція вважається врученою належним чином. Відповідачка [PERSON] в судове засідання 29 квітня 2025 року повторно не з`явилася. При цьому, 29 квітня 2025 року о 8.48 год. через канцелярію суду надійшла заява, в якій зазначає, що не може з`явитись на розгляд справи, так як буде у відрядженні за межами Закарпатської області. Також в заяві вказує, що позов не визнає і заперечує проти задоволення такого. Суд констатує, що відповідачка [PERSON] за час перебування справи в провадженні суду не з"явилася у жодне із призначених судом судових засідань, хоча належним чином повідомлялася про проведення судових засідань в порядку вимог ст.ст.128, 130 ЦПК України. Звертаючись із заявою 29 квітня 2025 року не надала суду доказів поважності причини неявки у судове засідання, відсутні докази того, що остання перебуває у відрядженні, як на це вказує. Також судом зауважується, що відповідачкою [PERSON] була подана заява також 20.02.2025, в якій вона вказала на неможливість явки в судове засіданя через хворобу, просила відкласти судове засідання та надати їй змогу ознайомитись з матеріалами справи. Разом з цим, не надала суду доказів поважності причини неявки у судове засідання 20.02.2025. З моменту перебування справи в провадженні суду - з 22 січня 2025 року відповідачка не надала суду ні відзиву на позовну заяву, ні доказів на підтвердження обставин, про які зазначає в заявах про відкладення, також не забезпечила явку свого представника до суду, хоча суд вважає зазначений строк достатнім для забезпечення участі представника в судове засідання. Розглянувши заяву відповідачки про відкладення розгляду справи 29 квітня 2025 року з огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення такої та визнає причину неявки відповідача в судове засідання неповажною, останньою не додано до заяви про відкладення судового засідання належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причин її неявки в судове засідання 29 квітня 2025 року, такі дії відповідача направлені на затягування розгляду справи і виходячи із того, що справа розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення у відсутності відповідача по наявним у справі доказам. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, зважаючи на таке. Судовим розглядом встановлено, що 20 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №1862441. Даний кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора «118707». Відповідно до п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цих договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Пунктом 1.2 договору встановлено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 10000,00 грн. Кредит надається загальним строком на 343 днів за умови виконання Позичальником Графіку платежів з 20.04.2024 (дата надання кредиту). Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється: графіком платежів (п. 1.3). Відповідно до п. 1.5 договору загальні витрати Позичальника за кредитом складають 39468.00 грн. Денна процентна ставка складає (39468.00 грн. / 10000.00 грн.) /343 днів * 100% = 1.15%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 11565.28 відсотків річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника складає 49468.00 грн. Загальні витрати Позичальника за кредитом, денна процентна ставка та орієнтована реальні річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредит; розраховані з припущення, що Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку ті Позичальник виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема здійснитиперіодичні платежі в останній день кожного розрахункового періоду (дату платежу) відповідно до Графіку платежів. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню, зокрема у випадку часткового дострокового погашення заборгованості, прострочення виконання або несвоєчасного виконання ним зобов`язань та в інших випадках, крім тих, коли законодавством прямо вимагається таке оновлення. Комісія за надання кредиту: 1150.00 грн., яка нараховується за ставкою 11.50 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Сума комісії може складати менш ніж 11.50 відсотків від суми кредиту, якщо внаслідок поділу цієї суми на кількість розрахункових періодів/кількість платежів згідно графіку платежів, утворюється не ціле число (дріб). В такому разі дріб округлюється до цілого числа в меншу сторону. Сума цілого числа помножена на кількість платежів згідно графіку платежів становить розмір комісії за надання кредиту визначений цим пунктом (п.1.5.1). Крім цього, сторони погодили, що проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 511.00 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом (п.1.5.2). Пунктом 1.5.3 визначено, що проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511.00 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів. Нараховані згідно п.1.5.2 та 1.5.3 Договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть: 38318.00 грн. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування та сплати комісій та процентів, а також тіла кредиту встановлені п.п.2.2.2,2.2.3 цього Договору (п.1.6). Відповідно до п. 3.3.2 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. цього Договору та Графіком платежів. Додатком №1 до договору про споживчий кредит №1862441 від 20.04.2024 є графік платежів погоджений сторонами, а додатком 2 заява на отримання кредиту №1862441. Крім цього, відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, що містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), в якому викладена інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; щодо порядку повернення кредиту; додаткова інформація та інші важливі правові аспекти. Паспорт споживчого кредиту відповідачем також підписаний електронним підписом - одноразовим ідентифікатором «584945» 20.04.2024. Також судом встановлено, що 4 вересня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» укладено договір факторингу №04092024, у відповідності до умов клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором (п.1.1). Відповідно до витягу з акту приймання передачі прав №1 від 04.09.2024 до договору факторингу №04092024 від 4 вересня 2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] , за договором №1862441 у сумі 33164,4 грн., з яких 10000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1150,00 грн. заборгованість за комісією за надання кредиту; 5000,00 грн. заборгованість за несплату штрафів; 17014,40 грн. заборгованість за нарахованими процентами. Даними відомості про щоденні нарахування та погашення підтверджено той факт, що відповідачка [PERSON] користувалася кредитними коштами. Згідно виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» є надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення). Позивач, вказуючи на ухилення відповідачки від виконання своїх зобов`язань і непогашення заборгованості за кредитним договором, що є порушенням його законних прав та інтересів, звернувся до суду за захистом таких з позовом про стягнення заборгованості. Таким чином, спір у даній справі виник у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання з повернення кредитної заборгованості. Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права. Згідно з ч. 1 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.ч.12, 13 ст.11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст ст.ст.633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 611\~ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом установлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» виконало свої обов`язки за договором про споживчий кредит №1862441 від 20 квітня 2024 року та надало відповідачці кредит в сумі 10000,00 грн., однак відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим має заборгованість у сумі 33164,40 грн., яка складається з: 10000, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1150,00 грн. заборгованість за комісією за надання кредиту; 5000,00 грн. заборгованість за несплату штрафів; 17014,40 грн. заборгованість за нарахованими процентами. Також судом установлено, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» набуло право грошової вимоги до відповідачки за договором про споживчий кредит №1862441 від 20 квітня 2024 року, на підставі Договору факторингу №04092024 від 4 вересня 2024 року. Згідно зі ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до вимог ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст.\~517\~ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст.\~518\~ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Відповідно до ст.\~1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», ні на рахунки попереднього кредитора. Доказів зворотного суду не надано. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, суд, зважаючи на те, що позивач, який отримав право вимоги від відповідача за договором відступлення прав вимоги, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні означеного попередньо договору факторингу. У даному\~випадку позивач,\~як новий\~кредитор,\~просить стягнути\~з відповідачки\~на свою\~користь борг\~за договором\~кредиту №1862441 від 20.04.2024, який станом\~на 04.09.2024 становить 33164,40 грн. і складається з: 10000, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1150,00 грн. заборгованість за комісією за надання кредиту; 5000,00 грн. заборгованість за несплату штрафів; 17014,40 грн. заборгованість за нарахованими процентами. Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Відповідачка у\~судове засідання\~не з`явилася,\~доказів,\~які б\~спростовували наведений\~позивачем розрахунок\~заборгованості за\~договором кредиту №1862441 від 20.04.2024, чи підтверджували факт погашення нею заборгованості на рахунок первісного кредитора чи його правонаступника суду не надала, як і доказів того, що на платіжні картки, які є у її користуванні і на які ТОВ «ФК Незалежні фінанси» могло здійснити перерахування коштів у сумі 10000,00 грн на виконання умов вищевказаного договору, кошти не надходили, а тому такий розрахунок береться судом до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем, а саме: заборгованості за тілом кредиту, нарахованими процентами та комісією, розмір та порядок сплати якої визначено умовами кредитного договору та погоджено із відповідачкою при його укладенні. Щодо стягнення нарахованого штрафу у розмірі 5000,00 грн, то суд зазначає, що відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24 лютого 2022 року, який триває донині. З огляду на вказані норми, позичальник (відповідач) звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафів) та інших платежів у період дії в Україні воєнного стану, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] штрафу в сумі 5000,00 грн до задоволення не підлягають. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи з умов договору про надання споживчого кредиту, укладеного між сторонами 20 квітня 2024 року та підписаного відповідачкою одноразовим ідентифікатором, беручи до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачкою, приходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1862441\~від 20.04.2024у розмірі 28164,40 грн, з яких: 10000, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1150,00 грн. заборгованість за комісією за надання кредиту; 17014,40 грн. заборгованість за нарахованими процентами. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору в розмірі 2059,04 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною шостою ст.137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п.п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги №1 від 11 листопада 2024 року, укладений між ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та адвокатом Боденко А.А., відповідно до п.3.1 якого за послуги щодо надання правової допомоги, клієнт виплачує адвокату гонорар, серед іншого, у наступному розмірі: 7000,00 грн за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ХВ №002494 від 14 квітня 2021 року, ордер серії АХ №1229310 від 1 січня 2025 року на представництво адвокатом Боденко А.А. інтересів ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» у Великоберезнянському районному суді Закарпатської області на підставі договору про надання правової допомоги №1 від 11 листопада 2024 року; детальний опис робіт від 28 листопада 2024 року, виконаних адвокатом на виконання договору про надання правової допомоги №1 від 11 листопада 2024 року, в п.8 якого зазначено виконані роботи з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] (4 год) вартістю 7000,00 грн; акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №1 від 28 листопада 2024 року, в п.8 якого відображено надану послугу з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] (4 год), загальною вартістю 7000,00 грн. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п.88 рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд прийшов до висновку, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним, даний спір є типовим, простим, не потребує глибокого аналізу судової практики чи правових висновків Європейського суду з прав людини, тому враховуючи професійну підготовку адвоката, який є фахівцем у галузі права, не становить значної складності. За таких обставин, виходячи із предмета позову та конкретних обставин справи та їх складності, зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат та виходячи із критерію реальності адвокатських послуг, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФК «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до суми 3500,00 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.

Outcome: partial