Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Товариство із обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" звернулося до суду із позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 30 400 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] , 20.05.2024 року укладено Кредитний договір (оферти) № 20.05.2024-100001847. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 10000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 20.05.2024, строком на 98 днів. [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 27.02.2025 року, утворилася заборгованість у розмірі 30 400 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000,00 грн, по процентам в розмірі 14 700 грн, комісії - 700 грн., неустойки - 5000 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ "Споживчий центр". Ухвалою судді від 28.02.2025 відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 27.03.2025 року о 09.00 год. В судове засідання представник позивача ТОВ "Споживчий центр" не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, позивач просить суд розглядати справу за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про про розгляд справи у її відсутність, позов визнала частково, сплатила в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 15 000 грн., заперечувала проти стягнення з неї неустойки в сумі 5000 грн. та комісії в сумі 700 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази відповідно до ст.89 ЦПК України, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.05.2024 року між [PERSON] та ТОВ "Споживчий центр" було укладено кредитний договір (оферта) № 20.05.2024-100001847, відповідно до якого товариство надало позичальнику кредит у розмірі 10000 грн, а позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в строк до 25.08.2024 року (п.6.1 Пропозиції, п.4 Заявки). Строк кредитування складає 98 днів з дати його надання. При цьому процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за 1 день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. п. 7 Заявки Кредитного договору № 20.05.2024-100001847 - Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 7 % від суми Кредиту та дорівнює 700 грн. п.13 Заявки - Неустойка -100 грн., що нараховується за кожен день невиконання /неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 20.05.2024-100001847 від 20.05.2024 року заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором не погашена, заборгованість складається зі: 10000 грн суми заборгованості за тілом кредиту; 14700 грн суми заборгованості за процентами, 700 грн -комісія, 5000 грн -неустойка, разом 30400 грн. Розрахунок неустойки суду не надано. З квитанції наданої відповідачкою видно, що нею в добровільному порядку сплачено заборгованість за кредитним договором № 20.05.2024-100001847 від 20.05.2024 року в сумі 15000 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Частиною 1 ст.634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 3, 5, 6, 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України). На підставі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, оскільки заборгованість за кредитним договором № 20.05.2024-100001847 від 20.05.2024 року відповідачкою сплачена в добровільному порядку частково в сумі 15 000 грн, а саме в повному обсязі сплачена заборгованість за тілом кредиту в сумі 10 000 грн. та частково сплачена заборгованість за процентами в сумі 5000 грн., на час ухвалення рішення суду заборгованість за процентами складає 9700 грн, тому у суду є підстави для стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку. Відповідачкою заперечується нарахування неустойки в сумі 5000 грн. та комісії в сумі 700 грн. Щодо нарахування неустойки суд зазначає наступне. Так, відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі закон). Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (див. постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Оскільки неустойка за кредитним договором нарахована за період з 20.05.2024 року по час подачі позову (розрахунок заборгованості неустойки позивачем не надано), тому [PERSON] звільняється від обов`язку її сплати на користь ТОВ «Споживчий кредит». З цих підстав позов в частині стягнення з [PERSON] неустойки в сумі 5000 грн. задоволенню не підлягає. Щодо вимог про стягнення комісії. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту. Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. У паспорті споживчого кредиту, який підписаний позичальником, у розділі щодо орієнтованої реальної вартості кредиту міститься графа "Платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення кредиту". У цій графі міститься рядок «Комісія за надання кредиту», в якій передбачено одноразову сплату комісії в розмірі 700 грн. за надання кредиту. Також в наступних строках вказано про відсутність витрат за послуги які можуть змінюватися протягом строку дії договору, відсутність платежів за послуги посередника, за додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для укладення договору, отримання кредиту. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 року у справі №363/1834/17 (провадження 14-53цс21) зазначила про таке. Закон № 1734-VIII (ЗУ Про споживче кредитування) у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. В цьому висновку Велика Палата Верховного суду зауважує, що згідно п. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року, що набрав чинності 19 жовтня 2019 року і положення якого зберігають свою чинність на день перегляду рішення суду першої інстанції), пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» виклали в такій редакції, згідно якої до загальних витрат за споживчим кредитом відносять витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цими ж змінами починаючи з 19 жовтня 2019 року визначено у частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Договір про надання кредиту № 20.05.2024-100001847 від 20.05.2024 року споживачу [PERSON] передбачає одноразову сплату комісії за надання кредиту у розмірі 700 грн. Наведені приписи ЦК України, ЗУ «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору прямо не вказували на недійсність умови кредитного договору про встановлення комісії за надання кредиту. Станом на час укладення кредитного договору частина перша статті 1 та частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачали можливість встановлення комісії за отримання (надання) кредиту. А тому суд вважає, що позов в частині вимог про стягнення комісії в сумі 700 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення в сумі 10 400 грн., тобто позов задоволено на 34,21 %. Отже, враховуючи пропорційність задоволення позову, суд вважає, що з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 828,70 грн.

Outcome: partial