Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

До Млинівського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визнання майна особистою приватною власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 вересня 2023 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується актовим записом № 69, складеним Млинівським відділом ДРАЦС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Від подружнього життя в позивача із відповідачкою відсутні спільні діти, також відповідачка не вагітна. Позивач із відповідачкою знайомий протягом останніх семи років. Вони спілкувались, інколи проводили спільно дозвілля. Позивач був мобілізований та наданий час проходить військову службу. В даний період позивач вирішив запропонувати відповідачці одружитись на що вона погодилась. Підставою для такого рішення слугувало бажання зберегти спілкування та отримувати моральну підтримку від неї. Реєстрація шлюбу здійснювалась згідно наданого доручення, позивач на церемонії особисто присутній не був. На даний час спілкування та підтримання відносин із відповідачкою у позивача значно погіршилось. Існування зареєстрованого шлюбу створює для позивача ряд юридичних зобов`язань, які він не бажає нести, зважаючи на ту обставину, що вони із відповідачкою фактично не є сім`єю. Вони ніколи спільно не проживали. Також в них відсутній спільний побут та бюджет. Кожен із них живе своїм власним життям. 09 квітня 2024 року позивач набув у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Купівля даного об`єкту була здійснена за згодою дружини позивача [PERSON] . Іншого майна в період шлюбу подружжя не набувало. Спірна квартира позивачем була набута за особисті кошти (заощадження накопичені до реєстрації шлюбу). Відповідачка жодним чином не приймала участі в набутті у власність даного об`єкту, а тому він не може вважатись об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Просив суд розірвати шлюб між сторонами, а також визнати за позивачем право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 11 грудня 2024 року ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області відкрито провадження у даній цивільній справі, а 27 лютого 2025 року призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник адвокат Музика-Дубравський В. А. подав до суду клопотання від 09.04.2025 року, в якому підтримав у повному обсязі позов, просив задовольнити, розгляд справи просив проводити за відсутності позивача та його представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у підготовчому судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти призначення справи до судового розгляду по суті, розгляд справи просила проводити за її відсутності, про що подала клопотання від 27.02.2025 року (а.с. 29). Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 05 вересня 2023 року, який зареєстрований Млинівським відділом ДРАЦС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 69, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05.09.2023 року (а.с. 5). Від подружнього життя в позивача із відповідачем відсутні спільні неповнолітні чи малолітні діти, також відповідачка не вагітна, а також відсутній спір про поділ майна. 09 квітня 2024 року позивач [PERSON] набув у власність, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Рідченко О. Й. та зареєстрованого в реєстрі за № 568, двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 29,4 кв.м., загальною площею 52,9 кв.м. (а.с. 8-10). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Разом з тим, позивач вважає, що положення про спільну сумісну власність на набуту ним у власність квартиру не може поширюватись, так як відповідний об`єкт ним був набутий за особисті заощадження, що підтверджується копією виписки по картці (а.с. 15-18) і не заперечується відповідачем по справі. Позивач не може вільно розпоряджатися належною йому квартирою, адже вона вважається спільною сумісною власністю подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як встановлено судом, сторони заходів до примирення не вживають, шлюбних відносин не підтримують, спору щодо нерухомого майна, придбаного у шлюбі немає, відповідач визнала позов в повному обсязі, отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визнання майна особистою приватною власністю є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд не стягує їх на користь позивача, оскільки його представник просив суд їх залишити за стороною позивача. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved