Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Філатова О.С., звернувся в суд з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 08.08.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М вчинено виконавчий напис № 4170 про звернення стягнення на транспортний засіб марки KIA, модель К5, тип- загальний легковий седан, колір - сірий, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN - [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] , належний на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , орган, що видав - ТСЦ 8044, дата видачі - 03.07.2021 року, боржнику - [PERSON] , [INFO] , місце народження: м. Київ, Україна, реєстраційний номер облікової карти платника податків - [NUMBER] , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , місце роботи - невідоме. Він вперше дізнався про існування вказаного виконавчого напису та відкритого виконавчого провадження № [NUMBER] лише 05.09.2023 року, при безпосередньому вилучені транспортного засобу. Вважає, що виконавчий напис є незаконним та неправомірним, з огляду на те, що нотаріус не перевірив безспірності вимоги, не перевірив, чи підпадає заявлена вимога під вид заборгованості, який зазначений в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172, а договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] не посвідчений нотаріально. З огляду на викладене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 08.08.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою Олександром Миколайовичем за реєстровим № 4170 про звернення стягнення на транспортний засіб, марки KIA, номер шасі (кузова, рами) VIN - [NUMBER] , належний йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с. 52). Від представника відповідача [PERSON] адвоката Євтодьєва А.О. 22.11.2023 року надійшла заява, в якій він заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність, зазначив, що виконавчий напис вчинений з повним дотриманням вимог чинного законодавства (а.с. 66). Позивач [PERSON] та його адвокат Філатова О.С. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник надала до суду клопотання в якому вона просить суд проводити судовий розгляд без її участі та без участі позивача, просить задовольнити позовні вимоги, проти прийняття заочного рішення не заперечує (а.с. 67). Відповідачка [PERSON] та його адвокат Євтодьєв А.О. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник надав до суду клопотання в якому він просить суд проводити судовий розгляд без його участі та без участі відповідача, проти задоволення позову заперечує (а.с. 66). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 26.08.2021 року між [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено Договір позики №26/08/21, який не був посвідчений нотаріально (а.с. 75-77). У відповідності до п. 1 цього Договору, [PERSON] передав, а позичальник прийняв у власність в позику грошові кошти в сумі 134 679,60 грн., що на день укладення цього договору становить 5 016,00 доларів США, які [PERSON] зобов`язується повернути не пізніше 20.08.2023 року. В цей же день, 26.08.2021 року, між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу, що не заперечувалось сторонами, відповідно до якого в забезпечення зобов`язань за вищезазначеним договором позики від 26.08.2021 року позивач [PERSON] передав під заставу належний йому автомобіль марки KIA, номер шасі (кузова, рами) VIN - [NUMBER] . 08.08.2023 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шкода О.М. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4170, про звернення стягнення на належний позивачу [PERSON] автомобіль марки KIA, модель К5, тип- загальний легковий седан, колір - сірий, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN - [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] , який був переданий під заставу [PERSON] за договором застави транспортного засобу від 26.08.2021 року, право вимоги за яким було відступлено відповідачці [PERSON] (а.с. 12) У відповідності до постанови приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Жданович В.М. від 24.08.2023 року року було відкрито виконавче провадження №72623911 щодо примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 13). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). У зв`язку із цим, Верховний Суд у цивільній справі №554/6777/17 дійшов висновку про те, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У цивільній справі, що розглядається, в процесі судового розгляду не встановлено дотримання ні першого, ні другого з етапів. При цьому, враховуючи те, що позивачем не отримано вимоги, а про наявність відповідних вимог відповідача за кредитним договором, позивач дізнався лише після відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій, що позбавило позивача можливості виразити свої заперечення з приводу визначеної заборгованості. Крім того, як вбачається з копії оспорюваного виконавчого напису та договору позики №26/08/21 від 26.08.2021 року, який не був посвідчений нотаріально, строк виконання зобов`язань за цим договором мав настати 20.08.2023 року. Натомість, оспорюваний виконавчий напис вчинено раніше, аніж настав кінцевий строк для повернення позики позивачем [PERSON] , а саме 08.08.2023 року. Однак, приватний нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, на ці обставини уваги не звернув, що призвело до передчасного вчинення виконавчого напису. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р., оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними, а виконавчий напис вчинено на підставі недійсної правової норми та передчасно. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні із вказаним позовом та заявою про забезпечення позову, яку було задоволено, було сплачено 1 610,40 грн. судового збору (з розрахунку 1 073,60 грн. + 536,80 грн.). Позовні вимоги задоволені повністю, а відповідно до ст. 141 ЦПК України, тому судовий збір потрібно покласти на відповідача. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено про понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 17 000,00 грн. При цьому, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, у розумінні якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (до прикладу, рішення у справі ««East/West Alliance Limited» проти України» (Case of East/West Alliance Limited v. Ukraine від 23.01.2014, Заява N 19336/04, п. 268). Такий підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу узгоджується і з позицією, до прикладу, Великої Палати Верховного Суду, сформульованою 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Обґрунтованість конкретних видів правової допомоги та відповідних їм витрат повинна бути доведена належним чином. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Разом з тим, позивачем та його представником до суду не надано доказів здійснення витрат на професійну правничу допомогу саме у заявленому ними розмірі. Враховуючи вищевказані обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн. не є належним чином обґрунтованим, а тому суд вважає за необхідне відмовити вимогах позивача про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved