Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Представник позивача через систему "Електронний суд" звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за Кредитним договором №1409616 від 31.03.2024 у розмірі 65519,98 грн., а також суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 31.03.2023 між ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1409616, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. 28.11.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 28112024, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ", включно і до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту №1409616 від 31.03.2023. Станом на дату звернення до суду з позовом заборгованість відповідача перед позивачем становить 65519 грн. 98 коп., з яких 10399,98 грн. заборгованість за тілом кредиту; 49920 грн. заборгованість за відсотками; 5200 грн. заборгованість за штрафами. Ухвалою судді від 25.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.63-64). Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі, не заперечувала щодо заочного розгляду справи (а.с.79-80, 116-117). Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, відзив не подала (а.с.62, 65, 73, 76, 77, 78, 93, 95). У судове засідання представник відповідача не з`явилася, про місце день та час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.96). Крім того, представником відповідача подавалося клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.109-110), яке було задоволено судом та винесена ухвала про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Також особу попереджено, що відповідно до ч.5 ст.212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву (а.с.114-115). Представником відповідача подано до суду додаткові пояснення у справі, в яких остання просила відмовити у задоволенні позову позивача у повному обсязі (а.с.97-105). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання,\~\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 31.03.20245 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір №1409616 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», відповідно до умов якого Товариство надає відповідачці кошти у кредит в національній валюті України гривні, а відповідачка зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 10400,00 грн, строк кредиту 350 днів, відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення. Стандартна процентна ставка становить 2,5% в день, знижена процентна ставка становить 1% в день. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача (відповідачки), уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дата надання кредиту 31.03.2024. Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором [PERSON] «Т711» та містить податковий номер, паспортні дані, адресу, електронну адресу та номери мобільного телефону останньої (а.с.8-17, 18-23, 31, 32). Як вбачається з Графіку платежів, що є додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1409616 від 31.03.2024, дата видачі кредиту/дата платежу 31.03.2024; кількість днів у розрахунковому періоді - 25, сума платежу за розрахунковий період -10400 грн; сума кредиту - 10400,00 грн.; проценти за користування кредитом - 2600,00 грн. Якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розмір процентів за вказаний період буде перераховано за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим перший платіж зі сплати процентів збільшиться та складе 6500,00 грн., а загальна сума розмірів платежів, що зазначені в Графіку платежів буде мати наступні значення: усього сума платежів за розрахунковий період 101400,00 грн, усього сума процентів за користування кредитом 91000,00 грн., реальна річна процентна ставка 119700,64% річних, загальна вартість кредиту - 1014000 грн. (а.с.22). Матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, який підписаний тим самим шляхом, що й договір (а.с.24-25). 28 листопада 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (Фактор) укладено договір факторингу № 28112024, відповідно до умов п.6.1 якого, Клієнт відступає (передає) Фактору Права Вимоги до Боржників, які виникли у Клієнта внаслідок невиконання Боржниками умов Кредитних договорів, та які входять до Портфелю Заборгованості, а Фактор набуває Права Вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав Вимог Фінансування у сумі, що дорівнює сумі Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором. Згідно п. 6.2.3 договору факторингу, Права вимоги переходять до Фактора після підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за формою Додатку 2 цього договору, та сплати Фактором суми Відступлення у строки, передбачені п.7.2 Договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей за Кредитними договорами. Разом з Правами вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що були на момент переходу цих прав та передбачені цим Договором (а.с.34-38). Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 28.11.2024 до договору факторингу від 28.11.2024 № 28112024, клієнт передав а Фактор прийняв Реєстр боржників Клієнта від 28.11.2024, складений за формою згідно із додатком 1 до Договору (а.с.41). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 28112024 від 28.11.2024, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 1409616 від 31.03.2024 у сумі 65519,98 грн., з яких: 10399,98 грн. - залишок по тілу кредиту; 49920,00 грн. - залишок по відсотках; 5200,00 грн. - залишок по штрафам (а.с.39). Матеріали справи містять платіжну інструкцію № 8278 від 28.11.2024 про переведення грошових коштів в розмірі 2425892,78 грн. Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» за договором факторингу №28112024 від 28.11.2024 (а.с.42). За розрахунком заборгованості ТОВ «Селфі Кредит» станом на 28.11.2024 [PERSON] заборгованість за Договором № 1409616 від 31.03.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту відсутня; [PERSON] сплачено 28.11.2024 110399,98 грн. тіла кредиту; 49920,00 грн. відсотків за користування; 5200,00 грн. штрафних санкції (а.с.26-30). Відповідно до ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2, 3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У п.5-7 ч.1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст.7\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Порядок укладення електронного договору передбачено нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Так, відповідно до ч.1, 3, 4, 6, 8 ст.11 вказаного Закону, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормою п.1 ч. 1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Пунктами 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд бере до уваги правові висновки, наведені, зокрема, в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21) за змістом яких: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі». У постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21 зазначено, що: «Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу. 195. Виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. 196. Виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору». Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 426/4264/19, провадження № 61-7310св24). За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст.77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З Договору № 1409616 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 31.03.2024, укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] вбачається, що у відповідності до вимог ч. 1ст. 638 ЦК України, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та [PERSON] підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21. Отже, відповідачка [PERSON] уклала з ТОВ «Селфі Кредит» електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Натомість, заперечуючи щодо наявності правових підстав для задоволення позову, стороною відповідачки заперечується факт отримання нею будь-яких грошових коштів за даним договором та посилається, зокрема, на те що позивачем не доведено факт перерахунку їй кредитних коштів. Як передбачено умовами Договору № 1409616 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 31.03.2024, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача (відповідачки), уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Доказом надання позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачці в розмірі, що передбачений договором про надання споживчого кредиту, а відповідачка ці кошти отримала. Виписки з рахунку, платіжної інструкції тощо, які б підтверджували перерахування ТОВ «Селфі Кредит» [PERSON] коштів у розмірі 10400,00 грн за договором № 1409616 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 31.03.2024, позивачем не надано. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду представник позивача у позовній заяві виклала обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги, зазначила докази, що підтверджують вказані обставини, Разом з тим, при зверненні до суду з позовом, не заявляла клопотання про витребування доказів, зокрема, інформації щодо належності відповідачу карткового рахунку та надходження на нього коштів, відповідної виписки з рахунку. Тобто, представник позивача на власний розсуд розпорядилася своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доводи представника позивача про чинність договору про надання споживчого кредиту, умови якого не були оскаржені позичальником, враховуються судом, однак не спростовують висновків про недоведеність та необґрунтованість позову. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом надання відповідачці кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику, а будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано. Крім того, з наданого розрахунку заборгованості встановлено, що позичальником [PERSON] 28.11.2024 сплачено тіло кредиту, відсотки за користування та штрафні санкції; заборгованість відсутня (а.с. 26-30). Наданий представником позивача лист вих. № 20250103-1 від 03.01.2025 за підписом директора ТОВ «ПЕЙТЕК», містить інформацію про зарахування 31.03.2024 коштів у сумі 10400,00 грн. на карту, маска карти [NUMBER] (а.с. 33). Ідентифікувати відповідачку [PERSON] як власника банківської картки та отримувача цих коштів за вказаними документами неможливо. Також, цей документ не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, вказаний лист не є належним та достатнім доказом виникнення та існування між кредитором та відповідачкою кредитних відносин та доказом заборгованості. Представник позивача також не надав доказів існування будь-яких правовідносин між первісним кредитором та ТОВ «ПЕЙТЕК» щодо здійснення переказу коштів. Також, не є доказом на підтвердження заборгованості і реєстр боржників до договору факторингу, оскільки такий не підтверджує здійснення фінансових операцій та не є первинним документом, що підтверджує розмір заборгованості. В наданому реєстрі зазначені лише номер і дата кредитного договору, ІПН боржника, прізвище боржника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування. Інших документів, які б підтверджували отримання відповідачкою грошових коштів від кредиторів на умовах договору про надання споживчого кредиту, представником позивача не надано. Відповідно до ч. 2-3 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 2, 4 ст. 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У пунктах 6, 7 ч.2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Представником позивача не було повідомлено письмово суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів в повному обсязі (при зверненні до суду з позовом). Суд повинен врахувати як вимоги ч.1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.06.2023 у справі № 205/7739/21 /провадження № 61-3175св23/, від 16.11.2023 у справі № 757/19682 /провадження № 18-ц (61-11480св23). Щодо клопотання представника позивача про витребування доказів щодо підтвердження перерахування коштів відповідачці, яке подане 25.04.2025 (а.с. 125-128), застосовуються приписи ст. 83, 84 ЦПК України, які є імперативними нормами, що свідчать про неухильне їх дотримання особою, яка звертається із відповідним клопотанням. З поданого клопотання про витребування доказів вбачається, що представник позивача не зверталася із відповідними запитами про надання інформації, що містить банківську таємницю до АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та у наданні такої інформації було відмовлено, водночас наводить відповідні обґрунтування для відмови у наданні запитуваної інформації, в тому числі неможливість отримання первинних документів бухгалтерського обліку у первісних кредиторів, оскільки це не передбачено договором факторингу. Суд відхиляє твердження представника позивача в цій частині, оскільки за приписами ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, представник позивача звертаючись з даним позовом до суду, повинен був отримати від первісних кредиторів первинні документи, які підтверджують укладення договору про надання споживчого кредиту, що повністю кореспондується з приписами ч.1 ст. 517 ЦК України. Крім того, наведені представником позивача обґрунтування наголошують про неможливість розкриття інформації банком будь-якій особі, але не вказують на неможливість звернення до банку для отримання інформації. Проте, надання до суду доказів звернення для отримання цього доказу самостійно та неможливості самостійного отримання заявлених доказів є обов`язковим. Представник позивача приписи ч.2, 3 ст. 83, п.4 ч.2 ст. 84 ЦПК України не виконав, отже клопотання про витребування доказів задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу коштів за договором про надання споживчого кредиту відповідачці на її рахунок, а також фактичного користування відповідачкою коштами, та неналежністю наданого ним розрахунку як доказу заборгованості, суд приходить до висновку про недоведеність порушення прав позивача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові, понесені позивачем судові витрати у розмірі 2422,40 грн. (а.с.7) покладаються на останнього.

Outcome: dismissed