Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

У липні 2023 року позивач Керівник Дніпровської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі: Київської міської ради звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про скасування рішення про усунення перешкод у володінні та розпорядженні об`єктом екомережі. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у власності територіальної громади міста Києва перебуває земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:90:051:0035), яка належить до земель водного фонду та до об`єктів екологічної мережі. Разом з цим, на даний час право власності територіальної громади міста Києва на об`єкти екомережі порушено через незаконну державну реєстрацію земельної ділянки, зміну її цільового призначення та незаконну реєстрацію [PERSON] права власності на житловий будинок загальною площею 42,6 кв.м. на цій ділянці за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого інтереси держави щодо безперешкодного володіння та розпорядження земельною ділянкою водного фонду комунальної власності порушені та мають бути поновлені. Враховуючи викладене, позивач просить усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні об`єктом екомережі - земельною ділянкою водного фонду комунальної форми власності шляхом скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 26.01.2022, індексний номер 63070298, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 42,6 кв.м. літ. «А» по [ADDRESS] , припинивши вказане право [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта майна: 2566412380000); усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні об`єктом екомережі - земельною ділянкою водного фонду комунальної форми власності шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:051:0035 площею 0,1000 га по [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів на користь Київської міської прокуратури судовий збір у розмірі 5368,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.07.2023 року відкрито провадження у справі за позовом Керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі: Київської міської ради до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про скасування рішення про усунення перешкод у володінні та розпорядженні об`єктом екомережі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом Керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі: Київської міської ради до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про скасування рішення про усунення перешкод у володінні та розпорядженні об`єктом електромережі, до судового розгляду по суті. У вересні 2023 представником відповідача-2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що твердження позивача про те, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області самостійно змінило цільове призначення земельної ділянки є незаконним та не відповідає дійсності. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. З підстав викладених у відзиві на позовну заяву. У вересні 2023 керівник Дніпровської окружної прокуратури м. Києва подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відзив на позовну заяву Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області є необґрунтованими, не спростовують наведені у позові прокурора відомості. Відзив на позовну заяву не містить доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача-2. Просив відмовити у задоволенні відзиву на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснила, що на разі порушені права територіальної громади міста Києва, оскільки відповідач-1 зареєструвала право власності на будинок, якого не існує. Зокрема, дозвіл на будівництво не видавався, поштовий номер не присвоювався. Представник позивача Київської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач-1 [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлено в установленому законом порядку. Відповідач-2Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник відповідача-2 надав до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за відсутністю сторони відповідача-2. Суд, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оглянувши оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни від 26.01.2022 №63070298 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) зареєстровано право власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 42,6 кв.м. літ. «А» за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2566412380000, номер відомостей про речове право: 46360045). Підставою для проведення державної реєстрації стала довідка про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси, серія та номер: 04-07 від 20.05.2021, видавник: ФОП [PERSON]. У подальшому, на замовлення [PERSON] інженером - землевпорядником ПП «Фірма «Інженер» [PERSON] 10.02.2022 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На підставі вказаної технічної документації 23.02.2022 державним кадастровим реєстратором Відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Касяненко Мариною Анатоліївною внесено відомості (здійснено реєстрацію) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:051:0035 та відкрито на неї поземельну книгу. Відповідно до сформованого державним кадастровим реєстратором витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.02.2022 № НВ-3500495222022 зареєстровано земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 8000000000:90:051:0035 по [ADDRESS] з категорією земель: землі житлової та громадської забудови, цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); видом використання - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На теперішній час, речові права на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав не зареєстровані. Відповідно до ст.ст. 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтями 328, 329 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) слід розуміти офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З викладеного вбачається, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13, у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 910/27779/14. Водночас, державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності. Тому ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації неможливо. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права власності, а не є підставою його набуття. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №910/15993/16). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі За змістом ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії, У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведено реєстраційні дії Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з етапів проведення державної реєстрації прав є перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави для відмови в державній реєстрації прав, зокрема, заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ч. 1 ст. 179 Цивільного кодексу України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права і обов`язки. При цьому, ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) відносить земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Маючи земельну ділянку як складову частину, всі штучні будови (об' єкти нерухомості) володіють родовими ознаками, які дозволяють відрізнити їх від рухомих об`єктів. Така ознака як стаціонарність (нерухомість) характеризується міцним фізичним зв`язком об`єкта нерухомості із земною поверхнею і неможливістю його переміщення у просторі без фізичного руйнування і нанесення шкоди, що робить об`єкт непридатним для подальшого використання. З аналізу вказаних норм чинного законодавства вбачається, що серед переліку речових прав та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації є право власності на нерухоме майно. Отже, при визначенні майна, права на яке підлягають державній реєстрації, слід враховувати, що для таких об`єктів повинні бути притаманні ознаки нерухомого майна, визначені ст. 181 Цивільного кодексу України, а саме, розташування на земельній ділянці, переміщення споруди неможливе без її знецінення та зміни її призначення. Державній реєстрації підлягають лише речові права на об`єкти, які є нерухомим майном та існують як об`єкт матеріального світу. Таким чином, державній реєстрації підлягають речові права лише на нерухоме майно, що є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, якому притаманні характеристики, значення яких є обов`язковим для внесення до Державного реєстру речових прав під час проведення державної реєстрації. Матеріалами підтверджується, що об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 42,6 кв.м. літ. «А» по [ADDRESS] фізично не існує, ніколи не існував як об`єкт матеріального світу, а отже жодна особа, в тому числі й [PERSON] , право власності на нього не набула та не могла набути. Також не встановлено існування у матеріальному світі (розташування) на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:051:0035 будь-яких інших об`єктів нерухомого майна, а навпаки підтверджуються їх відсутність. Так, документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та підтверджують присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, що належить [PERSON] , не надані та взагалі не існують. Зокрема, відповідно до листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 23.03.2023 №073-709, Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта по [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:90:051:0035). Також, відповідно до інформації Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 15.02.2023 №055-928 згідно з даними електронної бази документообігу, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва на земельну ділянку з кадастровим номером №055-928 від 15.02.2023 та за адресою: [ADDRESS] , не надавались. Окрім того, відповідно до протоколу огляду місця події від 26.12.2022, проведеного у рамках кримінального провадження №12023100040000640 встановлено, що остання примикає до водойми, має прямокутну форму, площею 0,1000 га, не огороджена, без фундаменту, вільна від будь-яких будівель, споруд, житлових та нежитлових приміщень, на ній розташовані дерева, кущі, наявні насипи глини. Будь-яких речей чи матеріалів, які б свідчили про те, що на ній були розміщені житлові будинки, не виявлено. Наведена інформація підтверджується з доступних джерел, таких як Google maps, а саме на території, на якій запроектована земельна ділянка, будь-які будівлі відсутні, ділянка знаходиться впритул до ставка. Механізм присвоєння адрес в місті Києві визначено зокрема Положенням про реєстр адрес у місті Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 №337/9394 «Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів у місті Києві». Відповідно до п. 4.16 Положення присвоєння поштової адреси багатоквартирним житловим будинкам, домоволодінням, житловим будинкам садибного типу, індивідуальним дачним та садовим будинкам здійснюється розпорядженням відповідної районної в місті Києві державної адміністрації. Присвоєння поштових адрес іншим об`єктам нерухомого майна здійснюється наказом Департаменту містобудування та архітектури міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Так, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація листом №100-3098 від 23.03.2023 повідомила, що розпорядження про присвоєння райдержадміністрацією поштових адрес житловому будинку [ADDRESS] , не приймались. Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (лист від 15.02.2023 №055-928) повідомив, що в реєстрі адрес у місті Києві, який ведеться Департаментом, відсутні відомості про документи стосовно присвоєння об`єктам нерухомості поштової адреси: [ADDRESS] . Згідно із інформацією КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», за даними реєстрових книг підприємства житловий будинок [ADDRESS] на праві власності не реєструвався (лист від 29.03.2023 №062/14-3998 (И-2023)). Більше того, відповідно до протоколу допиту від 17.02.2023 у кримінальному провадженні №12023100040000640, [PERSON] повідомив, що виготовив документи на неіснуючий об`єкт нерухомості - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , які не відповідають дійсності, а саме технічний паспорт, та склав довідку, де вказав поштову адресу зі слів замовника, не маючи ніяких підтверджуючих на це документів. Також повідомив, що замірів не виконував, за адресою не виїжджав, де знаходяться земельна ділянка йому не відомо. Отже, вказані технічні документи ФОП [PERSON] складено та видано із завідомо неправдивими відомостями про наявність неіснуючого будинку, та в Реєстрі адрес відсутні відомості про документи щодо присвоєння поштової адреси по [ADDRESS] . Щодо рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на спірне майно, яке прийнято на підставі поданої для державної реєстрації довідки про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси від 20.05.2021 №04-07, що видана ФОП [PERSON] , слід зазначити, що довідка про технічні показники об`єкта та підтвердження адреси не є належним документом на підтвердження дати побудови об`єкта, оскільки, як свідчить зміст самої довідки, дата побудови житлового будинку (1991 рік) вказана «зі слів замовника», та не є належним документом на підтвердження адреси об`єкта нерухомого майна. Також державним реєстратором отримано інформаційну довідку КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №107 ПБ-202 від 24.01.2022 щодо відсутності реєстрації права власності на спірну будівлю, та отримано витяг з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер в ЄДЕССБ: TI01:3939-8859-8228-7262) щодо підтвердження видачі технічної документації № 214/05/2021 від 20.05.2021, в якому відсутні відомості про рік побудови спірного будинку, та зазначено, що поштова адреса не присвоювалась. Водночас інших документів, які вимагається Порядком №1127 у реєстраційній справі № 2566412380000 немає. Таким чином, [PERSON] не набула у встановленому законом порядку право власності на спірну будівлю, а державну реєстрацію права власності на це майно проведено за відповідачем за відсутності належних правових підстав для набуття ним такого права. При цьому, відсутність законних підстав для здійснення державної реєстрації за відповідачем права власності на спірне нерухоме майно, свідчить про недостовірність даних, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та, як наслідок, відсутність правових підстав для отримання в користування земельної ділянки в порядку, визначеному ч.2 ст. 134 Земельного кодексу України. Більше того, судом встановлено, що Міністерством юстиції України проведено камеральну перевірку державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С., якою прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.01.2022 №63070298, на підставі якого відкрито розділ у Державному реєстрі прав №2566412380000 на житловий будинок по [ADDRESS] , та проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] (номер запису 46360045), про що складено акт від 14.04.2023 №2261/19.1.1/23. За результатами перевірки, Міністерством юстиції України видано наказ від 14.04.2023 № 1349/5, яким анулювало державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Меженській К.С. доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Міністерством юстиції України встановлено, що приватним нотаріусом Меженською К.С. під час проведення реєстрації прав та їх обтяжень від 26.01.2022 №63070298, на підставі якого у Державному реєстрі прав відкрито розділ №2566412380000 на житловий будинок по [ADDRESS] , та проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] , порушено вимоги п.п. 12, 40, 77 Порядку № 1127 та ст.ст. 3, 10, 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вказане свідчить про те, що державну реєстрацію права приватної власності на нежитлову будівлю як на нерухоме майно проведено за відсутності юридичного факту у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, що є підставою для її скасування. Таким чином, державна реєстрація права приватної власності на спірне майно за [PERSON] як на нерухоме майно підлягає скасуванню з огляду на те, що здійснено державну реєстрацію неіснуючих майнових прав на об`єкт, який не існує. Такі права, відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації. При цьому, наявність зареєстрованого права власності щодо неіснуючого об`єкту нерухомого майна перешкоджає належному володінню, розпорядженню та користуванню земельною ділянкою комунальної власності. Подібні висновки щодо порушення прав та інтересів власника земельної ділянки внаслідок незаконної державної реєстрації речових прав щодо майна, якого не існувало, містяться у постанові Верховного Суду України від 25.03.2024 у справі №757/19322/22-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Крім того, відповідно до п.5 ч.1 ст.14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються у разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ. Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки, суд зазначає наступне. