Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Рішко С. І., звернувся до суду з позовом до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Позовна заява обґрунтована тим, що він народився [INFO] в с. Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області, про що 19.02.1952 у книзі записів актів цивільного стану було зроблено відповідний актовий запис за № 9. Його батьками були [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , шлюб між якими було зареєстровано 22 лютого 1946 року в с. Нижній Студений Міжгірського (на теперішній час Хустського) району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актових записів про одруження зроблено актовий запис за № 14, унаслідок чого дружина змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зазначав, що його батьки були членами колгоспу ім. Кірова у с. Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області. Згідно з розпорядженням Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області від 25.02.1993 за № 74 колгосп ім. Кірова с. Нижній Студений було реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Бескид» (далі КСП «Бескид»). На підставі розпорядження Міжгірської РДА Закарпатської області від 07.04.1997 за № 197 за [PERSON] та [PERSON] було визнано право на земельні частки (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП «Бескид» розміром по 0,71 в умовних кадастрових гектарах кожному без визначення меж цих часток в натурі (на місцевості) вартістю по 621,00 грн. На підтвердження цього права [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 010188, що зареєстрований 03.02.1999 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 403 (надалі Сертифікат № 010188), а [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 010189, зареєстрований 11.02.1999 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 444 (далі Сертифікат № 010189), що підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 21.02.2025 за № 29-7-0.31-840/2-25. Зауважував і те, що його батько [PERSON] помер [INFO] у с. Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 14.02.2025. Згідно з довідкою старости сіл Нижній Студений та Верхній Студений Пилипецької сільської ради від 24.01.2025 № 80, померлий [INFO] [PERSON] був постійним мешканцем [ADDRESS] , разом із ним на момент його смерті у будинку проживали та були зареєстровані: [PERSON] - дружина померлого; [PERSON] (позивач) син померлого. На випадок своєї смерті його батько [PERSON] заповітів не складав. Йог матір [PERSON] також померла [INFO] у с. Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] від 14.02.2025. Згідно з довідкою старости сіл Нижній Студений та Верхній Студений Пилипецької сільської ради від 24.01.2025 № 81, померла [INFO] [PERSON] була постійною мешканкою [ADDRESS] , разом із нею на момент її смерті у будинку проживав та був зареєстрований лише [PERSON] (позивач) син померлої. На випадок своєї смерті його матір [PERSON] заповітів не складала. У січні цього року він віднайшов фінансові можливості для оформлення своїх прав на спадкове майно померлих батьків, однак у процесі збирання документів ним було виявлено, що оригінал Сертифікату № 010189 було втрачено. З метою відновлення оригіналу сертифікату на земельну частку (пай) померлої його матері [PERSON] , він звертався до Пилипецької сільради та Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області. Однак йому було роз`яснено, що згідно з вимогами чинного законодавства виготовлення дублікату сертифікату на земельну частку (пай) на померлу особу не передбачено, а тому йому було рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом. Указував, що 14 лютого 2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Король Н. І. з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину на Сертифікат № 010188, що належав померлому [INFO] його батькові [PERSON] , на підставі яких було зареєстровано спадкову справу №14/2025 (номер у Спадковому реєстрі 73657135) за померлим [PERSON] та спадкову справу № 15/2025 (номер у Спадковому реєстрі 73657372) за померлою [PERSON] . У межах цих спадкових справ нотаріусом було видано йому два свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.02.2025 № 350 та № 353, якими посвідчується його право на Сертифікат № [NUMBER] . Окрім того, у рамках спадкової справи № 15/2025 він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Сертифікат № 010189, який належав його померлій [INFO] матері [PERSON] . Проте, як було встановлено нотаріусом, він прийняв спадщину за своєю матір`ю [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом шляхом постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у від прийняття спадщини в установлений законом строк не звертався, рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої [PERSON] до приватного нотаріуса не надходили. Однак листом від 28.02.2025 за № 175/02-16 приватний нотаріус Король Н. І., на підставі п. 4.18 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 року №296/5, відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] , а саме на земельну частку (пай) площею 0,71 в умовних кадастрових гектара, у зв`язку з відсутністю оригіналу документа, що підтверджує право на земельну частку (пай). Ці обставини і стали підставою для його звернення до суду з даним позовом. Посилаючись на наведені вище обставини просив суд визнати за ним у порядку\~спадкування за\~законом до\~майна померлої\~ [INFO] \~ [PERSON] право на земельну частку (пай) у майні колективного сільськогосподарського підприємства «Бескид» села Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області, площею 0,71 в умовних кадастрових гектарах, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 010189 від 11.02.1999, виданого на підставі рішення Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області від 07.04.1997 за № 197. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2025 року відкрито провадження у справі за цим позовом [PERSON] порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.26). Своїм правом подати відзив на позовну заяву [PERSON] відповідач Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області не скористалася. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 1 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у цій справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с.40,41). У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Рішко С. І. не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення були належним чином повідомлені. Водночас представником позивача [PERSON] адвокатом Рішком С. І. подано до суду 01 квітня 2025 року заяву, в якій він просив розглянути цю справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити (а.с.33,34). Представник відповідача Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області Петканич В. у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення був належним чином повідомлений, проте подав до суду 01.04.2025 і 11.04.2025 заяви, в яких зазначив, що Пилипецька сільська рада позовні вимоги [PERSON] визнає і не заперечує щодо їх задоволення. Водночас просив розглянути цю справу без участі представника Пилипецької сільської ради (а.с.38, 44). За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Судом установлено,\~що згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.07.1967, батьками позивача [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 22.02.1946 за актовим записом № 14 (а.с.11). [INFO] помер\~ [PERSON] ,\~що стверджується\~повторно виданим\~свідоцтвом про\~його смерть\~серії [NUMBER] \~від 14.02.2025\~за актовим\~записом №\~10 (а.с.12). [INFO] померла [PERSON] , що стверджується повторно виданим свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим Нижньостуденівською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області від 14.02.2025 за актовим записом № 16 (а.с.16). Відповідно до\~довідки\~Пилипецької сільської ради за № 80 від 24.01.2025, то [PERSON] постійно проживав у [ADDRESS] і на день його смерті в даному будинку разом із ним проживали: дружина [PERSON] , син [PERSON] /позивач/ (а.с.13). Відповідно до\~довідки\~цієї ж сільської ради за № 81 від 24.01.2025, то [PERSON] постійно проживала у [ADDRESS] і на день її смерті в даному будинку разом із нею проживав та був зареєстрований лише її син [PERSON] /позивач/ (а.с.17). Як видно із витягів про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 14/2025 та 15/2025 від 14.02.2025, позивач [PERSON] є спадкоємцем, відповідно, за померлим батьком [PERSON] та матір`ю [PERSON] (а.с.14, 18). Зі свідоцтв про право на спадщину за законом від 14.02.2025 видно, що позивач [PERSON] після смерті своїх батьків має право на земельну частку (пай) у КСП «Бескид» с. Нижній Студений Хустського району Закарпатської області, розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах кожному без визначення меж цих часток в натурі (на місцевості), який належав померлому [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 010188, що зареєстрований 03.02.1999 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 403 (а.с.15, 19). Листом приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу в Закарпатській області Король Н.І. за вих. № 175/01-16 від 28.02.2025 у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлої [PERSON] відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифікату на\~право на\~земельну частку\~(пай)\~у КСП\~«Бескид» с.\~Нижній Студений\~Хустського району\~Закарпатської області,\~що виданий\~на ім`я\~померлої (а.с.20). Відповідно до листа Хустської районної військової адміністрації Закарпатської області від 22.01.2025 за № 01-27/150, то у зв`язку з відсутністю бланків сертифікатів на право на земельну частку (пай) Хустська РДА не може видати новий бланк сертифіката взамін утраченому та рекомендувала заявнику позивачу, в інтересах якого діє представник-адвокат Рішко С. І., звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку /пай/ (а.с.22). Із листа Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області за № 29-7-0.31-840/2-25 від 21.02.2025 вбачається, що у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) наявний запис про видачу сертифіката на право на земельну частку (пай) [PERSON] , мешканці с. Нижній Студений, серія ЗК № 010189 від 11.02.1999, виданий на підставі розпорядження Міжгірської РДА за № 197 від 07.04.1997, розмір земельної частки (пай) складає 0,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 621,00 грн на дату видачі цього сертифікату (а.с.23). Як убачається з газети «Верховина» за № 8 (11159) від 06.03.2025, то у ній опубліковано оголошення про те, що [PERSON] утратила оригінал сертифікату на земельну частку (пай), серії 3К № 010189, виданого на її ім`я, який водночас слід уважати недійсним (а.с.24). Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до приписів ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Частиною першою ст. 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до підпунктів 4.14, 4.16, 4.17, 4.18, 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину нотаріус\~обов`язково перевіряє:\~факт смерті\~спадкодавця,\~час і\~місце відкриття\~спадщини,\~наявність підстав\~для закликання\~до спадкоємства,\~якщо має\~місце спадкування\~за законом,\~прийняття спадкоємцем\~спадщини у\~встановлений законом\~спосіб,\~склад спадкового\~майна,\~на яке\~видається свідоцтво\~про право\~на спадщину.\~На підтвердження\~цих обставин\~від спадкоємців\~витребовуються документи,\~які підтверджують\~вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини та його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (п. «ґ» ч. 1 ст. 81 ЗК України). Відповідно до пункту 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Частиною першою\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як кореспондують частини перші\~ст. 16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Отже, з урахуванням наведеного вище, а також ураховуючи на визнання позову відповідачем і не порушення при цьому прав інших осіб, суд доходить висновку, що позивач довів поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свою позовну вимогу, оскільки матеріалами справи підтверджено, що на ім`я його покійної матері [PERSON] дійсно було оформлено в установленому законом порядку Сертифікат № 010189, оригінал якого втрачено, а отримати дублікат цього сертифікату він не має можливості. З огляджу на те, що позивач не має іншого способу захисту порушених своїх прав, суд доходить висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення повністю.

Outcome: approved