Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та виключення запису про батька із актового запису про народження дитини, в якому вказував, що з 2006 року він перебував у фактичних сімейних відносинах з [PERSON] без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Проте, оскільки на момент народження [PERSON] сплило менше десяти місяців з моменту реєстрації відповідачкою розірвання шлюбу з [PERSON] , а тому на піставі ч. 2 ст. 122 СК України саме останнього було записано батьком дитини. [INFO] [PERSON] помер. Посилаючись на викладене, [PERSON] просив про визнання його батьківства щодо [PERSON] , [INFO] , а також про внесення змін до актового запису про народження дитини шляхом виключення відомостей про [PERSON] , як батька [PERSON] , зазначення його батьком неповнолітньої, внесення змін щодо прізвища, по батькові дитини. В підготовче засідання позивач [PERSON] та його представниця [PERSON] не з`явилися, проте остання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю, проти викладених у позові обставин не заперечує. Представник третьої особи без самостійних вимог - Вознесенського відділу ДРАЦС в підготовче засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, представників позивача та третьої особи, оскільки матеріали справи містять усі необхідні для вирішення спору інформацію та докази. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.ст. 200, 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачкою позову в підготовчому засіданні, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому, суд встановив, що з 2006 року сторони перебували у фактичних сімейних стосунках без реєстрації шлюбу, що останніми не заперечувалося. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Проте, оскільки на момент народження [PERSON] сплило менше десяти місяців з моменту реєстрації відповідачкою розірвання шлюбу з [PERSON] ( [INFO] ), а тому на піставі ч. 2 ст. 122 СК України саме останнього було записано батьком дитини (в актовому записі про народження [PERSON] помилково зазначено, що запис про [PERSON] , як батька [PERSON] внесено відповідно до ст. 133 СК України (запис подружжя батьками дитини)). У зв`язку з цим [PERSON] оспорює батьківство [PERSON] щодо дитини. Водночас, [INFO] [PERSON] помер. Згідно ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). За встановленого, оскільки спірні правовідносини між сторонами не врегульовані законом, а тому положення ч. 1 ст. 129 СК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 роз`яснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України 2004 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Сторонами визнано, а матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] дійсно є батьком неповнолітньої [PERSON] . Зокрема, згідно результату дослідження медико-генетичного центру (ТОВ «МАМА ПАПА») від 27 лютого 2025 року №46518-54379 (а.с. 13) ймовірність батьківства [PERSON] відносно [PERSON] становить 99,999999 %. При цьому, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року зазначив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Додатково факт відсутності кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] підтверджується рішенням Вознесенського міського суду Миколаївської області у справі №2-641/96р про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , ухваленим ще 20 грудня 1996 року, тобто більше ніж за десять років до народження дитини. Згідно ст. 139 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», які затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 (далі - Правила) рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно п. 2.16.4 Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Тому,

Outcome: approved