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (стаття 79 ЗК України). Стаття 79-1 ЗК України визначає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Згідно зі статтями 1, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Системний аналіз зазначених положень законодавства свідчить про те, що сформована і зареєстрована в Державному земельному кадастрі земельна ділянка набуває статусу об`єкта цивільних прав і з цього моменту може бути предметом будь-якого правочину. У даному випадку сформований за рахунок комунальних земель водного фонду новий об`єкт цивільних прав - земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:051:0035 площею 0.1000 га, яка має вид цільового використання «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», - виник без достатніх правових підстав. Спірна земельна ділянка сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблена ПП «Фірма`Інженер» [PERSON] зареєстрована в Державному земельному кадастрі 23.02.2022. Згідно із статтею 9 Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні. Статтею 11 Закону визначено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів. Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», передбачено, що відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок у випадках, визначених ст. 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації. У разі якщо законом встановлена обов`язковість погодження зміни цільового призначення земельної ділянки з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, фізичною, юридичною особою та/або відшкодування втрат сільськогосподарського, лісогосподарського виробництва, до заяви про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про зміну цільового призначення (категорії земель та/або виду її цільового призначення) земельної ділянки додаються документи, що підтверджують таке погодження та/або забезпечення виконання зобов`язання з відшкодування втрат сільськогосподарського, лісогосподарського виробництва, у вигляді гарантії. За змістом ст. 22 Закону документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати законодавству. У відповідності до ст. 24 Закону для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки, в електронній формі та формі електронного документа. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. За ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є подання заявником документів, передбачених ч. 4 цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Згідно із ч.3 ст.29 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою у складі текстових матеріалів обов`язково містить пояснювальну записку, в якій зазначаються, зокрема, інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою будівлі, споруди та речові права на них (у разі формування земельних ділянок, внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру). Водночас подана технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] в натурі (на місцевості) не відповідає вимогам Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» в частині дотримання загальних вимог до змісту документації із землеустрою (ст. 29 Закону України «Про землеустрій»), оскільки містить недостовірні дані щодо розташування на земельній ділянці житлового будинку, який насправді не існує. Як вже зазначалось, документи, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: [ADDRESS] відсутні, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:051:0035 та за цією адресою не надавались. У спірних правовідносинах земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:051:0035 Київською міською радою у встановленому законом порядку зі складу водного фонду не вилучалася. Рішень про передачу даної земельної ділянки юридичним або фізичним особам у власність або користування (оренду), зміну цільового призначення, а також про затвердження технічної документації із землеустрою, Київська міська рада не приймала. Отже, інженером-землевпорядником під час розроблення документації із землеустрою відносно спірної земельної ділянки порушено вимоги ст. ст. 20, 198 ЗК України, ст.ст. 29, 55 Закону України «Про землеустрій», а також ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та не перевірено факт наявності чи відсутності в натурі (на місцевості) будівель та споруд на проектованій земельній ділянці, в результаті чого до Державного земельного кадастру були внесені недостовірні відомості про земельну ділянку, що як наслідок призвело до порушення прав та/або законних інтересів територіальної громади міста Києва. Крім того, згідно з абз. «а» ч. 2 ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про цільове призначення земельних ділянок щодо категорії земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі: відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації; технічної документації із землеустрою - щодо інвентаризації земель. Відповідно до ч. 8 ст. 79-1 Земельного кодексу України у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. З огляду на це, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж зазначених земельних ділянок в натурі (на місцевості), згідно з чинним законодавством на час прийняття державним кадастровим реєстратором рішення про державну реєстрацію земельних ділянок, не відносилась до переліку документації із землеустрою, на підставі якої могли вноситись до Державного земельного кадастру відомості про цільове призначення земельних ділянок щодо їх категорії. Також при здійсненні державної реєстрації спірної земельної ділянки її цільове призначення за Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему України від 23.07.2010 № 548, визначено за кодом 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Водночас, власником земельної ділянки - Київською міською радою відповідне рішення щодо визначення такого цільового призначення спірної земельної ділянки не приймалось. Таким чином, при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:051:0035 за відсутності рішення власника - Київської міської ради та інших передбачених законодавством підстав її віднесено до земель житлової і громадської забудови. Окрім того, технічна документація із землеустрою розроблена без урахування заборон та обмежень, передбачених вимогами чинного законодавства. Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Частиною 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Статтею 5 Закону України «Про екологічну мережу України» передбачено, що землі водного фонду є складовою екомережі. У ст. 4 Закону України «Про екологічну мережу України» зазначено, що збереження цілісності екомережі здійснюється відповідно до принципів забезпечення цілісності екосистемних функцій складових елементів екомережі, збереження та екологічно збалансоване використання природних ресурсів на території екомережі. Отже землі водного фонду, у тому числі спірна земельна ділянка - як об`єкт екомережі, мають особливу цінність та підлягають особливій охороні. Статтею 178 ЦК України, яка регулює питання оборотоздатності об`єктів цивільних прав, передбачено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту або не обмежені в обороті. Відповідно до ч. 2 цієї статті види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом. Визначення на законодавчому рівні об`єктів, що обмежені в обороті і не можуть перебувати у приватній власності, є умовою дотримання конституційного режиму права власності на зазначені об`єкти. Правовий титул (правова підстава) виникнення речових прав володіння, користування, розпорядження такими об`єктами визначається законодавчими актами, зокрема Конституцією України, Земельним кодексом України, іншими законами. Саме законодавчими актами забороняється перебування певних об`єктів власності Українського народу, державної та комунальної власності у приватній власності. У свою чергу, неможливість існування у таких об`єктів приватного власника унеможливлює виникнення у них нового володільця. Відповідно до ст.58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Отже, заволодіння приватними особами землями водного фонду є неможливим. За положеннями ст.60 ЗК України та ст. 88 ВК уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 60, 62 ЗК України та ст.ст. 1, 88, 90 ВК України. Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 га - 25 м; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 га - 50 м; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 м. Згідно зі ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів; для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Дотримання встановлених заборон є необхідною умовою використання земельної ділянки, на яку поширюється режим прибережної захисної смуги, з тією метою, щоб навіть потенційне їх порушення не могло зашкодити охороні навколишнього природного середовища в цілому та конкретному водному об`єкту зокрема. Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Відповідно до ст. 1 Водного кодексу України, водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт). Ставок - це штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів (ст.1 ВК України). Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що території водного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто відповідно до ст. 178 ЦК України належать до обмежено оборотоздатних об`єктів. Спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги та належить до земель водного фонду, що підтверджується інформацією Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 24.02.2023 №991-001-327-1991-083. Так, земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:051:0035 з цільовим використанням для будівництва і обслуговуванням житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) знаходиться поряд із штучно створеною водоймою (ставком) між вул. Академіка Заболотного та Лазурна у Голосіївському районі м. Києва. За інформацією Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), на території кадастрового кварталу 90:051, навпроти вулиці Передова та між вулицею Лазурна і авторинком «Чапаєвка» у м.Києві, знаходиться водний об`єкт орієнтовною площею 0,69 га (лист №077-559 від 14.02.2023). Відповідно до розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА) від 04.02.2009 №111, КП «Плесо» є балансоутримувачем внутрішніх водних об`єктів та гідротехнічних споруд, у тому числі вищезазначеного ставка (п. 86 додатку). Вказана інформації також підтверджується листом Державного агентства водних ресурсів України від 06.02.2023 №549/5/4/11-23. За результатами інженерно-геодезичних робіт ТОВ «Геометричні рішення» у рамках кримінального провадження №42022102040000121 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:051:0035 повністю накладається на прибережну захисну смугу водного об`єкту - ставка, та встановлено площу займаної території - 0,1000 га. Отже, знаходження земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:90:051:0035) у межах законодавчо визначеної статтею 88 ВК України 25-метрової прибережної захисної смуги ставка підтверджується проведеними геодезичними роботами, викопіюванням з топографічного плану та ортофотоплану, інформаціями Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та Державного агентства водних ресурсів України. Розташування спірної земельної ділянки у межах прибережної смуги ставка згідно з чинним законодавством свідчить про її належність до земель водного фонду, що унеможливлює передання цієї ділянки у приватну власність з цільовим призначенням - для ведення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Це твердження узгоджується з практикою Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 487/10127/14-ц, від 09.12.2020 у справі № 676/190/18, від 22.06.2022 у справі № 752/3093/19, від 16.09.2022 у справі № 752/3090/19), відповідно до якої земельна ділянка, що перебуває в обмеженому обороті, не може передаватись у приватну власність. Наведена практика Верховного Суду свідчить про запровадження юридичної конструкції, за якою землі, перехід права володіння якими до фізичних та юридичних осіб неможливий, зважаючи на пряму вказівку законодавця, вважаються такими, що залишилися у володінні законного власника (держави або територіальної громади), і в такому разі їх державна реєстрація, використання і розпорядження іншою особою розцінюються як триваюче порушення прав власника, не пов`язане з позбавленням права володіння. Так, Верховним Судом застосовано зазначений підхід при визначенні режиму земель водного фонду. Цільове призначення спірної земельної ділянки фактично було змінено при її державній реєстрації державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 23.02.2022, а саме - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Незважаючи на те, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області віднесло спірну ділянку до земель житлової та громадської забудови, ця обставина не має правового значення, оскільки статус ділянки першочергово визначається тим, що вона розташована в межах прибережної захисної смуги, є земельною ділянкою водного фонду, із спеціальним режимом такої території. За змістом статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Зміна в Державному земельному кадастрі цільового призначення земельної ділянки водного фонду на землі житлової і громадської забудови без урахування обмежень, передбачених ст.ст. 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України, суперечить вимогам чинного законодавства. Київською міською радою, рішення про надання в користування та зміну цільового призначення спірної ділянки, не приймались (лист Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) № 0570202/1-479 від 16.01.2023). Таким чином, реєстрація спірної земельної ділянки та внесення відомостей щодо зміни її цільового призначення в Державному земельному кадастрі за відсутності відповідного рішення Київської міської ради суперечить вимогам чинного законодавства. За таких обставин, установлене спірній ділянці цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) жодним чином не впливає на її обмежену оборотоздатність і не передбачає можливості її справжнього використання за таким призначенням, оскільки в силу закону це територія водного фонду і вона має особливий статус і правовий режим використання. Таким чином, враховуючи, що надана [PERSON] документація із землеустрою не відповідала вимогам земельного законодавства, а також не відносилась до переліку документації, на підставі якої до Державного земельного кадастру вносяться відомості про категорію земель, а також невірне визначення цільового призначення земельної ділянки, державна реєстрація земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Аналогічні підстави для скасування державної реєстрації земельних ділянок містить п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051. Пунктом 114 Порядку передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок літ «А» загальною площею 42,6 кв.м. по [ADDRESS] як предмет матеріального світу не існує, то відповідно він не є річчю, щодо якої можуть виникати цивільні права, у тому числі право власності. Суд приходить до висновку що рішення про державну реєстрацію права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна є незаконним, оскільки державна реєстрація лише посвідчує речове право, що виникло (набуто), а в даному випадку право не може бути набуто у зв`язку із відсутністю самого об`єкту цього права. [PERSON] не могла набути у законний спосіб право власності на житловий будинок, який фактично відсутній на земельній ділянці (не збудований, не введений в експлуатацію), а отже право власності у відповідача на це майно не виникало та не могло виникнути. Зважаючи, що розділ Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 42,6 кв.м. по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2566412380000), відкритий на підставі незаконного рішення державного реєстратора від 26.01.2022 №63070298, яке підлягає скасуванню, то цей розділ та реєстраційна справа щодо цього об`єкту підлягають закриттю згідно із п.5 ч.1 ст.14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:051:0035 відбулася з порушенням вимог земельного законодавства, на підставі технічної документації, яка розроблена під обслуговування неіснуючого житлового будинку, право власності на який зареєстровано з порушенням чинного законодавства, а також з урахуванням того, що Київська міська рада рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у власність або у користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам не приймала, є необхідність у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Враховуючи встановлені судом обставини справи, беручи до уваги всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість заявлених вимог належними, допустимими доказами, а обраний ним спосіб захисту порушеного права відповідає приписам чинного законодавства України, зокрема ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь Київської міської прокуратури підлягає стягненню судовий збір у загальній сумі 55368 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved