Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулася до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , у якій просила ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними існували тільки формально, оскільки відповідач покинув сім`ю ще до народження дітей та перейшов на постійне місце проживання до своїх батьків в селище Рожнятів. На даний час вони разом не проживають, проте через те, що дітям не виповнилося одного року, жоден з них не звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо їхніх спільних дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не цікавиться їх життям та здоров`ям, не проявляє до дітей щонайменшої батьківської турботи, не спілкується з ними та уникає зустрічей, не забезпечує матеріально. Окрім цього відповідач залежний від наркотиків, він жодного разу не бачив дітей. Від народження діти проживають разом з нею, їхнім утриманням та вихованням займається тільки вона. У зв`язку з тим, що відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, вона змушена була звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, і рішенням Рожнятівського районного суду від 15.02.2024 вирішено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Незважаючи на таке рішення суду, відповідач аліментів не сплачує, що призвело до утворення заборгованості по аліментах та порушення відносно нього кримінального провадження за ч. 1 ст. 164 КК України. Вказані обставини на її думку є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Родіков І.С. не прибули, позивачка подала до суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі, крім цього зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, крім цього зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області Гаєвська О.Т. у судове засідання не прибула, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що позов підтримує. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14.10.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. 13.11.2024 представник служби у справах дітей Рожнятівської селищної ради подала рішення №194/2024 від 12.11.2024 «Про затвердження висновку комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] " та висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ( далі- висновок, висновок комісії) ( а.с.30-33). 14.11.2024, 10.12.2024 відповідач [PERSON] направив на електронну адресу суду заяви про відкладення розгляду справи та призначення судового засідання на інший день та час у зв`язку з перебуванням у відряженні за межами Івано-Франківської області та зайнятістю його представника - адвоката Вороняка В.А. в розгляді кримінальних справ в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області (а.с. 34, 39) 10.12.2024, 14.01.2025, 07.02.2025, 04.04.2025 представник відповідача [PERSON] - адвокат Вороняк В.А. направив на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи та призначення судового засідання на інший день та час у зв`язку з зайнятістю у розгляді інших справ та перебуванням на лікуванні (а.с. 38, 46-47,51,57). 26.04.2025 представник відповідача [PERSON] - адвокат Вороняк В.А. направив на електронну адресу суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.61). Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28.04.2025 постановлено провести підготовче судове засідання 30.04.2025 о 10.30 год. по даній цивільній справі дистанційно в режимі відеоконференції з Івано-Франківським апеляційним судом за участю адвоката Вороняка В.А. (а.с.62). 30.04.2025 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від позивачки [PERSON] поступила заява про розгляд справи у її відсутності (а.с.63), у якій вона також зазначила, щопозов підтримує. 30.04.2025 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від відповідача [PERSON] поступила заява про розгляд справи у його відсутності (а.с.64), у якій він також зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. 30.04.2025 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від представника третьої особи - Органу опіки та піклування Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області Гаєвської О.Т. поступила заява про розгляд справи у її відсутності (а.с.65), у якій вона також зазначила, щопозов підтримує. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідача та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дотримуючись вимог вищезазначених норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с.3), позивачка у справі - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с.4), відповідач у справі - [PERSON] , [INFO] . Сторони по справі з 22.09.2022 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.09.2022 року (а.с. 11) та копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 14.11.2023, серії [NUMBER] від 14.11.2023 року, серії [NUMBER] від 14.11.2023 року (а.с. 7-10). Малолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та проживання №626, виданої старостою с. Сваричів Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області 09.10.2024 року (а.с.13). З акту обстеження домогосподарства по [ADDRESS] , в якому проживає [PERSON] , складеного 09.10.2024 комісією в складі представників громадськості [PERSON] та Калиній М.В. (а.с.12) встановлено, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні та утриманні малолітніх дітей, не відвідує їх. Позивачка [PERSON] по місцю роботи та проживання характеризується виключно з позитивної сторони (а.с. 14-16). Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 15.02.2024 у справі №350/2002/23, яке набрало законної сили 24.04.2024 (а.с.21-22) вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Сума заборгованості по сплаті [PERSON] на користь [PERSON] аліментів станом на 01.09.2024 року становила 56520 грн., станом на 24.09.2024 - 5661,29 грн., що підтверджується розрахунками зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №350/2002/23 від 28.05.2024 виданого Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області (а.с.17-18). У зв`язку з ухиленням відповідача [PERSON] від сплати аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно нього порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 164 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР 16.09.2024 року за №12024096220000093 (а.с. 20). У своєму висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , комісія з прав дитини встановила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого у них народилося троє дітей. Разом з тим на розгляді Рожнятівського районного суду перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Останній не спілкується з дружиною, з її слів, уникає зустрічей з дітьми, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та від надання будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей. Згідно рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 15.02.2024 з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Незважаючи на таке рішення суду, [PERSON] аліменти не сплачував, що призвело до накопичення заборгованості та порушення відносно нього кримінального провадження за ч. 1 ст. 164 КК України. Відповідно до виконавчого листа, сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.09.2024 становила 56520 грн. Однак відповідно до квитанції про переказ готівки від 29.10.2024 року, відповідач погасив усю заборгованість в сумі 62770 грн. [PERSON] , самостійно виховує трьох дітей, по місцю проживання та роботи характеризується виключно з позитивної сторони. 23.10.2024 року проведено обстеження умов проживання малолітніх дітей та встановлено, що у будинку [PERSON] створені всі умови доля повноцінного догляду, розвитку та виховання дітей. Мати весь час та всю свою енергію вкладає у виховання дітей, забезпечує їх фізичний емоційний та інтелектуальний розвиток, що підтверджено відповідним актом. Відповідач [PERSON] пояснює свою неучасть у вихованні дітей тим, що позивачка та її сім`я категорично забороняють йому провідувати дітей. [PERSON] наголошує, що разом із позивачкою вони прожили 12 років без укладення шлюбних відносин та прийняли спільне рішення про екстракорпоральне запліднення (ЕКО) дружини. І хоч подружні стосунки не склалися, він хотів би залишитися батьком дітей. Суд приймає до уваги як доказ висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він ґрунтується на вимогах закону, є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ньому обставин. Отже, між сторонами виник спір з приводу позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування: беручи до уваги позицію позивачки, визнання позову відповідачем, проаналізувавши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з таких підстав. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно із ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями ч. 1, 2 ст. 27 даної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як передбачено ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Системний аналіз вищенаведених норм права дає підстави суду зробити висновок, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На перше місце судом ставиться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків (Постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18). Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Згідно з рішенням № 194/2024 від 12.11.2024 «Про затвердження висновку комісії з питань захисту прав дитини, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] » та висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , позбавлення батьківських прав останнього стосовно його дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , є доцільним. Даний висновок та рішення відповідачем не оскаржувалися. Частиною 6 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд, враховуючи зміст вказаного висновку органу опіки та піклування, вважає його повним, всебічним та достатньо обґрунтованим, оскільки в ході розгляду даної цивільної справи викладені в ньому обставини знайшли своє підтвердження. При ухвалені рішення суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (п. 48). Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Суд вважає, що наявність вини належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Проаналізувавши викладені обставини, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що фактично відповідач [PERSON] не цікавився життям дітей, всі питання, щодо їх виховання вирішувались та вирішуються матір`ю, він як батько, не бере участі в їх вихованні, хоча йому відомо місце проживання дітей, жодних перешкод у спілкуванні з ними, участі в їх вихованні, утриманні, у нього немає. Факт того, що відповідач [PERSON] не піклується про дітей, про їх фізичний і духовний розвиток, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх станом здоров`я та вихованням, не проявляє щодо них батьківської уваги і турботи, не відвідує та не спілкується з ними, тобто він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, підтверджується викладеними вище доказами, які досліджені в судовому засіданні. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Отже, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про умисне ухилення відповідача від обов`язків по вихованню дітей, та з урахуванням наведених обставин справи, вважає що є достатньо підстав для застосування до відповідача вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. V. Розподіл судових витрат: Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у виді сплаченого судового збору згідно з квитанцією від 10.10.2024 підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 1211,20 грн. (а.с. 23).

Outcome: approved