Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Золочіської селищної ради Богодухівського району Харківської області, в якій просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на земельну ділянку площею 0.1244 га з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.01.2021 [PERSON] , сусідкою Позивачки, було складено заповіт, яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вона заповідала [PERSON] . Заповіт 06.01.2021 посвідчено старостою Олександрівського старостинського округу Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0.1244 га цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказану земельну ділянку [PERSON] було приватизовано, про що отримано Державний акт від 07 серпня 2007 року та присвоєно кадастровий номер 6322680501:03:000:0017. Між тим, зазначену земельну ділянку спадкодавцем у заповіті вказано не було за невідомих Позивачу підстав. Після смерті [PERSON] позивач у становлений строк звернулася до приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Кійко Н.Г. із заявою про прийняття спадщини та оформлення на своє ім`я відповідного свідоцтва про право на спадщину, а 25.09.2024 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Проте, у оформленні спадкового права на земельну ділянку, на якій розташований спадковий житловий будинок, нотаріусом було відмовлено, про що 27.09.2024 винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За таких обставин, визнання за позивачем права на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування можливе виключно у судовому порядку, у зв`язку з чим [PERSON] просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на земельну ділянку площею 0.1244 га з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, а також витребувано від Приватного нотаріуса Кійко Наталії Григорівни Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області (62203, Харківська область, Богодухівський район, с-ще. Золочів, вул. Перемоги, буд. 4, (050) 880-50-50; notar9331@gmail.com) належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач представник Золочіської селищної ради Богодухівського району Харківської області надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без участі Золочіської селищної ради Богодухівського району Харківської області та вирішити спір на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 23-24). У відповідності до ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений судом про розгляд вказаної справи. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Матеріали справи свідчать, 06.01.2021 [PERSON] було складено заповіт, яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вона заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено старостою Олександрівського старостинського округу Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області (а.с. 7). [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , згідно свідоцтва про смерть, виданого Дергачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), відповідний актовий запис №442 (а.с. 8). Після смерті [PERSON] позивачка у становлений строк звернулася до приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Кійко Н.Г. із заявою про прийняття спадщини та оформлення на своє ім`я відповідного свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.2024 [PERSON] отримала у спадщину від [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок літ. «А-1» (1987 року), шлакоблок, обкладений цеглою, загальною площею - 63,9 кв.м., житловою площею - 48,9 кв.м., веранда літ. «а», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», навіс літ. «Д», погріб літ. «Ж», вбиральня літ. «З», огорожа №1-3, розташовані на земельній ділянці плрщею 0,1244 га, кадастровий № 6322680501:03:000:0017 (а.с. 9). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав №396457881 від 25.09.2024 вищевказаний будинок належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до Державного акту від 07.08.2007 земельна ділянка площею 0,1244 га з цільовим призначенням - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим № 6322680501:03:000:0017, що розташована за адресою [ADDRESS] на підставі рішення XVI сесії ІV скликання Олександрівської сільської ради від 26.11.2004 належать [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 11, 13-14). Згідно постанови приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області від 27.09.2024 [PERSON] у оформленні спадкового права на земельну ділянку з кадастровим № 6322680501:03:000:0017, на якій розташований спадковий житловий будинок, відмовлено, про що винесено відповідну Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В обґрунтування зазначеної Постанови нотаріусом зазначено що спадкування за заповітом та, відповідно, перехід права власності стосується лише житлового будинку (що вказаний у заповіті), а не земельної ділянки (інформація про яку в заповіті відсутня) (а.с.16-17). На запит суду приватний нотаріус Кійко Н.Г. Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області, щодо спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] надала відповідь, з якої вбачається що нею була заведена спадкова справа №5/2023, за заявою [PERSON] на підставі заповіту від 06.01.2021 року, віповідно до якого спадкодавиця [PERSON] заповідала [PERSON] належний їй житловий будинок з надвірними буівлями, що розташовааний за адресою: [ADDRESS] . 25.09.2024 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33-129). Позивач просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на земельну ділянку площею 0,1244 га з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що вона успадкувала будинок, яких розташований на вищевказаній земельній ділянці. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку споруди). Правові висновки щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала у постановах від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17. Отже, вказані норми права встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудовних будівель та споруд, одночасно визначає долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд), на отримання якої у селах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складає не більще 0,25 га (пункт «г» частини перщої статті 121 ЗК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інщих осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У правовому висновку щодо виключної правової проблеми у постанові від 04 грудня 2018 року у справі №910/18560/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 (провадження №14-47цс20), дійшла висновку про те, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статі 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. У рішенні ЄСПЛ у справі «Maharramov. Azerbaijan» (заява №5046/07) від 30.03.2017 р. зазначено, що заявник був «законним користувачем» відповідної землі, зважаючи на належне йому право власності на нерухоме майно, розташоване на цій земельній ділянці, із можливістю передачі землі у власність цій особі у майбутньому. Відповідно, заявник мав достатній майновий інтерес щодо земельної ділянки для того, щоб отримати право володіння. Нерухомістю згідно зі ст. 181 ЦК є земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відтак, основоположним для поняття нерухомості є зв`язок із земельною ділянкою, адже лише земельна ділянка є нерухомістю у класичному розумінні цього поняття. Тому має бути забезпечено відповідний правовий зв`язок між земельною ділянкою та розташованою на ній нерухомістю (будинком, будівлею, спорудою). При переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходит право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі якиї необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленом порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності (пункт 10 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Отже, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або праві користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва і обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд, якщо спадкодавець не складав заповіту щоді розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із наведеного слідує, що [PERSON] набувши право власності за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , правомірно набуває право власності на земельну ділянку, на якій розташований вищевказаний житловий буинок, загальною площею 0, 1244 га з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . При цьому, суд звертає увагу, що інших спадкоємців, які б зверталися до нотаріуса із заявами щодо прийняття спаджини у вигляді цього житлового будинку, згідно спадкової справи, наданої державним нотаріусом, судом не встановлено. Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа який засвідчує його право власності. Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши цільове призначення земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на праві власності, площею 0,1244 га з цільовим призначенням -будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 6322680501:03:000:0017, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а також волю спадкодавиці щодо визначення спадкоємицею житлового будинку [PERSON] , який розташований на цій земельній ділянці, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на цю земельну ділянку у порядку спадкування, оскільки на ній розташований житловий будинок, успадкований нею після смерті [PERSON] на підставі заповіту, а земельна ділянка, площею 0, 1244 га, призначена саме для його будівництва і обслуговування. Набуття позивачем права власності на земельну ділянку не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Доказів на спростування викладених позивачкою обставин, щодо прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] відповідачем суду не надано, а судом самостійно не здобуто. Враховуючи та аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved