Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах дитини - [PERSON] , звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] на строк 6 місяців, із визначенням тимчасових обмежень його прав стосовно заявника, що полягають в забороні: наближатися на відстань менше 2 метрів до місця навчання постраждалої особи [PERSON] ; наближатися на відстань менше 2 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним; вести листування, телефоні переговори з [PERSON] через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] з 1997 року, від якого у них є четверо дітей, в тому числі [PERSON] , в інтересах якого вона звертається. Починаючи з грудня 2023 року, вона та її діти потерпають від психологічного та фізичного домашнього насильства зі сторони [PERSON] , яке неможливо терпіти. Це виражається у погрозах різного характеру, у т.ч. погрози застосування фізичного насильства, залякування, приниження, образи нецензурними словами, вчиняє бійки, чим негативно впливає на її та дітей здоров`я. З даного питання вона неодноразово зверталась до поліції, однак це не дає жодного результату. Заявник в судовому засіданні пояснила, що її чоловік вчиняє домашнє насильство відносно неї та дітей, вчиняє систематичне фізичне та психологічне насильство, живуть поруч та діти спостерігають за батьком який перебуває у алкогольному стані, який зневажливо до них ставиться. Заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вони дійсно живуть поруч один від одного та діти у зв`язку з тим що матері немає дома, тому діти приходять до нього де граються та допомагають. Якщо заявниця бачить небезпеку для дітей то нехай вона не пускає дітей до нього. Заявлені вимоги не визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , від шлюбу подружжя має спільних дітей, в тому числі [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення від 28.03.2025, [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення за ч.3 ст.173-2 КУпАП, потерпілою стороною є [PERSON] 29.04.2024 постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у справі 133/955/24 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП згідно протоколів про адміністративне правопорушення від 23.03.2024, 24.03.2024, 25.03.2024, де потерпілою стороною була дружина [PERSON] 18.01.2024 постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у справі 133/53/24 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 27.12.2023, де потерпілою стороною була дружина [PERSON] . Главою 13 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Даний Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Як визначено п.п. 3, 6, 7, 8, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). При цьому суд зауважує, що посилання заявником на протокол про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП за порушення вчинення домашнього насильства, не може бути належним доказом вчинення насильства в сім`ї, оскільки вина останнього не доведена, та відповідно до вказаного протоколу не прийнято судове рішення щодо визнання винуватості у вчиненні даного адміністративного правопорушення. Сам факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству (постанова Верховного Суду у справі № 761/49109/19 від 10.02.2021, постанова Верховного Суду у справі № 640/23804/18 від 29.08.2019, постанова Верховного Суду № 635/4854/19-ц від 02.09.2020, постанова Верховного Суду у справі № 336/5627/19 від 08.04.2020, постанова Верховного Суду у справі № 754/6995/19 від 14.01.2020, постанова Верховного Суду у справі № 363/3496/18 від 17.04.2019). Суд бере до уваги те, що окрім зафіксованого факту вчинення домашнього насильства в межах одного дня 28.03.2025 відносно саме дитини [PERSON] , заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження систематичності вчинення домашнього насильства. Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27.11.2019 у справі №753/23624/18, від 09.12.2019 у справі №756/11732/18, від 18.12.2019 справі №754/9263/19, від 14.01.2019 у справі №754/6995/19, від 06.02.2020 у справі №753/8626/19, від 09.09.2020 у справі №711/3280/20, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Факт сварок і непорозумінь на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів (постанова Верховного Суду у справі № 545/744/19 від 30.01.2020, постанова Верховного Суду у справі № 607/10122/19 від 04.12.2019). Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків (постанова Верховного Суду у справі № 756/2072/18 від 21.11.2018). Видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства (постанова Верховного Суду у справі №753/10840/19 від 13.07.2020). Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отож зібрані у справі докази не підтверджують факт тривалого або систематичного психологічного насильства в сім`ї, яке вчиняється заінтересованою особою стосовно [PERSON] , в інтересах якого звертається його матір [PERSON] , і ця особа є беззаперечним кривдником, не доводять настання та збільшення загрози насильницьких дій, не доказують існування на момент звернення до суду та надалі ризиків можливого продовження таких дій заінтересованою особою відносно заявника, а також можливої ескалації такого насильства. Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Крім того, сторони не проживають разом за однією адресою, не є володільцями спільного житлового майна, що також вказує на недоведеність існування ризиків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд приходить до висновку, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не підтверджують факту систематичного вчинення домашнього насильства щодо заявника, та на даний час не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного, психологічного чи матеріального насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалих неприязних конфліктних відносин між сторонами. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що необхідність у застосуванні обмежувального припису відносно [PERSON] є недоведеною належними та достатніми доказами, а відтак наявні правові підстави для залишення без задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed