Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Позов мотивує тим, що 14.07.2001 року між ними було зареєстровано шлюб Успенським сільвиконкомом Буринського району Сумської області, про що вчинено актовий запис №05. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного, в зв`язку з чим вони не підтримують подружніх відносин, проживають окремо, спільного господарства та бюджету не ведуть. Вважає, що їхній шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з чим вона наполягає на розірванні шлюбу. Також зазначає, що старший син [PERSON] є повнолітнім, однак продовжує навчатися у Київському національному університеті будівництва та архітектури на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, в тому числі, на придбання підручників, проїзд до навчального закладу, оплату проживання в гуртожитку. Менший син [PERSON] фактично проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. При цьому вона не в змозі самостійно утримувати синів, оскільки працює техпрацівником у школі та отримує низький рівень заробітної плати. Відповідач є працездатною особою та має задовільний стан здоров`я, однак в добровільному порядку кошти на утримання дітей не надає, хоча може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, оскільки має у власності майно за допомогою якого отримує дохід. На підставі викладеного [PERSON] просить розірвати укладений між нею та [PERSON] шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000 грн. щомісяця, починаючи з 18.10.2024 року до досягнення ним 23 років або до закінчення навчання, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила стягнути з відповідача судові витрати у повному обсязі. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 04.11.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, а справу просила розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] , будучи неодноразово належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання жодного разу не з`явилася, про причини неявки не повідомив та правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 14.07.2001 року Успенським сільвиконкомом Буринського району Сумської області, актовий запис №05, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.6). Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копій свідоцтв про народження (а.с.7, 9). За змістом положень ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст.56 СК України). Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. У відповідності до положень ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між подружжям втрачено взаєморозуміння, почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків та надати строк на примирення не просять. З`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач відзиву на позовну заяву не подав та в судове засідання для викладу своїх заперечень не з`явився, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше збереження сім`ї суперечило б інтересам позивачки. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України). Таким чином, відповідач, будучи батьком неповнолітнього [PERSON] , зобов`язаний утримувати останнього до досягнення ним повноліття. Проживання відповідача окремо від дитини не звільняє його від виконання вказаного обов`язку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України). Згідно ст.200 СК України, суд може визначити аліменти на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форм навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. На даний час спільний син сторін по справі [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття та є студентом І курсу Київського національного університету будівництва і архітектури денної форми навчання. Строк закінчення закладу освіти червень 2027 року, що підтверджується копією довідки вказаного навчального закладу №5787 від 28.03.2024 р. (а.с.11). Таким чином, син сторін [PERSON] після досягнення повноліття продовжує навчання та потребує в зв`язку з цим матеріальної допомоги. Відповідач є особою працездатного віку та будь-яких доказів втрати ним працездатності він суду не надав, а тому суд вважає, що останній має можливість працювати, отримувати дохід та надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей. Разом з цим, позивачкою не зазначено та не доведено належними та допустимими доказами розмір щомісячних витрат, які вона несе на утримання повнолітнього сина в зв`язку з продовженням ним навчання, та що є необхідність в стягненні аліментів саме в тому розмірі, який вона просить, а також що відповідач має можливість їх в такому розмірі сплачувати. Зокрема, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що відповідач має у власності майно за допомогою якого отримує дохід. Зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивачка разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, однак домовленість між ними про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у заявленому позивачкою розмірі, а саме 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття та стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у заявленому позивачкою розмірі 3000 грн., щомісячно, до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. За подачу позовної заяви у даній справі підлягав сплаті судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу та в сумі 1211 грн. 20 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів, а всього в сумі 2422 грн. 40 коп.. Однак, при подачі позову [PERSON] було сплачено судовий збір лише в розмірі 1211 грн. 20 коп., оскільки остання звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, відповідно до ст.141\~ЦПК\~України з відповідача підлягає стягненню\~на користь\~позивачки судові\~витрати по\~сплаті судового\~збору в сумі 1211 грн. 20 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу та на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial