Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 1 000 доларів США (41 438,93 грн). Позовна заява обґрунтована тим, що 15.04.2024 [PERSON] перерахувала ФОП [PERSON] грошові кошти в розмірі 100 доларів США (4 143,89 грн). 16.05.2024 [PERSON] повторно перерахувала ФОП [PERSON] кошти в сумі 900 доларів США (37 295,04 грн). Станом на 07.11.2024 ФОП [PERSON] не надав жодної рекламної послуги [PERSON] . Також позивач зазначила, що ФОП [PERSON] не має ліцензії на провадження освітньої діяльності. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження). 13.02.2025 до суду надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що відомості, зазначені позивачем у позовній заяві, не відповідають дійсності. Правовідносини між сторонами виникли на підставі ознайомлення позивача з інтернет-сайтом відповідача за адресою artemlipo.site. Сайт містить пропозиції та умови отримання послуг відповідача зацікавленими особами, зокрема посилання на публічну оферту. Позивач у позові не заперечує факту укладення договору про надання послуг. Позивач отримувала послуги відповідача за допомогою онлайн-навчання, зокрема, платформи ZOOM у відео-, аудіо- та текстовому форматі за умовами пакету послуг "Групове наставництво «Premium»". Під час навчання позивач не висував претензій до відповідача, отримував контент згідно з умовами публічного договору та висловлював згоду з умовами онлайн-навчання за обраним пакетом послуг. 18.03.2025 до Оболонського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та пропонує послуги з навчання по «арбітражу трафіка», з інформацією про складові навчання у виді курсу з наданням відеоматеріалів, проведення вебінарів та інше, з різними тарифними пакетами і вартістю послуг на веб-сайті artemlipo.site. На вказаному сайті розміщений Публічний договір (Оферта), на користування послугами Онлайн-Школи «Формула Арбітражника». Згідно з пунктом 2.1 Публічного договору, предметом договору є надання послуг доступу до навчального контенту (дистанційних навчальних курсів, запропонованих на сайті та наведених у Переліку послуг "Формула Арбітражника", а також пов`язаних освітніх та консалтингових послуг. Умови договору можуть бути прийняті: (А) дією на сайті - натисканням на спеціальне поле (кнопку або чек-бокс) на сторінці замовлення послуги; або (Б) оплатою послуг за допомогою платіжної кнопки або посилання, або оплатою виставленого рахунку (за першою подією), або (В) фактичним користуванням послугами. У пункті 4.4 Договору зазначено, що акцепт оферти прирівнюється до укладення договору у простій письмовій формі. Такий договір має юридичну силу та має виконуватись сторонами. Згідно з п. 6.1, 6.2 Договору після оформлення першого замовлення на доступ до Курсу та його успішної оплати особі, зацікавленій в отриманні доступу до дистанційних навчальних курсів, надсилається веб-посилання для реєстрації на навчальній платформі та входу до особистого кабінету. Для отримання доступу до платного контенту та пов`язаних послуг (наприклад, доступ до закритого чату та консультацій, тощо) особа, зацікавлена в отриманні доступу до дистанційних навчальних курсів, повинна перейти за даним посиланням, пройти процедуру реєстрації та отримати обліковий запис користувача навчальною платформою. У пункті 13.2 зазначено, що Компанія несе відповідальність за: порушення умов та порядку надання послуг; надання послуг неналежної якості. Замовник несете відповідальність за: достовірність та правильність реєстраційних та платіжних даних; використання третіми особами ваших облікових даних для доступу до послуг; незаконне використання наших матеріалів; поширення наклепу про нашу компанію; порушення строків платежу; порушення умов договору та правил користування послугами; втручання в роботу сайту, або спробу отримати доступ до послуг в обхід наших інструкцій. У розділі 10 Договору зазначена політика повернення коштів, серед яких окремо виділено п. 10.7 Договору, відповідно до якого не відшкодовується вартість неотриманих послуг, якщо вони не отримані не з вини Онлайн-Школи, наприклад, якщо особа, зацікавлена в отриманні доступу до дистанційних навчальних курсів, запропонованих на сайті artemlipo.site, не переглядала доступний їй платний контент, або не скористалася доступними їй послугами (пропустила одне або кілька занять). Відповідно до п. 10.4 Договору незгода особи, зацікавленої в отриманні доступу до дистанційних навчальних курсів, запропонованих на сайті artemlipo.site, та пов`язаних послуг, із думкою викладачів, методикою та змістом навчальних курсів, не є підставою для повернення коштів. Згідно з платіжними інструкціями № 273413567 від 16.05.2024 на суму 36 000,00 грн, № 6EP7-43HE-6AE8-9K57 від 15.04.2024 на суму 3 940,00 грн [PERSON] сплатила на користь [PERSON] 41438,93 грн. У наданих суду електронних доказах на флеш-носії містяться відеозаписи вебінару за участю відповідача, інших осіб, а також [PERSON] через платформу ZOOM, також надані текстові файли містять відомості про участь позивачки у курсі відповідача. Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: належну якість продукції та обслуговування. Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд зазначає, що між позивачем і відповідачем шляхом акцептування пропозиції був укладений Договір на користування послугами Онлайн-Школи «Формула Арбітражника». Договір був акцептований шляхом здійснення оплати та участі позивача у навчальній програмі. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що їй взагалі ніяких послуг надано не було. Водночас, такі доводи спростовуються дослідженими судом електронними доказами, зокрема, відеозаписами вебінарів, листуванням, з яких слідує, що позивач брала участь у навчальній програмі. Позивач не навела доводів на спростування своєї участі у навчальній програмі згідно з наданими відповідачем доказами. Крім того, доказів того, що позивач заявляла претензії з приводу ненадання їй послуг, або їх неналежної якості, суду також не надано. Оскільки відповідач довів, що послуги позивачу надавались, що спростовує доводи позову, водночас доказів неналежного виконання відповідачем зобов`язань не надано, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Щодо витрат на правничу допомогу, то згідно з ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: - складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); - часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат, які поніс відповідач на отримання професійної правничої допомоги до суду позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 30/01-2025 від 30.01.2025 та акт надання послуг з правової допомоги від 28.02.2025. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Враховуючи, що у задоволенні позовної заяви відмовлено у повному обсязі, враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення заяви відповідача та відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень. Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved