Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Європлаза» (далі - позивач, ОСББ «Європлаза») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON] (далі - третя особа, [PERSON] ), про стягнення заборгованості по внескам та платежам. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у будинку [ADDRESS] створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Європлаза». На підставі рішення установчих зборів співвласників будинків [ADDRESS] , затвердженого Протоколом установчих зборів від 30 квітня 2019 року, у вказаних будинках створено Об`єднання співвласників багатоквартирного та затверджено його назву «Європлаза». На підставі Протоколу установчих зборів, 8 травня 2019 року здійснено державну реєстрацію юридичної особи (ОСББ). Зазначає, що [PERSON] є власником групи нежитлових приміщень № 9, загальною площею 229 кв.м, розташованих у будинку [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 243025341, сформованої 04 лютого 2021 року, та витягом з Державного реєстру речових прав від 15 травня 2023 року№ 332293515. Рішенням позачергових загальних зборів ОСББ від 24 червня 2019 року, що закріплене протоколом № 1, вирішено обрати варіант управління будинками шляхом самозабезпечення через статутні органи ОСББ «Європлаза» та залученням підрядних компаній, визначити з 30 червня 2019 року управителем будинків ОСББ «Європлаза». Затверджено внески на управління (утримання) будинків та прибудинкової території, зокрема щодо будинку [ADDRESS] у таких розмірах (на 1 кв. м приміщення належного його власнику): 31, 95 грн. - на управління/утримання; 3, 70 грн. - до ремонтного фонду; 3, 00 грн. -до резервного фонду; всього - 38, 65 грн. за 1 кв. м. загальної площі приміщення. У подальшому, рішенням позачергових загальних зборів ОСББ від 17 червня 2020 року, закріпленого протоколом № 5, серед іншого, вирішено затвердити внески на управління (утримання) будинків та прибудинкової території, який становитиме для будинку [ADDRESS] - 40,77 грн. на управління/утримання, 3,00 грн. - до ремонтного фонду, 3,00 грн. - до резервного фонду, всього 46,77 грн. за 1 кв. м загальної площі приміщення, на час до прийняття зборами рішення про зміну розміру внеску. Таким чином, у період виникнення заборгованості діяв тариф, визначений протоколам від 17 червня 2020 року № 5, що складає 46,77 грн. за 1 кв. м. У період з 1 липня 2019 року до травня 2023 року позивач забезпечував управління (утримання) будинку [ADDRESS] в цілому та належного відповідачу нежитлового приміщення, зокрема, шляхом надання житлово-комунальних послуг та здійснення взаєморозрахунків з підрядними організаціями та постачальниками послуг. Проте, на порушення вимог Закону та Статуту, відповідачка не виконує обов`язок щодо утримання власного майна, сплати внесків у розмірі, затвердженому загальними зборами ОСББ, внаслідок чого у неї за період з 01 лютого 2019 року до 30 квітня 2023 року виникла заборгованість у сумі 289 178,91 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року з відповідачки вже стягнута заборгованість за платежами за період із 01 липня 2019 року до 31 січня 2021 року у розмірі 181 182,51 грн. У порядку примусового виконання цього рішення з відповідачки стягнуті зазначені кошти. Оскільки, за період із лютого 2021 року до травня 2023 року обов`язок щодо сплати внесків відповідачкою не виконувався, це призвело до прострочення останньою виконання грошового зобов`язання на суму 289 178, 91 грн., тому наявні підстави для застосування частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин. Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ОСББ «Європлаза» заборгованість по внескам та платежам у сумі 289 178,91 грн.; інфляційні втрати у сумі 54 598,10 грн.; 3% річних у сумі 9 392,81 грн.; понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 2 720,37 грн.; понесені витрати на правову допомогу у сумі 30 000,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2023 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче засідання у справі на 11 жовтня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року відкладено підготовче засідання на 06 лютого 2024 року. 31 січня 2024 року від представника [PERSON] - адвоката Ізовіта А.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначав, що відповідачка не користувалася приміщенням, а, відповідно, і не користувалася житлово-комунальними послугами. Факт користування відповідачкою цими послугами позивач не довів. Окремого договору з відповідачкою в порядку, передбаченому статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та статей 12-14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не укладено. Крім того, існує сумнів у достовірності даних щодо направлення позивачем на адресу відповідача претензій з приводу оплати заборгованості. Позивачем не надано доказів, що відповідні послуги з управління будинком були надані відповідачу у зазначений період. Позивач здійснив нарахування на суму боргового зобов`язання 3 % річних та інфляційних витрат без урахування Закону України від 17 березня 2020 року № 530-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» та Закону України від 15 березня 2022 року № 2120 -IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 18. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року відкладено підготовче засідання на 22 квітня 2024 року. 03 березня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить задовольнити позов в повному обсязі. Зазначав, що розмір внесків та платежів, необхідних для утримання та експлуатації будинку, визначено відповідним рішенням загальних зборів ОСББ. Претензія, на яку посилається відповідач, містить розрахунок, а поштове відправлення - штемпель із датою відправки. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року відкладено підготовче засідання на 22 липня 2024 року. У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги підготовче засідання, призначене на 22 липня 2024 року, знято з розгляду та призначено на 14 жовтня 2024 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 28 травня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року розгляд справи відкладено на 30 січня 2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду від 30 січня 2025 року розгляд справи відкладеного до 16 квітня 2025 року. В судове засідання, призначене на 16 квітня 2025 року, представник позивача не з`явилися, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надала, причини неявки не повідомила. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив, що до 12 травня 2023 року [PERSON] була власником групи нежитлових приміщень № 9, загальною площею 229 кв.м, розташованого у будинку [ADDRESS] згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04 лютого 2021 року № 243025341 та від 15 травня 2023 року № 332293515. У будинку [ADDRESS] створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Європлаза». На підставі рішення установчих зборів співвласників будинків [ADDRESS] по [ADDRESS] на [ADDRESS] , затвердженого Протоколом установчих зборів від 30 квітня 2019 року, у вказаних будинках створено Об`єднання співвласників багатоквартирного та затверджено його назву «Європлаза». На підставі Протоколу установчих зборів, 08 травня 2019 року здійснено державну реєстрацію юридичної особи (ОСББ), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Обслуговування будинку [ADDRESS] здійснюється ОСББ «Європлаза», яке діє на підставі Статуту, затвердженого загальними зборами ОСББ «Європлаза». Рішенням позачергових загальних зборів ОСББ «Європлаза» від 24 червня 2019 року, що закріплене протоколом № 1, вирішено: Обрати варіант управляння будинками шляхом самозабезпечення через статутні органи ОСББ «Європлаза» та залученням підрядних компаній, визначити з 30 червня 2019 року управителем будинків ОСББ «Європлаза». Затвердити внески на управління (утримання) будинків та прибудинкової території, зокрема щодо будинку [ADDRESS] у наступних розмірах (на 1 кв.м. приміщення належного його власнику): -31, 95 грн. на управління/утримання; - 3, 70 грн. до ремонтного фонду; - 3, 00грн. до резервного фонду; Всього 38,65 грн за 1 кв. м загальної площі приміщення. Таким чином, моментом початку самостійного обслуговування будинку є 1 липня 2019 року. Рішенням позачергових загальних зборів ОСББ «Європлаза» від 17 червня 2020 року, закріпленого протоколом № 5, серед іншого вирішено затвердити внески на управління (утримання) будинків та прибудинкової території, який становитиме для будинку [ADDRESS] грн на управління/утримання, 3,00 грн - до ремонтного фонду, 3,00 грн - до резервного фонду, всього 46,77 грн за 1 кв. м загальної площі приміщення, на час до прийняття зборами рішення про зміну розміру внеску. Всього 46,77 грн. за 1 кв.м загальної площі приміщення. У період з 01 липня 2019 року до травня 2023 року ОСББ «Європлаза» забезпечувало управління (утримання) будинку [ADDRESS] в цілому, та належного відповідачу нежитлового приміщення, зокрема, шляхом надання житлово-комунальних послуг та здійснення взаєморозрахунків з підрядними організаціями та постачальниками послуг. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року, яке набрало чинності у справі № 752/4239/21 за позовом ОСББ «Європлаза» до [PERSON] про стягнення заборгованості, з [PERSON] на користь ОСББ «Європлаза» стягнуто заборгованість по внескам та платежам в розмірі 181 182,51 грн за період із 01 липня 2019 року до 31 січня 2021 року. У порядку примусового виконання вказаного судового рішення з відповідачки на користь позивача стягнуті зазначені кошти. У претензії від 21 квітня 2023 року, адресованій [PERSON] , ОСББ «Європлаза» повідомило про наявність заборгованості по внескам та платежам за період з 01 лютого 2021 року до 28 лютого 2023 року у розмірі 267 758,25 грн, яку просило сплатити протягом 3-х днів із моменту отримання вказаного листа, долучивши до претензії детальний розрахунок вказаної заборгованості. Звертаючись до суду з цим позовом, ОСББ «Європлаза» посилається на те, що станом на травень 2023 року у відповідачки наявна непогашена заборгованість по внескам та платежам у сумі 289 178,91 грн, яку просить стягнути на свою користь, а також інфляційні втрати у сумі 54 598,10 грн та 3% річних у сумі 9 392,81 грн відповідно до статті 625 ЦК України. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо стягнення заборгованості Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України, власність зобов`язує. Згідно з частиною 1 статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Предметом цього спору є невиконання відповідачкою обов`язку, встановленого положеннями статей 10, 15 Закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», як члена ОСББ чинних рішень співвласників щодо сплати. Так, правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Відповідно до частин 1, 3 статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Частинами 1, 7 статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень. Відповідно до статті 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» відмова від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об`єднання і відповідно до статті 17 Закону є підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із встановлених об`єднанням платежів по відповідних рахунках у примусовому порядку. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV). Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Крім того, статтею 322 ЦК України визначено, що тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, [PERSON] була зобов`язана здійснювати оплату відповідних внесків, як співвласник багатоквартирного будинку, щомісяця. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , будучи власником нежитлових приміщень № 9, загальною площею 229 кв. м, розташованих у будинку [ADDRESS] , не в повному обсязі виконувала свої зобов`язання з оплати внесків та платежів, у зв`язку з чим, відповідно до наданого позивачем розрахунку, у неї утворилася заборгованість за період із 01 лютого 2019 року до 30 квітня 2023 року у розмірі 289 178,91 грн, яка станом на день розгляду цієї справи не погашена. Заперечуючи проти позову, [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження виконання нею своїх зобов`язань зі сплати вказаних внесків у повному обсязі, не спростувала обставини щодо не виконання свого обов`язку зі сплати зазначених послуг. Будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків існуючої заборгованості за надані послуги матеріали справи не містять. Посилання відповідачки на те, що вона не користувалася приміщенням, а, відповідно, і не користувалася житлово-комунальними послугами є безпідставними та не звільняє її від обов`язку як члена ОСББ сплатити внески. Рішення загальних зборів ОСББ є чинним та не оскаржено відповідачкою до суду. Крім того, посилання відповідачки відсутність окремого договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 02 листопада 2020 року у справі № 753/7790/16-ц, 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17. Відповідачка не надала суду доказів того, що вона відмовлялась від надання послуг або що такі послуги надавалися неякісно чи не в повному обсязі. Таким чином, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами факт надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території щодо будинку [ADDRESS] , в тому числі, до належного (до травня 2023 року) відповідачці приміщення № 9, а відповідачкою не надано належних доказів неправильності проведених позивачем розрахунків існуючої заборгованості за надані послуги, тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь ОСББ «Європлаза» заборгованість по внескам та платежам за період із 01 лютого 2019 року до 30 квітня 2023 року у розмірі 289 178,91 грн. Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15 (провадження № 14-591цс18), від 09 листопада 2021 року в справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20). Загальновідомим є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України "Про внесення змін до деяких законоадчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (530-ІХ від 17.03.2020), згідно якого, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та 3% річних. Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №922/175/18 зазначено, що нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні статті 549 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено. Отже, положення статті 549 ЦК України (штраф, пеня) та статті 625 ЦК України (3% річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природною. У даній справі позивачем до відповідача пред`явлені позовні вимоги про стягнення саме 3 % річних та інфляційних втрат, у зв`язку з несплатою заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Відтак, доводи позовної заяви про наявність правових підстав для нарахування цих складових (3% річних та інфляційних втрат) ґрунтуються на вимогах закону. Водночас, 05 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанов № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», абзацом 1 пункту 1 якої установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. 29 грудня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», якою, зокрема, абзац 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено в новій редакції. До припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). Постанова Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405 набрала чинності 30 грудня 2023 року. А тому ОСББ «Європлаза» мало право нарахування [PERSON] інфляційної складової та трьох процентів річних до 23 лютого 2022 року та з 31 грудня 2023 року. Відповідно до наданих ОСББ «Європлаза» розрахунків, заборгованість із 3 % річних та інфляційній складовій була нарахована [PERSON] за загальний період з 01 лютого 2021 року до 30 квітня 2023 року, що суперечить положенням, викладеним у постанові Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, зокрема стягненню підлягають 3 % річних та інфляційні втрати за період із 01 лютого 2021 року до 23 лютого 2022 року, з яких 3 % річних - 6 955,78 грн та інфляційні втрати - 45 224,74 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу Позивач також просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 30 000,00 грн. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20 (провадження № 61-6344св23) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частинах четвертій-шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що при розподілі судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial