Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У заяві посилалася на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала одиноко, оскільки її чоловік [PERSON] помер [INFO] . За доводами позивача покійна нині [PERSON] до кола її рідні не відноситься, однак [PERSON] перебувала з нею в близьких, довірливих стосунках, допомагала по господарству, купувала продукти харчування, ліки. Позивач стверджує, що витрати на поховання [PERSON] та проведення ритуальних послуг у зв`язку з цим вона здійснила власним коштом. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, у тому числі квартира [ADDRESS] . У позові [PERSON] зазначає, що під час прибирання квартири покійної серед документів вона знайшла датований 21.09.2016 заповіт, за змістом якого покійна [PERSON] все своє майно заповіла позивачу. Оскільки [PERSON] не була родичкою [PERSON] , то заяву про прийняття спадщини не подававала, і тільки після з`ясування, що покійна заповіла їй все своє майно, позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй нотаріус відмовила з мотивів пропуску строку для прийняття спадщини. З урахуванням наведених обставин, [PERSON] просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , тривалістю три місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили. Постановленою 20.02.2025 ухвалою позов прийнятий\~до розгляду,\~у справі\~відкрите загальне\~позовне провадження,\~призначене у\~ній підготовче\~судове засідання та відповідачу визначений термін для подання відзиву на позов. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21.03.2025 підготовче провадження у справі закрите і призначений її судовий розгляд. Позивач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилася,\~ про\~дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлена\~у встановленому\~законом порядку. Про поважність причин неявки не повідомляла. У датованій 17.02.2025 заяві просила справу за її позовними вимогами розглянути у її відсутність. Представник відповідача Монастирищенської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Зважаючи на відсутність передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення судового засідання, суд постановив ухвалу про його здійснення за відсутності позивача та представника відповідача. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідно до копії виданого 23.07.2024 Монастирищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] у м. Умань Уманського району Черкаської області у віці [INFO] померла [PERSON] , про що складений відповідний актовий запис за №290 (а.с. 9). Відповідно до копії виданого 16.06.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] у м. Черкаси Черкаської області у віці 93 років помер [PERSON] , про що складений відповідний актовий запис за №93 (а.с. 10). Відповідно до складеного 21.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом Монастирищенського районного нотаріального округу Горбуновою М.І. та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №1597 (бланк НВА 028555) заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження і усе своє майно, де б воно не було і чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45159492 від 21.09.2016 заповіт [PERSON] зареєстрований у Спадковому реєстрі 595333128, за номером у реєстрі нотаріальних дій 1597, бланк НВА 028555, дата та час реєстрації 21.09.2016, 14:28, приватний нотаріус Горбунова М.Г. (а.с.12). Дослідженням копії Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 20.04.1997 та копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.07.2016 (спадкова справа №55-2016) суд встановив, що квартира [ADDRESS] у квітні 1997 року приватизована [PERSON] та членом його сім`ї [PERSON] (а.с.13-14, 27). Після смерті [PERSON] означену квартиру успадкувала [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07.02.2025 приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Бондаренко О.І. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] з мотивів пропуску нею строку для прийняття спадщини (а.с.15). Також відповідно до дослідженої постанови нотаріуса, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Довідкою виконавчого комітету Монастирищенської міської ради №64 від 04.02.2025 підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована по [ADDRESS] . На день смерті спільно із померлою у житловому будинку (квартирі) за адресою [ADDRESS] зареєстрованих не було (а.с.16). Відповідно до статей\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя\~статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України\~\~\~від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16,\~від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі\~\~№ 361/8259/18 та багатьох інших. Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суд встановив, що 21.09.2016 [PERSON] склала заповіт яким усе своє майно заповіла [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку із чим відкрилася спадщина на спадкове майно. До органу нотаріату із заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернулась 07 лютого 2025 року, тобто через нетривалий період часу - 17 днів після спливу шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно зі\~статтею 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Особи, що входять до складу спадкоємців відповідних черг зазначені у\~статтях 1261-1265 ЦК України. Позивач [PERSON] до кола спадкоємців за законом не входить. У постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження\~\~\~\~\~№ 14-50цс24) Велика Палата Верховного Суду відступила від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке: - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; - втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; - спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; - тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування)». У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини суд враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17. Про свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права, та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі №761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі №315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Отже, враховуючи належним чином доведені та перевірені доказами фактичні обставини справи, зокрема, наявність спадщини після смерті [PERSON] , яка не прийнята спадкоємцем за заповітом, наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини після спадкодавця [PERSON] , зважаючи на позицію відповідача, який не надав суду заперечень щодо задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що визначений частиною першою\~статті 1270 ЦК\~строк для прийняття спадщини, пропущений позивачем із поважних причин, тому позов підлягає задоволенню. Питання відшкодування витрат зі сплати судового збору суд вирішує згідно з приписами ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. За змістом ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням того, що позивач [PERSON] має статус особи з інвалідністю 2 групи (а.с.8), то судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 гривень на користь держави має відшкодувати відповідач - Монастирищенська міська рада. На підставі викладеного,

Outcome: approved