Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 22.01.2019 року Коростенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. Мати дитини, [PERSON] , померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Коростенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Коростенського району, затвердженого рішенням виконкому Ушомирської сільської ради Коростенського району від 22.03.2024 року №33, вбачається, що малолітній [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вона є бабусею дитини, матір`ю покійної [PERSON] . Батько дитини, [PERSON] з сином не проживає, зареєстрований та проживає у [ADDRESS] . Зловживає алкоголем, з сином майже не спілкується, не займається його вихованням, матеріальної допомоги на його утримання не надає. За місцем проживання характеризується негативно. Після смерті матері дитина, [PERSON] , фактично залишився без батьківського піклування, оскільки батько усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. На даний час, після смерті матері позивач займається вихованням і утриманням дитини, здійснює догляд за дитиною. Хлопчик відвідує Веселівський заклад дошкільної освіти. Згідно акту обстеження умов проживання вбачається, що за місцем проживання малолітнього створено належні матеріально-побутові умови для дитини. Позивач без участі батька забезпечила онука всім необхідним для проживання та розвитку. Згідно інформації служби у справах дітей виконавчого комітету Ушомирської сільської ради малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. Причина постановки на облік - смерть матері, неналежне виконання батьком, [PERSON] , жителем с.Іванівка Коростенського району Житомирської області, батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина. З батьком постійно проводилася профілактична та роз`яснювальна робота щодо виправлення ситуації, який однак не виправився, батько продовжує вести нездоровий спосіб життя, вживає алкоголь, ухиляється від належного виховання та утримання малолітнього сина. На даний час позивач перебуває на обліку в Коростенському міському центрі занятості, має направлення на влаштування на громадські роботи в Ушомирську сільську раду. Обробляє присадибну ділянку, веде здоровий спосіб життя, за станом здоров`я може виконувати обов`язки опікуна. З дитиною [PERSON] у неї склалися гарні стосунки, дитина забезпечена усім необхідним для проживання і розвитку. Вказані вище обставини свідчать про те, що відповідач впродовж тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не має бажання створювати належні умови для здорового фізичного, духовного та морального розвитку своєї малолітньої дитини, не цікавиться її здоров`ям та розвитком. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Без визначення статусу дитина не може користуватися всіма правами, які передбачені для дітей позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ст.23 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківського піклування підтверджується відповідними документами, які є підставою для надання дитині матеріального забезпечення та відповідних пільг. Просить позбавити [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , батьківських прав відносно його малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . Одночасно просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти для утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача. Позивач в заяві до суду клопотала про розгляд справи за її відсутності, позщовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, про день розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Згідно наявної у матеріалах справи довідки про причини повернення/досилання конверт повернувся до суду із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку). Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку). Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання. Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Крім того, про розгляд справи відповідач була повідомлена шляхом опублікування оголошення на веб-сайті судової влади України. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористалась, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За правилами ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. П.1 ч.3 ст.223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлена про судове засідання, про причини своєї неявки не повідомила, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за її відсутності. Представник органу опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області позовні вимоги підтримав про що вказав в заяві до суду. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 22.01.2019 року Коростенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00044398781 виданим 05.04.2024 року Коростенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Мати дитини, [PERSON] , померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Коростенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Малолітній [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вона є бабусею дитини, матір`ю покійної [PERSON] . Позивач займається вихованням і утриманням дитини, здійснює догляд за дитиною. Хлопчик відвідує Веселівський заклад дошкільної освіти. Згідно акту обстеження умов проживання вбачається, що за місцем проживання малолітнього створено належні матеріально-побутові умови для дитини. Позивач без участі батька забезпечила онука всім необхідним для проживання та розвитку. Згідно інформації служби у справах дітей виконавчого комітету Ушомирської сільської ради малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. Причина постановки на облік - смерть матері, неналежне виконання батьком, [PERSON] , жителем с.Іванівка Коростенського району Житомирської області, батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина. З батьком постійно проводилася профілактична та роз`яснювальна робота щодо виправлення ситуації, який однак не виправився, батько продовжує вести нездоровий спосіб життя, вживає алкоголь, ухиляється від належного виховання та утримання малолітнього сина. Позивач звернулася в орган опіки та піклування із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Коростенського району, затвердженого рішенням виконкому Ушомирської сільської ради Коростенського району від 22.03.2024 року № 33, вбачається, що малолітній [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вона є бабусею дитини, матір`ю покійної [PERSON] . Батько дитини, [PERSON] з сином не проживає, зареєстрований та проживає у [ADDRESS] . Зловживає алкоголем, з сином майже не спілкується, не займається його вихованням, матеріальної допомоги на його утримання не надає. За місцем проживання характеризується негативно. Після смерті матері дитина, [PERSON] , фактично залишився без батьківського піклування, оскільки батько усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. У відповідності до ст.164 СК України та враховуючи інтереси малолітніх мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Поведінка відповідача, який тривалий час взагалі не спілкується із дитиною, не виховує її, не цікавиться його життям та здоров`ям, матеріально дитину не забезпечує, свідчить про його байдуже ставлення до дитини та про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Оцінивши усі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , а тому відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України його слід позбавити батьківських прав відносно дитини. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до вимог ст.ст.180,182 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і встановлюється законом про бюджет кожного року. Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що відповідач повинен забезпечити рівень життя, необхідний і достатній для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, виходячи з встановленого прожиткового мінімуму, суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Щодо призначення позивача опікуном відносно малолітньої дитини, суд зазначає наступне. Статтею 243 СК України передбачено перелік дітей, над якими встановлюється опіка, піклування. Опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Положенням стаття 244 СК України передбачено перелік осіб, які можуть бути опікуном, піклувальником дитини: опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Частиною 3, 4 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку/піклування над малолітньою/неповнолітньою особою якщо при розгляді справи буде встановлено що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна/піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст.55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно п.п. 2, 3, 4 ст.63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Пунктом 42 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 визначено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Отже, призначення опікуна в даному випадку здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має як найкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. З Подання органу опіки та піклування Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області від 16.04.2024 року слідує про доцільність призначення опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] [PERSON] . [PERSON] є рідною бабусею по лінії матері малолітнього [PERSON] , перебуває на обліку в Коростенському міському центрі занятості, має направлення на влаштування на громадські роботи в Ушомирську сільську раду. Обробляє присадибну ділянку, веде здоровий спосіб життя, за станом здоров`я може виконувати обов`язки опікуна. З дитиною [PERSON] у неї склалися гарні стосунки, дитина забезпечена усім необхідним для проживання і розвитку. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про доцільність призначення позивача опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , а відтак позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved