Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно, в якому просила: 1) визначити її частку як колишнього члена колгоспного двору у праві спільної сумісної власності на будинковолодіння [ADDRESS] загальною вартістю 592746 грн у розмірі 1/6 частини шляхом визнання за нею права власності на цю частку; 2) визнати за нею право власності на 1/6 частку будинковолодіння [ADDRESS] загальною вартістю 592746 грн з підстав спадкування за законом після смерті [PERSON] ; 3) визнати за нею право власності на 1/6 частку будинковолодіння [ADDRESS] загальною вартістю 592746 грн з підстав спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою від 17.02.2025 суд відкрив провадження в справі, призначивши підготовче засідання в рамках розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 24.03.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Заявлені вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що будинковолодіння [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого була її мама [PERSON] . Станом на 15.04.1991, коли набрав чинності Закон України «Про власність», яким колгоспні двори ліквідовані, у колгоспному дворі проживали голова двору [PERSON] та члени двору її дочка [PERSON] , зять [PERSON] та внуки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після набрання чинності Законом України «Про власність» вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/6 частині. Після смерті [INFO] чоловіка позивачки [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому 1/6 частину будинковолодіння, яку прийняла позивачка як спадкоємець за законом першої черги в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці за законом першої черги, якими є їхні сини, спадщину після смерті батька не прийняли та не претендують на неї. За життя 11.05.2005 мама позивачки склала заповіт, посвідчений Вільшаницькою сільською радою, згідно якого все майно заповіла позивачці. Після смерті [INFO] матері позивачка як єдиний спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, успадкувавши належну матері 1/6 частину будинковолодіння та інше спадкове майно, зокрема, земельну ділянку розміром 0,7599 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вільшаницької сільської ради, урочище «Залім», Тисменицького району Івано-Франківської області, на яку 22.07.2021 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У зв`язку з відсутністю правовстановлючого документа на спадкове будинковолодіння та його належністю до колгоспного двору приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Колтун Б. М. відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. На цей час співвласниками будинковолодіння є позивачка, її частка становить 3/6, та її сини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відповідачі у справі, частка кожного з них становить по 1/6. Представник позивача адвокат Белей О. Б. у поданій до суду заяві позов підтримала, просила його задоволити та розглянути справу без участі сторони. Представник відповідача Тисменицької міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином, не повідомив суду про причини нез`явлення свого представника, не подав відзиву. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у поданих до суду відзивах позов визнали, повністю погодилися з обставинами, на які покликалася позивачка, не заперечували щодо задоволення позову, просили справу розглянути без їх участі. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. \~ \~ \~ \~Установлено, що матір позивачки [PERSON] була забудовником будинковолодіння [ADDRESS] . Будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, споруджене в 1977-1991 р. \~ \~ \~ \~Вказане будинковолодіння мало статус колгоспного двору, в якому станом на 1991 р. проживали голова двору [PERSON] та члени двору її дочка [PERSON] , зять [PERSON] та внуки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ці шестеро членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім`єю в даному колгоспному дворі. Після набрання чинності Законом України «Про власність» вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/6 частині. Право власності на будинковолодіння зареєстроване Івано-Франківським ОБТІ 28.02.1990 за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності від 28.02.1990, виданого виконкомом Вільшаницької сільської ради на підставі рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів № 233 від 19.12.1989. Оригінал свідоцтва відсутній. Ринкова вартість будинковолодінняна цей час становить 592746 грн. \~ \~ \~ \~Після смерті [INFO] чоловіка позивачки [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому 1/6 частину будинковолодіння, яку прийняла позивачка як спадкоємець за законом першої черги в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці за законом першої черги, якими відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , спадщину після смерті батька не прийняли та на неї не претендують. Після смерті [INFO] матері [PERSON] позивачка як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим 11.05.2005 секретарем виконкому Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, прийняла спадщину, успадкувавши належну матері 1/6 частину будинковолодіння та інше спадкове майно, зокрема, земельну ділянку розміром 0,7599 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вільшаницької сільської ради, на яку 22.07.2021 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. \~ \~ \~ \~Указані обставини, які відповідачами не заперечувалися, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Майно колгоспного двору відповідно до вимог ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. \~ \~ \~ \~Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Як передбачено ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Суд установив, що на цей час співвласниками спірного будинковолодіння є позивачка [PERSON] , частка якої становить 3/6 або 1/2, з яких 1/6 на праві спільної сумісної власності, 1/6 у порядку спадкування за законом після померлого чоловіка, 1/6 у порядку спадкування за заповітом після померлої матері, та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен з яких має право власності на 1/6 частину на праві спільної сумісної власності. З огляду на те, що відсутність правоустановлюючого документа на спірне будинковолодіння та належність будинковолодіння до колгоспного двору перешкоджає позивачці оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину будинковолодіння із заявлених підстав. \~ \~ \~ \~З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка згідно ухвали суду від 17.02.2025 звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судовий збір у розмірі 2963,73 грн, по 987,91 грн з кожного. На підставі наведеного, відповідно до ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст. 392, 1216,\~1218,1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved