Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок з надвірними господарським будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та три земельних ділянки. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до змісту якого, остання заповіла все своє майно позивачці. 13 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Наконечної А.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що належить померлій [PERSON] , однак нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після померлої [PERSON] , так як нею було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини. Зазначає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини пропустила через те, що вважала фактичне володіння правовстановлюючими документами на спадкове майно та управління, користування цим майном, наявність заповіту, а також постійний догляд за [PERSON] без реєстрації у її житловому будинку та її поховання, і є прийняттям спадщини. Вважає причини пропуску строку поважними, тому просить суд його поновити, оскільки окрім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може. Ухвалою суду від 05.02.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 28 лютого 2025 року. Ухвалою суду від 28.02.2025 витребувано в приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Наконечної А.І. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , у підготовчому засіданні оголошено перерву до 04.04.2025. Ухвалою суду від 04.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 квітня 2025 року. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що померла [PERSON] приходилась їй бабою про лінії матері, а шестимісячний строк для прийняття пропущений нею в силу необізнаності, оскільки вона помилково вважала, що наявність заповіту, складеного на її ім`я гарантує їй можливість оформити спадщину у будь-який момент. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача - Лановецької міської\~ради Кременецького\~району Тернопільської\~області в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак подала до суду клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає, щодо рішення у цій справі покладається на думку суду. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідив матеріали справи та оцінив докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків. Так, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.03.2024, виданим Лановецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що 27.03.2024 складено відповідний актовий запис № 106 (а.с.8). Після смерті [PERSON] , відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України, в день її смерті відкрилась спадщина. Як убачається із копії витягу про осіб місце проживання, яких зареєстровано або було зареєстровано станом на 23.03.2024 за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована лише [PERSON] з 14.12.1987 по 23.03.2024 (а.с.26). За свого життя [PERSON] склала та посвідчила у нотаріуса 31 грудня 2015 року заповіт, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, і взагалі все, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, вона заповіла [PERSON] (а.с.9, 47). Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 27.05.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, [PERSON] після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.27-28). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 листопада 2024 року приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Наконечної А.І відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після померлої [PERSON] , так як нею було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с.25, 56). Із матеріалів спадкової справи № 85/2024, відкритої після смерті [PERSON] , яка була заведена приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Наконечною А.І, вбачається, що 13.11.2024 позивачка [PERSON] подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно померлої [PERSON] , а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,80 га, яка розташована (до зміни адміністративно-територіального поділу України) на території Гриньківської сільської ради Лановецького району Тернопільської області. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини щодо майна померлої [PERSON] , до нотаріальної контори не зверталися (а.с.43-60). Таким чином на підставі юридичних фактів смерті [PERSON] та складання нею за життя заповіту виникли спадкові правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. У відповідності до\~статей 1216, 1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За загальними положеннями норм ЦК України щодо спадкування спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статей 1220, 1269, 1270 ЦК України). З наведених вище норм слідує, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, суд установив, що спадкодавець [PERSON] за свого життя зробила розпорядження щодо майна, належного їй на праві приватної власності, у вигляді заповіту, однак спадкоємиця за заповітом, позивачка, у встановлений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, у зв`язку з чим нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після померлої [PERSON] . Статтею 1272 ЦК України\~передбачено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року в справі №686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) вказувала, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. пункти 53 - 58 вищезгаданої постанови). Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачкою шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та можливість визначення додаткового строку на подання такої заяви у цій справі, суд виходить з такого. Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, серед інших, є: верховенство права; пропорційність. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: він є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (див. наприклад, рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 60, та рішення від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). Соціальна потреба визначається, зокрема, метою законодавчого врегулювання того чи іншого питання. Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців. При цьому, суд також ураховує те, що пропущений позивачкою строк\~для подання заяви про прийняття спадщини є незначним, оскільки установлений законом шестимісячний строк сплив 23 вересня 2024 року, із заявою про прийняття спадщини позивачка звернулася до нотаріуса 13 листопада 2024 року, а після відмови у вчиненні нотаріальної дії 03 лютого 2025 року подала цей позов до суду, що в умовах воєнного стану, що діє на усій території України, та перманентних повітряних тривог не може, на думку суду, трактуватися як недбалість позивачки до реалізації своїх спадкових прав та пасивність її поведінки. Натомість, відмова у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини позбавить позивачку прав на майно та може призвести до передачі цього майна територіальній громаді як відумерлої спадщини. Таким чином, оцінюючи встановлені у цій справі обставини, суд вважає, що втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивачки не у повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, не виправдовує досягнення легітимної мети, а тому не може вважатись пропорційним. Ураховуючи викладене вище, а також визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений позивачкою за поважних причин і позов слід задовольнити, встановивши строк тривалістю два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, який на переконання суду буде достатнім для подання відповідної заяви. Оскільки позивачка просить судові витрати понесені при розгляді цієї справи залишити за нею, то з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства понесені судові витрати у цій справі слід залишити за позивачкою. На підставі викладеного вище, статей 1223, 1269, 1270, 1272\~ЦК України та

Outcome: approved