Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

КП «Вінницяоблтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, гарячої води та плати за абонентське обслуговування. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що КП Вінницької міської ради «Вінницяоблтеплоенерго`є організацією, що надає населенню послуги з постачання теплової енергії та гарячої води відповідно до умов визначених Законом України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від\~09.11.2017\~№2189-VІІI та Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ\~від 21.09.2019\~за №830 ( в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 №1022) та Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених Постановою КМУ\~від 11.12.2019\~за №1182 ( в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 №1023). Житлове помешкання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якого являється [PERSON] відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.10.2024 року №4004489412, забезпечується КП «ВОТЕ», та отримує послугу з постачання теплової енергії, гарячої води та плати абонентське обслуговування. 01.10.2021 між позивачем та відповідачами укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, а отже останні є споживачами послуг позивача. Враховуючи те, що житлове приміщення відповідача забезпечується послугами постачання теплової енергії, гарячої води та абонентським обслуговуванням, які надаються КП «ВОТЕ» та, як споживач наданих позивачем послуг, порушуючи вимоги Типового індивідуального договору а також п 5. ч.2 ст.7, ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», заборгував КП «Вінницяоблтеплоенерго» за надані позивачем в період з грудня 2022 року по грудень 2024 року включно, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води та абонентського обслуговування 29 817 грн. 00 коп., позивач звернувся до суду із даною позовною заявою до відповідача, оскільки в добровільному порядку відповідач сплатити борг відмовляється. Ухвалою суду від 27.03.2024 року в справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачу відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив, яку направлено судом на адресу проживання відповідача. Відповідач у визначений ухвалою суду строк відзив на позов до суду не подала. В судове засідання представники позивача Коваль В.О. та Швець О.П. не з`явилися, однак до суду подали заяви, в яких позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини сторін, що ґрунтуються на вимогах ст. 526, 625 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2019 року № 830 зі змінами, Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2019 року № 1182 зі змінами. Судом встановлено, що помешкання, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,, власником якого являється [PERSON] відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.10.2024 року №4004489412, (а.с.18), забезпечується послугами з постачання теплової енергії, які надаються позивачем. Отримання наданих послуг та обов`язок по їх оплаті лежить на відповідачеві, який проживає у вказаній квартирі, а тому тягар з її утримання лежить саме на ньому. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»\~(далі Закон). Відповідно до п. 5, 6\~статті 1 вказаного Закону: - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; - індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно зі\~ст. 5 цього Закону\~до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, водовідведення, поводження з централізованого водопостачання, централізованого побутовими відходами. Згідно зі пунктом 1 частини першої\~статті 7 Закону\~споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 5 частини другої\~статті 7 Закону\~визначено обов`язок споживача, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено обов`язок індивідуального споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17). Відповідно до ч. 5\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII\~(зі змінами) у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. У відповідності до зазначених норм, КП «Вінницяоблтеплоенерго» запропонувало населенню публічний договір приєднання для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, опублікувавши ці договори на веб-сайті підприємства https://kpvote.com.ua/news/uvaga-publichniy-dogovir-priednannya. Враховуючи те, що відсутні відомості, які свідчать про те, що співвласники багатоквартирного будинку, де мешкає відповідач, прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, відтак між сторонами справи укладений договір та відповідно з 1 листопада 2021 року між ними існують правовідносини врегульовані цим Типовим договором. Таким чином, з 1 листопада 2021 року діють Типові індивідуальні договори приєднання на послуги з постачання теплової енергії, і вважається, що вони укладені між КП «Вінницяоблтеплоенерго» та кожним споживачем - фізичною особою відповідно до\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року №1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води». Тобто відносини між сторонами у справі врегульовані Типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, який укладений відповідно до\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води»\~зі змінами. Відтак, між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, які ґрунтуються на умовах договору приєднання, з огляду на те, що відповідач отримує надані позивачем послуги теплопостачання. Відповідача не сплачує вартість наданих житлово-комунальних послуг, а саме послуг з постачання теплової енергії, гарячої води та абонентського обслуговування, наданих позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України\~визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як передбачено\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до\~ст. 610 ЦК України. Оскільки судом встановлено, що відповідач не здійснює оплату спожитих ним послуг у зв`язку з чим утворилась заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії, а тому суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, законні інтереси позивача порушені та підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості. Відповідно до ч. 3\~ст. 2 ЦПК України\~однією із засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2\~статті 264 ЦПК України\~визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Викладене свідчить, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять учасники спірних правовідносин. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача та позов має чітко виражену ціль, яка втілюється у формі позовних вимог, що їх викладає позивач у позовній заяві. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Так, справа підлягає розгляду в межах заявлених позивачем позовних вимог, а саме стягнення заборгованості за спожиті послуги постачання теплової енергії, гагачої води та абонентського обслуговування за період з грудень 2022 року по грудень 2024 року. Згідно оборотно-сальдової відомості та наданого позивачем розрахунку заборгованості по вказаному помешканню за послуги постачання теплової енергії становить 29 817 грн. З огляду на викладене, правовідносини, які склались між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1\~ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідна правова позиція Верховного Суду України викладена в ухвалі у справі №6-59цс13 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Статтею 625\~ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Споживаючи послуги, надані КП "Вінницяоблтеплоенерго", відповідач [PERSON] не оплатила отримані послуги у встановленому порядку, а тому згідно з розрахунком позивача, за період з грудень 2022 року по грудень 2024 року борг за централізоване теплопостачання та абонентське обслуговування становить 29 817 грн., а також 3-% річних 801 грн. 66 коп. та 2\~941 грн. 12 коп. інфляційні втрати (а.с. 21) і вказаний розмір заборгованості відповідачем не оспорено, і він підлягає задовленню. Відповідно до ст.141ЦПК\~України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3028 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved