Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

І. Позиції сторін Аргументи позивача 25 листопада 2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - Товариство), подана 23 листопада 2024 року, до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що: - 09 серпня 2023 року [PERSON] звернувся до Товариства з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (далі - Анкета-заява); - на підставі укладеного договору Товариство надало [PERSON] кредит у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку; - свої зобов`язання за кредитним договором [PERSON] порушив, унаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 44 310,45 гривень, з яких: 34 995,09 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 9 315,36 гривень - заборгованість за простроченими відсотками. Позиція відповідача [PERSON] на позовні вимоги не відреагував, про судовий розгляд справи був повідомлений належним чином, у тому числі через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. ІІ. Процесуальні дії суду 09 грудня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, у якій визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 12 грудня 2024 року суд направив на адресу [PERSON] ухвалу про відкриття провадження у справі. Поштовий конверт, яким відповідачеві на його зареєстроване місце проживання суд направив ухвалу про відкриття провадження у справі, повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання від 12.01.2025 стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0610217513971 (а.с. 67-68). Суд зауважує, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Окрім того, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника - суду. Також суд повідомляв [PERSON] про розгляд справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (а.с. 71). З огляду на викладене, суд ужив всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи. Проте відповідач у встановлений судом строк заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмовий відзив на позов не подав. За таких обставин, суд вирішує справи за наявними матеріалами відповідно до положень частини п`ятої статті 279 і частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд 09 серпня 2023 року [PERSON] підписав Анкету-заяву (а.с. 45-56). Підписанням Анкети-заяви [PERSON] підтвердив, що відповідно до статті 634 Цивільного кодексу України приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Система переказів PrivatMoney», «Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях Банку)», «Автоплатежі», «Сервіс BankID» Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови і правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою: https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання Анкети-заяви, які разом становлять змішаний договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати (пункт 8 Анкети-заяви) Відповідно до п. 9 Анкети-заяви встановлені такі істотні умови договору «Кредитні картки»: кредитодавець - Товариство (підпункт 9.1. пункту 9 Анкети-заяви); тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія; тип платіжної картки - картка «Універсальна»; розмір кредитного ліміту не перевищує: 200 000,00 гривень для карт «Універсальна»; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту - споживчі цілі (підпункт 9.2. пункту 9 Анкети-заяви); процентна ставка - 42,0 % річних для карт «Універсальна»; щомісячна комісія за обслуговування миттєвої золотої картки «Універсальна» 20 грн, екв (підпункт 9.3. пункту 9 Анкети-заяви); повернення кредиту здійснюється шляхом: внесення клієнтом грошових коштів у готівковій або безготівковій формі безпосередньо на відповідний балансовий рахунок Банку для обліку заборгованості № 2909 в такі строки і в таких розмірах: - в сумі процентів, які підлягають сплаті за цим договором; датою сплати є перше число календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредиту, наданого банком відповідно до умов цього договору; - в розмірі мінімального обов`язкового платежу; датою сплати є останнє календарне число (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредиту, наданого банком відповідно до умов цього договору (підпункт 9.4. пункту 9 Анкети-заяви). кошти, отримані від клієнта для погашення заборгованості за кредитом, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором в повному обсязі, насамперед направляються для погашення: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту (тіло кредиту) та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту (тіло кредиту) до оплати та проценти до сплати по кредиту; у третю чергу - пеня згідно з п. 2.1.1.8.1 цього договору, проценти від суми неповернутого кредиту в строк згідно з п. 2.1.1.2.12 цього договору та інші платежі відповідно до цього договору (підпункт 9.6. пункту 9 Анкети-заяви); комісія за проведення платіжної операції - сума платіжної операції, помножена на %, що відповідає тарифу за одну операцію (підпункт 9.7. пункту 9 Анкети-заяви). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] виданою Товариством 01.10.2024 за р. № 0000003819881527, кредитний ліміт становив: - з 09.08.2023 до 11.01.2024 - 0,00 гривень; - з 11.01.2024 до 01.05.2024 - 35 000,00 гривень; - з 01.05.2024 - 0,00 гривень (а.с. 35). Згідно з довідкою, виданою Товариством 01.10.2024 за р. № 0000003819878775 (а.с. 34), [PERSON] були видані такі кредитні картки: - Картка «Універсальна», дата відкриття 09.08.2023, термін дії 07/27; - Картка «Універсальна», дата відкриття 05.10.2023, термін дії 09/27; - Картка «Універсальна», дата відкриття 11.01.2024, термін дії 06/28. Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 09.08.2023, складеним Товариством, станом на 24.09.2024 заборгованість [PERSON] становить 44 310,45 гривень, з яких: 34 995,09 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 9 315,36 гривень - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 29-31). Згідно з випискою за договором № б/н за період з 09.08.2023 до 01.10.2024 баланс на початок періоду 0,00 гривень, баланс на кінець періоду - -44 310,45, усього витрат 54 201,34 гривень, усього надходжень 9 890,89 гривень. Перша дата операції відповідно до виписки - 19 серпня 2023 року (а.с. 36-39). ІV. Мотиви суду Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 4 ЦПК України). Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є примусове виконання обов`язку в натурі. Між сторонами у справі виникли правовідносини щодо виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання Анкети-заяви) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частини перша, друга статті 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Особові рахунки та виписки з них обов`язково мають складатися на паперових та/або електронних носіях. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками позичальника можуть бути належними і допустимими доказами щодо заборгованості за кредитним договором. У постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 464/3214/16 Верховний Суд виснував, що по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, зокрема, позикодавцем, з метою визначення суми боргу з урахуванням умов договору, періоду користування кредитними коштами тощо, з яким суд може погодитись або ж навести свій розрахунок, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. У постанові від 30 листопада 2022 року в справі № 334/3056/15 Верховний Суд зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. V. Оцінка суду У справі, що розглядається, [PERSON] шляхом підписання Анкети-заяви отримав у Товариства кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. В Анкеті-заяві визначені процентна ставка (42,0 % річних для карт «Універсальна»), строки погашення кредиту, відповідальність за умов договору, розмір комісій за проведення платіжної операції, черговість погашення вимог за кредитним зобов`язанням. На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором Товариство надало розрахунок заборгованості за договором станом на 24.09.2024 та виписку за банківським рахунком відповідача від 01.10.2024 за період з 09.08.2023 до 01.10.2024. Поданий Товариством розрахунок суд відхиляє, адже він не є належним доказом наявності боргу за кредитним договором. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення дій одної сторони (банку). Також він є внутрішнім документом Товариства та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачеві, на який строк, правильність нарахування відсотків, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Водночас виписку про рух коштів по картці відповідача суд приймає як доказ кредитної заборгованості, адже вона підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, містить записи про операції, здійснені відповідачем протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій. Згідно з указаною випискою розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 44 310,45 гривень, з яких: 34 995,09 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 9 315,36 - заборгованість за простроченими відсотками. Доказів повернення [PERSON] кредитних коштів матеріали справи не містять. VІ. Висновки суду Товариство пред`явило вимогу про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 44 310,45 гривень, на підтвердження якої надало належні, допустимі, достовірні і достатні докази. Доказів погашення зазначеної заборгованості [PERSON] не надав, чим порушив права Товариства. З огляду на викладене, суд задовольняє позов повністю. VІІ. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Позивач сплатив судовий збір в сумі 2 422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № BOJ65B43MS від 25.10.2024 (а.с. 57). Доказів понесення інших витрат сторони не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved