Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Позивачка\~\~ [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом до\~\~ [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~утримання повнолітньої\~доньки,\~яка продовжує\~навчання.\~В обґрунтування\~поданого позову\~вона зазначила,\~що згідно\~свідоцтва про\~народження серії\~ [NUMBER] ,\~виданого 22.02.2007\~року виконкомом\~Просянської селищної\~ради Покровського\~району Дніпропетровської\~області,\~актовий запис\~№ 11,\~позивачка являється\~дочкою відповідача\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Відповідно до\~довідки за\~вих.\~№ 236\~XXIV/зо\~від 20.01.2025\~року позивачка\~навчається на\~III\~курсі Комунального\~закладу «Дніпровський\~базовий фаховий\~медичний коледж»\~Дніпровської обласної\~ради».\~У зв`язку\~з тим,\~що вона\~навчається на\~денній формі\~навчання,\~я не\~має змоги\~влаштуватись на\~роботу,\~щоб самостійно\~отримувати заробіток\~та сплачувати\~за навчання,\~проживання на\~час навчання,\~харчування та\~за всі\~необхідні витрати\~під час\~навчання. Зараз її матеріальне становище та матеріальне становище матері є незадовільним. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, тому вона вимушена поставити питання про стягнення аліментів у судовому порядку. Відповідач цілком здоровий, не має хронічних захворювань, не є особою з інвалідністю, працюючий, отримує належну заробітну плату, а тому може забезпечувати її на час навчання. У зв`язку з чим, просить стягнути із [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до закінчення навчання-чи до досягнення [PERSON] , [INFO] двадцятитрьохрічного віку. Представник відповідача [PERSON] , надав до суду відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання відмовити у повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю посилаючись на те, що позивачкою не додано до позовної заяви жодного доказу про те, що у зв`язку з навчанням вона потребує матеріальної допомоги, не додано жодного доказу стосовно витрат на навчання (оплата навчання, оплата за проживання у гуртожитку і т.ін.). Крім того, із доданої до позовної заяви довідки з місця навчання [PERSON] вбачається, що остання проходить навчання на денній формі, бюджетній (тобто безкоштовно) у зв`язку з чим не несе витрат на навчання, і окрім того ще й отримує стипендію. Сам факт навчання [PERSON] не є беззаперечним доказом того, що вона потребує матеріальної допомоги. Також у позовній заяві не зазначено обґрунтування розміру аліментів, які позивачка просить стягнути із відповідача, на які витрати їй необхідна щомісяця саме така сума. Відповідач на даний час у іншому шлюбі має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , він має мінливий, нерегулярний дохід, відтак не може надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази надані сторонами, дійшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено наступне: Відповідно до копії свідоцтва про народження\~\~ [PERSON] , [INFO] , її батьками є\~\~ [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до довідки №236XXIV/зо від 20.01.2025 року, [PERSON] є студенткою ІІI курсу денної, бюджетної форми навчання Комунального закладу «Дніпровський базовий фаховий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради. Період навчання з 01.09.2022 по 30.06.2026 (а.с. 6). Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно із частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Указане судам також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналогічний правовий висновок викладений постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20). З аналізу вищенаведених норм сімейного законодавства вбачається, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представником відповідача надано до матеріалів справи копію свідоцтва про шлюб, відповідно до якого з 05.11.2011 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] та має на утриманні малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.04.2012 року (а.с. 22). Судом встановлено, що дочка відповідача є здобувачем освіти Комунального закладу «Дніпровський базовий фаховий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради на бюджетній основі, власного заробітку немає, оскільки навчається на денній формі навчання, та не доведено відповідачем зворотного, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дочку. Разом із тим, аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що доказів на підтвердження витрат позивачки, пов`язаних саме з навчанням, матеріали справи не містять. Однак, позивачка несе витрати принаймі на харчування та інше, які є природніми потребами та такі витрати не потребують доведення. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Відповідач не надав суду доказів того, що його матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти на утримання доньки, яка навчається. Між тим, суд враховує наявність у відповідача на утриманні іншої малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дитини, можливостей відповідача, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, такий обсяг стягнення аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості та разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Відповідно до ст.191 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд звертає увагу позивачки та відповідача, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України\~спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Суд вважає необхідним згідно зі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача судові витрати в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial