Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» звернулось до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 63 805,43 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власницею нежитлових приміщень з [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 241129825. ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» є суб`єктом господарської діяльності, яка спеціалізується та здійснює діяльність із надання житлово-комунальних послуг та обслуговування будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Розпорядження № 2159 від 29 грудня 2007 року Подільської районної у м. Києві державної адміністрації було затверджено акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом І черги житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до додатку до вищевказаного розпорядження № 2159 від 29.12.2007 року Подільська районна у м. Києві державна адміністрація передала на баланс ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» як ескплуатаційній організації, 1 чергу житлового будинку по [ADDRESS] . Однак, станом на день подання позову, відповідач користується житлово-комунальними послугами, проте не здійснює оплату фактично наданих житлово-комунальних послуг. Позивач належним чином виконав узятий на себе обов`язок з надання відповідачеві послуг з утримання будинку та прибудинкової території, натомість відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання по своєчасній оплаті наданих послуг, у зв`язку з чим за період з 01 травня 2021 року по 31 жовтня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 64 805,43 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10.12.2024 цивільну справу № 754/17143/24 передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року відкрито провадження в справі. Призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце його проведення повідомлений належним чином. В позовній заяві представник позивача просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи (27.03.2025, 17.04.2025) повідомлявся у встановленому законом порядку - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення за останнім відомим місцем реєстрації. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене та вимоги ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності учасників судового процесу, що не з`явились, та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судом, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» є юридичною особою, яка зареєстрована 30 вересня 2005 року. Відповідно до Розпорядження № 2159 від 29 грудня 2007 року Подільської районної у м. Києві державної адміністрації було затверджено акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом І черги житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до додатку до вищевказаного розпорядження № 2159 від 29.12.2007 року Подільська районна у м. Києві державна адміністрація передала на баланс ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» як ескплуатаційній організації, 1 сергу житлового будинку по [ADDRESS] . З наведеного судом вбачається, що позивач є юридичною особою, яка на відповідній правовій підставі здійснює експлуатацію будинку по [ADDRESS] , та має право у розумінні чинного законодавства, зокрема й Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на справляння відповідної плати за надані житлово-комунальні послуги, в тому числі на захист свого порушеного права, яке підлягає судовому захисту. Встановлено, що [PERSON] є власником нежитлових приміщень з [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 241129825. Між сторонами договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не укладено, до правовідносин сторін застосовуються положення про уніфікований публічний договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджений Постановою КМУ від 20.05.2009 № 529. Позивач належним чином виконував узятий на себе обов`язок з надання відповідачеві послуг з утримання будинку та прибудинкової території, натомість відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та у повному обсязі оплати за надані послуги. Згідно з розрахунком заборгованості за спожиті послуги перед ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» за період з 01 травня 2021 року по 31 жовтня 2024 року по нежитлових приміщеннях з [ADDRESS] виникла заборгованість у розмірі 64 805,43 грн, з яких: 63 429,33 грн - заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги; 67,76 грн - 3 % річних; 308,34 грн - інфляційні втрати. Спір між сторонами виник з приводу належної оплати комунальних послуг, що надавав позивач. Відповідно до ч. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушення, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. ст. 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Отже, враховуючи положення ст.ст. 317, 322, 360 ЦК України власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02.04.2020 року у справі № 757/29813/17-ц). Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово- комунальні послуги». Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно- технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних за користування коштами, інфляційні збитки. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що позивач виконує умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, який перевірений судом та визнаний належним, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що ним належним чином виконувалися умови договору, а також враховуючи, що позивачем доведено належними та достатніми доказами обґрунтованість заявленої до стягнення з відповідача суми боргу у загальному розмірі 63 805,43 грн, з яких: 63 429,33 грн - заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги; 67,76 грн - 3 % річних; 308,34 грн - інфляційні втрати, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. відповідно до платіжної інструкції № 6726227219 від 15 липня 2024 року. Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» підлягають задоволенню, суд дійшов висновку, що у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» підлягають стягненню витрати з оплати судового збору. Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 30 червня 2024 року між адвокатом АО «Правовий Діалог» та ТОВ ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» було укладено договір про надання правової допомоги № 30-06/2023. Відповідно до п. 4.1 Договору за надання правової допомоги у відповідності до положень даного Договору клієнт сплачує винагороду у розмірі 7000,00 грн. за подачу позовної заяви до суду. Разом із тим, суд вважає такий розмір гонорару адвоката не співмірним із складністю даної справи та витраченому часу, а тому приходить до висновку про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 5 000,00 грн., що на думку суду буде співмірним із складністю даної справи. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Outcome: partial