Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики № 1192529 у розмірі 16502,20 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що 03.05.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №1192529, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3000,00 грн, строк позики - 29 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 09.05.2021 між позикодавцем та [PERSON] , за ініціативою останнього, укладено додаткову угоду №1192529 до договору позики №1192529, за умовами якої позичальник збільшує суму позики на 2000 гривень. Таким чином, розмір позики становить 5000 гривень. Додатковий договір підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позикодавець на виконання умов договору позики №1192529 та додаткової угоди до договору позики виконав свої зобов`язання, передавши відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 5000 гривень за посередництвом платіжної установи. Відповідно до п. 4.2 договору позики №1192529, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті http://mycredit.ua/ua/documents-llicense/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі. У договорі позики встановлено строк позики 29 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Отже, укладаючи договір позики, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування. 26 жовтня 2021 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали договір факторингу № 2610, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики № 1192529 від 03.05.2021. 03 квітня 2023 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФК, згідно з яким позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики № 1192529 від 03.05.2021. Враховуючи умови договору позики та додаткової угоди, здійснені відповідачем за ним платежі, які складають 0 грн, заборгованість останнього складає 16\~502,20 грн, зокрема 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11\~502,20 грн - сума заборгованості за відсотками, оскільки відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором позики та заборгованості за процентами не виконав ні перед позикодавцем (первісним кредитором), ні перед позивачем (фактором) ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги. Провадження у даній справі відкрито 03.03.2025, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення судом. У судові засідання відповідач не з`являвся, про розгляд справи повідомлений належним чином, до суду повернулись рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». \~ \~ \~ \~Також про судовий розгляд відповідач був повідомлений через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошень про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже вважається таким, що не з`явився у судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 03.05.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики № 1192529. Вказаний договір підписано сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором ( п. 5 та п. 11 Договору позики). Відповідно до п.1 договору позики, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджених умовах договору строк, шляхом їх перерахунку на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а позивальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Пунктом 2 договору позики визначено: сума позики - 3000,00 грн, строк позики 29 днів. Базова процентна ставка за день користування позикою (фіксована) - 1,99%. Дата надання позики 03.05.2021. Дата повернення позики 01.06.2021. Знижена процентна ставка/день 1,99%, процентна ставка за понаднормове користування позикою/день - 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 726,35%, орієнтовна загальна вартість позики 4731,30 грн. Згідно з п. 3 договору, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. У п. 4.2 передбачено, що Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті http://mycredit.ua/ua/documents-llicense/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі. 09.05.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1192529 до договору позики №1192529 від 03.05.2021, збільшено суму позики з 3 000 гривень на 2 000 гривень, таким чином загальний розмір наданої позики становить 5 000 гривень. Пунктом 2 передбачено, що у зв`язку із збільшенням загального розміру позики, зміниться орієнтовна загальна вартість позики, що складе 7587 гривень. Згідно п.4 договору інші положення договору не змінені та не доповнені цією додатковою угодою, залишаються без змін та сторони підтверджують по них свої зобов`язання. Додаткова угода також підписана сторонами шляхом використання електронного підпису. Згідно довідки про ідентифікацію [PERSON] ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»; акцепт договору та додаткової угоди до договору позичальником підтверджено одноразовими ідентифікаторами 4Gh2DnmxrG, ysoHJ3wdmv. До матеріалів справи на підтвердження погоджених із відповідачем умов кредитування позивач також долучив Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що не містять підпису відповідача. Згідно з даними довідок ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» від 10.01.2025 та платіжних інструкцій [PERSON] перераховано 03.05.2021 3000 гривень та 09.05.2021 2000 гривень. Наведене також підтверджується виписками за договором №б/н за період з 03.05.2021 06.05.2021 та з 09.05.2021-12.05.2021, наданих суду АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. 26 жовтня 2021 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ АКТИВІВ» та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" уклали договір факторингу № 2610, згідно з яким від першого до другого перейшло право вимоги до боржників, у тому числі й до [PERSON] за договором позики № 1192529 від 03.05.2021. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 16 542 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 5000 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 11542 грн, , що підтверджується реєстром прав вимоги №2 від 26.10.2021 згідно договору факторингу №2610. 03 квітня 2023 року ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФК, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, у тому числі й до [PERSON] за договором позики № 1192529 від 03.05.2021. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 16 542 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 5000 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 11542 грн, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги. Отже, судом встановлено, що позивач на даний час є законним правонаступником стягувача за укладеним договором; між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли з кредитного договору щодо належного виконання його умов. До матеріалів справи долучений розрахунок заборгованості за договором позики №1192529 від 03.05.2021, згідно з яким, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів становить 16 542 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 5000 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 11542 грн. Суд враховує, що згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики № 1192529 у розмірі 16502,20 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 5000 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 11502,20 грн. Матеріли справи також не містять доказів повного чи часткового повернення коштів відповідачем, як первісному кредитору, так і кредиторам, до яких переходило право вимоги на підставі зазначених вище договорів факторингу. Суд вважає, що спірні правовідносини сторін врегульовані положеннями ЦК України та Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакціях, чинних на дату укладення договору). Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини. Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину. При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством. Згідно приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, договір позики укладено між сторонами в електронній формі. Між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з договору позики та, всупереч умовам договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань та не погасив заборгованість за договором, тобто виник спір щодо належного виконання умов договору позики. Встановленими вище судом обставинами підтверджується факт укладення між ТОВ «1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»\~та [PERSON] \~договору позики\~№ 1192529та 09.05.2021 додаткової угоди №1192529 до договору позики №1192529 від 03.05.2021, те, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти на власний картковий рахунок та не повернув їх у встановлений договором строк. Кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо суми та періоду надання кредиту і розміру процентної ставки, порядку надання і погашення кредиту, відповідальності за порушення умов договору. Отже, [PERSON] з моменту укладення договору був обізнаний щодо обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту, за відсутності доказів повного чи часткового виконання зобов`язань відповідачем щодо повернення суми позики позовні вимоги в частині стягнення розміру заборгованості за тілом кредиту у сумі 5000 грн є підставним та підлягають задоволенню. Щодо нарахованих процентів за користування кредитом, доцільно зазначити наступне. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа № 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Позивач, пред`являючи вимоги до [PERSON] , просив, у тому числі, крім тіла позики (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Однак суд звертає увагу на те, що позика надавалася відповідачу на 29 днів і датою її повернення в укладеному сторонами договорі визначено 01.06.2021. Тобто саме до цього часу кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами. Посилання ж позивача на те, що продовження строку кредитування на 90 днів визначено в Правилах надання грошових коштів у позику не заслуговують на увагу, оскільки, такі Правила не можна вважати частиною укладеного між [PERSON] та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ АКТИВІВ» договору позики № 1192529, оскільки долучена до матеріалів справи редакція «Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» не підписана відповідачем, як позичальником, в тому числі й шляхом використання електронного цифрового підпису. Не має підстав уважати, що саме ці правила розумів [PERSON] , ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики. Роздруківка ж із сайту позивача та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, на що звернув свою увагу Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), тому у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для врахування умов, наведених у Правилах, щодо пролонгації строку договору на 90 днів. За відсутності підстав для продовження строку користування коштами і нарахування процентів, проценти за користування позикою можуть бути нарахованими виключно в межах 29 - денного строку, визначеного договором позики, як строк кредитування. У відповідності до приписів частини 1 статті 253 ЦК України, перебіг строку користування коштами розпочинається на наступний день від дати укладення договору позики, з 04.05.2021 року і закінчується 01.06.2021 року, що є останнім днем користування позикою, за який також нараховуються проценти. Тому, з урахуванням викладеного, суд уважає, що підставними до нарахування є відсотки, розрахунок яких проводився в межах погодженого сторонами строку кредитування. Так, в договорі позики № 1192529 сторони погодили, що її строк становить 29 днів, дата повернення позики 01.06.2021, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами нарахована за період з 04.05.2021 по 29.08.2021 за ставкою 1,99%. Матеріали справи не містять доказів, що сторони вносили зміни до умов договору, в тому числі до додаткової угоди до договору, щодо строку кредитування. Таким чином,\~вказані нарахування\~процентів за\~користування кредитом\~у період\~з 04.05.2021\~року по\~29.08.2021\~року не\~відповідають умовам\~укладеного між\~сторонами договору, адже право\~кредитодавця нараховувати\~передбачені договором\~проценти за\~кредитом припиняється\~після спливу\~визначеного договором\~строку кредитування\~чи у\~разі пред`явлення\~до позичальника\~вимоги згідно\~з частиною\~другою статті\~1050\~ЦК України.\~Після спливу\~чи у\~разі пред`явлення\~до позичальника\~вимоги згідно\~з частиною\~другою статті\~1050\~ЦК України\~права та\~інтереси кредитодавця\~в охоронних\~правовідносинах забезпечуються\~частиною другою\~статті 625\~ЦК України,\~яка регламентує\~наслідки прострочення\~виконання грошового\~зобов`язання, а з вимогами про стягнення грошових коштів як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/128, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц, від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц, від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, тобто дана судова практика є сталою. Виходячи з указаного, з врахуванням додаткової угоди до договору позики, заборгованість за процентами станом на 01.06.2021 (на дату повернення позики) за спірним договором позики повинна становити 2686,50 грн (з 04.05.2021 по 08.05.2021 3000 грн *1,99% * 5 днів 298,50 грн, з 09.05.2021 по 01.06.2021 5000 грн *1,99% * 24 дні 2388 грн). Отже, вимоги про стягнення з відповідача процентів в сумі 11\~502,20 грн є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача 7686,5 гривень заборгованості, то на користь позивача з відповідача необхідно стягнути 1128,32 гривень сплаченого судового збору (7686,5 х 2422,40 / 16502,2). Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18). На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 01.11.2024, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 18.01.2025, згідно якого вартість наданих адвокатом послуг становить 3 500 грн, яка полягає вивченні документів клієнта, їх аналізі, визначення правової позиції/аналіз судової практики, збір документів/доказів, підготовка/складання позовної заяви, платіжна інструкція від 18.01.2025 про сплату вартості правничої допомоги. Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу, суд, з огляду на обсяг виконаної адвокатом роботи, вважає витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 500 грн обґрунтованими та пропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову. На підставі ст.ст.2, 15, 526, 530, 536, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial