Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

13 листопада 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування на нерухоме майно. У позовній заяві посилався на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка загальною площею 7,131\~га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, яка належала на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-2438 від 24 жовтня 2011 року. Спадщину , після смерті [PERSON] прийняв позивач рідний син [PERSON] та онук [PERSON] , подавши відповідні заяви про прийняття спадщини. Звернувшись до Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області з наміром оформити свої спадкові права на належну частку спадкового майна, позивач дізнався, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у нього відсутній оригінал державного акту про право приватної власності на землю на ім`я спадкодавця, свідоцтво про право на спадщину втрачене, крім того є також інший спадкоємець за законом, що прийняв спадщину, іншої черги спадкування, що реалізував свої права шляхом оформлення свідоцтва про право на спадщину на інше майно не охоплене заповітом. Так дійсно позивач не має оригіналу державного акту, свідоцтва про право на спадщину оскільки та у розпорядженні є лише копія. Посилаючись на вищевикладене просив визнати за ним у порядку спадкування за законом на земельну ділянку загальною площею 7,131\~га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, яка належала на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-2438 від 24 жовтня 2011 року. Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяви про розгляд справи без їх участі та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , свідоцтво про смерть [NUMBER] від 28.10.2020 року видане Виконавчим комітетом Червоненської селищної ради Андрушівського району Житомирської області. Як видно із спадкової справи відкритої до майна померлої [INFO] [PERSON] , позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері та отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна земельну ділянку (відмінну від спірної). Разом з тим, після смерті [PERSON] залишилось інше спадкове майно, а саме земельна ділянка загальною площею 7,131\~га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Сухоєланецької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, яка належала на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-2438 від 24 жовтня 2011 року. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Інші спадкоємці першої черги від прийняття спадщини відмовилися. Відомостей про існування осіб, що мали б право на обов`язкову частку у спадщині, судом не встановлено. Разом з тим у позивача відсутній оригінал правовстановлюючих документів на спадкове майно, через що він не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Але прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. У силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Потреба у застосуванні такого способу виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджено відповідними доказами, не визнається іншими особами або ними оспорюється (пункт 37 Постанови № 5 Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Отже, у разі втрати, пошкодження або відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця, та неможливістю у зв`язку з цим отримати свідоцтва про право на спадщину за законом, права спадкоємців можуть бути захищені в судовому порядку у спосіб, визначений ст. 392 ЦК України. Згідно з п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до цього Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно положень ч.4 ст. 200 та ч.4 ст.206 ЦПК України, суд у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.. Суд приходить до висновку, що визнання права власності за позивачем на спадкове майно не порушить прав інших осіб, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Outcome: approved