Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

У березні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу сторін, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося, тому що вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, фактично шлюбні відносини між ними припинені з січня 2025 року. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливими та суперечать інтересам сторін. 20.03.2025 судом ухвалено розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, запропоновано відповідачці повідомити суд свою позицію щодо можливості розірвання шлюбу та протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі скласти відзив на позов, повідомити про можливе відновлення дошлюбного прізвища. Відповідачка про судовий розгляд справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місце проживання; повідомлення суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви і доданих до неї документів у справі нею отримано 04.04.2025 (а.с. 14). Відзиву на позов не складала. Відповідачка погоджується на розірвання шлюбу, не заперечує про розгляд справи за її відсутності. На відновлення дошлюбного прізвища не вказує (а.с. 7). Суд встановив, що 27.02.2020 між сторонами зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище із " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с. 5). Сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). Сторони не підтримують подружніх стосунків із січня 2025 року, не ведуть спільне господарство, мають різні погляди на сімейне життя. Подальше збереження їх шлюбу неможливе. Згідно до ч. 1 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України далі СК). За таких обставин суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їх дитини, а відтак позовні вимоги про розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ч. 1 ст. 113 СК). Відповідачка не вказує на необхідність відновлення дошлюбного прізвища. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено 1211,20\~грн судового збору (а.с. 6), а відповідачка визнала позов повністю, то позивачеві згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути з державного бюджету 50 % відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 605,60 грн (1211,20\~* 50 %), а решту 605,60 грн стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved