Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача та просив розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 21 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городнянського районного управління юстиції, актовий запис № 77. Позовна заява мотивована тим, що сторони, хоча і проживають та ведуть спільне господарство, однак не підтримують шлюбних відносин як жінка і чоловік більше тридцяти трьох років. Тому шлюб суперечить інтересам позивача. Ухвалою судді від 10 березня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження (а.с.9-10). Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримала, надала згоду на ухвалення заочного рішення через неявку відповідача. Пояснила, що перебуваючи у шлюбі, змінила ім`я та по батькові і 25 грудня 2024 року отримала свідоцтво про зміну імені серії [NUMBER] , відтоді її повне ім`я " [PERSON] ". Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.15). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 21 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городнянського районного управління юстиції, актовий запис № 77 зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Перебуваючи у шлюбі, позивач змінила ім`я та по батькові і 25 грудня 2024 року отримала свідоцтво про зміну імені серії [NUMBER] , відтоді її повне ім`я " [PERSON] " (а.с.6). Згідно частини 1 статті 295 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я, та (або) по батькові. Зміна прізвища та (або) власного імені, та (або) по батькові не є підставою припинення прав та обов`язків, набутих до такої зміни, у тому числі шлюбно-сімейних. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції, який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються протягом тривалого часу, шлюб між ними фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved