Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

02.04.2024 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит №3594648 від 23.03.2021 року на загальну суму 55\~503,30 грн, судові витрати понесені при сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17 000 грн. В обґрунтування позову вказує, що 23.03.2021 року між відповідачем та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір про споживчий кредит № 3594648, згідно п. 1.1 якого кредитодавець зобов`язувався на умовах, визначених цим договором, надати позичальнику грошові кошти у загальному розмірі 9 000,00 грн, а позичальник зобов`язувався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника в розмірі 9 000,00 грн. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти. 29.11.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором споживчого кредиту №3594648 від 23.03.2021 року. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги до боржників, у тому числі і за договором споживчого кредиту № 3594648 від 23.03.2021 року. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню грошових коштів, сплаті процентів за користування кредитом, комісії, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості станом на 08.03.2024 року становить 55\~503,30грн. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів банку, тому позивач змушений був звернутися в суд з даним позовом. Просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та понесені позивачем судові витрати. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2024 року справу передано за підсудністю до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. Справа надійшла до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 30.05.2024 року та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2024 року розподілена судді Подоляк Я.М. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Подоляк Я.М. від 03.06.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У позовній заяві позивач зазначив про те, що просить розгляд справи здійснювати за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання, призначені на 17.07.2024, 30.09.2024, 20.11.2024, 23.12.2024, 21.02.2025 та 23.04.2025 не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу місця його проживання, зареєстровану в установленому порядку. При цьому, поштове відправлення з судовою повісткою на 17.07.2024 було отримано відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Поштові відправлення з судовою повісткою на 20.11.2024, 21.02.2025, 23.04.2025 повернулись на адресу суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Виклик відповідача в судове засідання також було здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач причини неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подав, відзив на позов він нього на адресу суду не надходив. За таких\~обставин,\~за згодою\~позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ У відповідності до ч. 2ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.03.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3594648. Згідно п.1.1, 2.1, 2.2 вказаного Договору, за цим договором товариство зобов`язується передати позичальникові у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю проценти від суми позики. Сума позики складає 9\~000,00 грн. Кредит надається на строк 30 днів з 23.03.2021. Термін повернення кредиту\~-22.04.2021. Відповідно до п.1.5.1 комісія за надання кредиту: 1710,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно п.1.5.2 Договору, проценти за користування кредитом 5400,00 грн, які нараховуються за ставкою 2, 00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6 Договору встановлено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Зі змісту договору про споживчий вбачається, що при його укладенні позичальником було вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податку, адреса реєстрації та місця фактичного проживання, номер мобільного, та електронна адреса. Відповідно до графіку розрахунків (Додаток №1 до кредитного договору) від 23 березня 2021 року №3594648 встановлено дату платежу 22 квітня 2021 року, до сплати: кредит в сумі 9000,00 грн, комісія за надання кредиту в сумі 1 710,00 грн, проценти в сумі 5\~400,00 грн, а всього в сумі 16\~110,00 грн. На підтвердження укладення Кредитного договору також відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту №3594648, в якому зазначена вся інформація про умови кредитування за кредитним договором №3594648 від 23.03.2021 (Додаток №2 до кредитного договору). Як вбачається з довідки про ідентифікацію, [PERSON] , [INFO] , з яким укладено договір №3594648 від 23.03.2021 року ідентифікований ТОВ «МІЛОАН». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор F11081; дата відправки ідентифікатора позичальнику: 23.03.2021; номер телефону/електронна пошта, на яку було направлено ідентифікатор +380991851056. Як вбачається з платіжного доручення 42199469 від 23.03.2021 року відповідач отримав від ТОВ «МІЛОАН» 9000,00 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України,\~частина перша статті 16 ЦК України). За правилом\~частини першої статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий\~частини другої статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). \~ \~ \~ \~У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Договір про споживчий кредит № 3594648 бувукладений сторонами в електроннійформі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з\~пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до\~частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із\~частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом\~частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 29.11.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №29-11-102, відповідно умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги за кредитними договорами згідно Реєстру боржників (Додаток №3). Згідно Додатку №3 до Договору факторингу №29-11-102 від 29.11.2021 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит №3594648від 23.03.2021. 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги за кредитними договорами згідно Реєстру боржників у Додатках №1, №3). Право вимоги вважається відступленим (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №4). Акту приймання-передачі Реєстру Боржників за Договором №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 підписаний та скріплений печатками сторін 10.01.2023 року(Додаток №4). Згідно додатку №3 до Договору факторингу про відступлення права вимоги №10-01/2023 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит №3594648 від 23.03.2021. Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц,\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів недійсності/нікчемності договору про споживчий кредит №3594648 від 23.03.2021 та договорів факторингу №29-11-102 від 29.11.2021 року укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та від 10.01.2023 року №10-01/2023 укладеного між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», суду не надано. Загальний розмір заборгованості, відповідно до розрахунку заборгованості позивача становить 55\~503,30 грн, з яких 6 750,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 47 043,00 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги та 1 710,00 грн заборгованість з комісії. Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3594648 від 23.03.2021 року відповідачем [PERSON] частково сплачено тіло кредиту\~01.06.2021 року в сумі 375,00 грн, 16.06.2021 року в сумі 375,00 грн, 08.07.2021 в сумі 375,00 грн, 23.07.2021 в сумі 375,00 грн, 07.08.2021 в сумі 375,00 грн, 28.08.2021 в сумі 375,00 грн, тому заборгованість за тілом кредиту становить 6\~750,00 грн. Доказів на погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту у сумі 6\~750,00 грн матеріали справи не містять. Тому, вимога про стягнення основної заборгованості у сумі 6\~750,00 грн є обґрунтованою. Водночас, щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитом слід зазначити таке. Пунктом 5 розділу I\~Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX\~(набрав чинності 24.12.2023), внесено зміни до\~Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, частину сьому\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~доповнено абзацом другим, згідно з яким у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. При цьому, згідно з пунктом 2 розділу ІІ\~Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX\~(набрав чинності 24.12.2023) встановлено, що дія пункту 5 розділу I\~цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Судом встановлено, що пунктом 1.3 договору №3594648 від 23.03.2021 року строк кредитування становить 30 днів, а відповідно до п. 7.1 договору строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Отже, строк кредитування та строк дії договору є різними поняттями. Оскільки умови договору №3594648 від 23.03.2021року відповідачем в частині її зобов`язань щодо погашення заборгованості за тілом кредиту не виконані, тому відповідно до п. 7.1 договору даний договір діє як станом на день ухвалення цього рішення, і діяв після набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, тому на спірні правовідносини поширюється дія абзацу другого частини сьомої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~в редакції\~Закону від 22 листопада 2023 року № 3498-IX. З огляду на те, що абзацом другим частини сьомої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~встановлено, що у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом і продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін, суд доходить висновку, що приписи п. 2.3.1.2 договору №3594648 від 23.03.2021року щодо автоматичної пролонгації договору суперечать положенням абзацу другому частини сьомої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~і не можуть застосовуватися та не можуть бути підставою для стягнення відсотків у період автоматичної пролонгації договору, адже додаткового договору про продовження строку користування кредитом сторонами не укладалося. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». ТОВ «МІЛОАН» за період дії договору, тобто за 30 днів, нараховано відсотки відповідно до п.1.5.2 Договору в сумі 5\~400,00 грн. При цьому, відповідачем в рахунок погашення відсотків сплачено: 01.06.2021 року в сумі 971,00 грн, 16.06.2021 року в сумі 971,00 грн, 08.07.2021 в сумі 971,00 грн, 23.07.2021 в сумі 971,00 грн, 07.08.2021 в сумі 971,00 грн, 28.08.2021 в сумі 971,00 грн, а всього 5826,00 грн (а.с.14-16). Нараховані позивачем відсотки після 23.04.2021 не підлягають стягненню з відповідача, оскільки таке нарахування здійснено за межами строку кредитування, а з вимогами про стягнення грошових коштів як міри відповідальності на підставі\~статті 625 ЦК України\~позивач не звертався. Щодо стягнення заборгованості за комісією в розмірі 1710,00 грн, то суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першоїстатті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Згідно з частиною п`ятоюстатті 12 Закону України «Про споживче кредитування»умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту(розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналіз умов договору про споживчий кредит №3594648 від 23.03.2021року свідчить про те, що\~комісія\~за надання кредиту в розмірі 1710 грн, встановлена в п. 1.5 договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику. \~ \~ \~ \~При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які кредитодавцем встановлена комісія за обслуговування кредиту. \~ \~ \~ \~Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення відповідного пункту кредитного договору щодо обов`язку позичальника здійснити плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». \~ \~ \~ \~Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 1710,00 грн. Як вбачається з відомостей ТОВ «МІЛОАН» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3594648 від 23.03.2021 року сплачені відповідачем [PERSON] кошти після спливу строку кредитування зараховувались кредитодавцем, як оплата комісії за пролонгацію у загальному розмірі 600 грн та сплата відсотків, які були сплачені позивачем в більшому розмірі ніж це передбачено умовами договору про споживчий кредит №3594648; графіком платежів, який є додатком №1 до договору; паспортом споживчого кредиту на суму 426,00 грн (5826,00 грн (сплачена сума відсотків) 5\~400 (узгоджена сторонами сума відсотків). Доказів того що позичальник здійснюючи оплату заборгованості по кредиту, вже після спливу строку кредитовання, тобто після 22.04.2021 року, сплачував їх саме з метою пролонгації строку кредитування, а не на його повне погашення, матеріали справи не містять. Отже заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6\~750,00 грн підлягає зменшенню на суму внесених відповідачем коштів, які були зараховані первісним кредитодавцем як оплата комісії за пролонгацію в загальному розмірі 600 грн та відсотки на суму 426,00 грн. Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 5\~724,00 грн. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволених вимог в сумі 312,27 грн (5 724,00х100/55 503,30х3028,00). Як вбачається зі змісту позову позивач також просить суд стягнути витрати на правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті\~відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року. Також стороною позивача надано заявку про надання юридичної допомоги № 1064 від 05.01.2024 року, відповідно до якої між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» погоджено надання наступних послуг АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , а саме: надання усної консультації з вивченням документів 2 години (2000,00 грн за годину) - 4 000,00 грн, підготовка пропозиції 1000,00грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 4 години (3 000,00 грн за годину) - 12 000,00 грн. Загальна сума 17 000,00 грн. Також суду надано Витяг з акту № 3 про надання юридичної правової допомоги від 08.01.2024 року, прайс вартості послуг адвокатського об`єднання та платіжну інструкцію №413000006 від 09.02.2024 року на 52 000,00 грн, призначення платежу: надання правової допомоги згідно договору №02-01/2023 року від 02.01.2023 року. За змістом ч. 4\~ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, суд вважає законним і правильним стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання правової допомоги пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1753,19 грн (5 724,00х100/55 503,30х17\~000,00) На підставі викладеного,

Outcome: partial