Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

13 березня 2025 року до суду в системі «Електронний суд» надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 02 червня 2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 46. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 02 червня 2017 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 46. Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем стало те, що в силу психологічної несумісності їхніх характерів, у них так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Як виявилося з часом, у кожного з них зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. З січня 2024 року подружні стосунки між сторонами взагалі припинилися, і вони стали проживати окремо. Відповідно, вони припинили вести спільне господарство і спільного бюджету не мають. За цей час позивач цілком свідомо прийшла до такого кроку, як розлучення з відповідачем, адже вони дійсно стали чужими, і у них немає а ні спільних інтересів, а ні планів на спільне майбутнє. Відповідач також підтримує дане рішення, однак, так як вони мають двох малолітніх дітей, то розірвання шлюбу можливе лише в судовому порядку. Фактично, їхня сім`я вже розпалася, тому в подальшому формальному збереженні їхнього шлюбу позивач не вбачає ніякого сенсу. Діти залишаються проживати із позивачем, але вони вдвох з їх батьком піклуться про них та забезпечуть їм належний рівень життя. За домовленістю з чоловіком вони приймать рівну участь у матеріальному утриманні дітей. Спірних питань по розподілу майна у них немає. Ухвалою судді від 28 березня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 21 квітня 2025 року. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу до електронного кабінету, яка знаходиться в матеріалах справи. До суду в системі «Електронний суд» надійшла заява від позивача, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу до електронного кабінету, яка знаходиться в матеріалах справи. До суду в системі «Електронний суд» надійшла заява від відповідача, в якій він просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до\~частини другої\~статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02 червня 2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 02 червня 2017 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис № 46. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] ( а.с. 7). У сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, мати позивач, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а. с. 8-12). Відповідно до Витягів з реєстру територіальної громади № 2025/003303019 від 11.03.2025, № 2025/002784171 від 27.02.2025, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7-8). Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що в силу психологічної несумісності їхніх характерів, у них так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Як виявилося з часом, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. З січня 2024 року шлюбні відносини між сторонами припинилися, і вони проживають окремо. Відповідно, вони припинили вести спільне господарство і спільного бюджету не мають. Фактично, їхня сім`я вже розпалася, тому в подальшому формальному збереженні їхнього шлюбу позивач не вбачає ніякого сенсу. Діти залишаються проживати із позивачем, за домовленістю між сторонами вони приймають рівну участь у матеріальному утриманні дітей. Спірних питань по розподілу майна у них немає. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, пункту 3 статті 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В поданій до суду заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 605,60 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved