Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

короткий зміст позовних вимог. 11.02.2025 до суду подано позов [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Скляр М. С. до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.11.2007 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коропського районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №47. Від даного шлюбу у сторін народилася дочка- [PERSON] , [INFO] . Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.03.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації №866 від 21.11.2023 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Дитина постійно проживає разом із батьком, перебуває на його самостійному вихованні та утриманні. Мати проживає в іншій країні, належної матеріальної підтримки, уваги, турботи та піклування дитині не надає, самоусунулась від виконання належним чином батьківських обов`язків. На даний час [PERSON] має іншу сім`ю, вона уклала шлюб з іноземцем та змінила віросповідання. У позивача виникла необхідність у встановленні факту самостійного виховання та утримання дитини, оскільки у нього можуть виникнути труднощі з переміщенням дитини, її навчанням, профілактичним лікуванням. На підставі наведеного, [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Скляр М. С. звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком. Рух справи, позиція суду. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.02.2025 справу передано на розгляд судді Гуцолу М.П. (а.с. 23). Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 14.02.2025 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 12.03.2025, залучено Службу у\~справах дітей\~та сім`ї\~Дніпровської районної\~в місті\~Києві державної\~адміністраціїдо участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (а.с. 25). 06.03.2025 через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання від представника позивача- адвоката Скляр М.С. про участь у справі в режимі відеоконференції, яке задоволено ухвалою суду від 07.03.2025 (а.с. 33-35). 12.03.2025 на електронну пошту суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог (а.с. 39). Ухвалою суду від 12.03.2025 у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову відмовлено, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 03.04.2025 (а.с. 43). 03.04.2025 судове засідання у справі відкладено через неявку відповідача, представника позивача та представника третьої особи. 14.04.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача - адвоката Скляр М. С. про зміну предмета позову (а.с. 61-65), відповідно до якої вона просила доповнити позовні вимоги такою вимогою: «Визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] ». Зазначена заява залишена без розгляду ухвалою суду від 14.04.2025. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні вимог позовної заяви, долучив оновлені довідки про свої доходи та\~навчання дочки\~в 8-В\~у Технічномуліцеї Дніпровського району м. Києва. Вказав, що його викликають на прохоження військо-лікарської комісії, а встановлення факту його самостійного виховання та утримання дочки рішенням суду є підставою для відстрочки від мобілізації. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення. Пояснила суду, що проживає в іншій країні, уклала шлюб та наміру повернутись в Україну немає. Також пояснила суду, що вона підтримує дочку фінансово, перераховуючи гроші на картковий рахунок дочки, спілкується з нею по телефону та відеозв`язку, морально підтримує в особистих життєвих ситуаціях. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 60). Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлені судом обставини справи. Судом встановлено, що 10.11.2007 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коропського районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №47. Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.03.2023 у справі №128/2840/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7-9). Від даного шлюбу у сторін народилася дочка- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.02.2011 (а.с. 10). Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації №866 від 21.11.2023 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (а.с. 11). Відповідач [PERSON] має іншу сім`ю, вона уклала шлюб з іноземцем та змінила віросповідання, що підтверджено свідоцтвом про шлюб №8735 від 25.04.2023 (а.с. 12). Відповідно до акту обстеження умов проживання №130 від 07.11.2023 встановлено, що неповнолітня [PERSON] проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , для проживання дитини створені всі належні умови (а.с. 15). Згідно із\~довідкою №30\~від 06.10.2023\~ [PERSON] навчається\~у Технічному\~ліцеї м.\~Києва в\~8-В\~класі (а.с.\~71). Відповідно до довідки Благодійного фонду «Освіта та здоров`я позивач [PERSON] надає благодійну допомогу на розвиток Технічного ліцею м. Києва, де навчається його дочка (а.с. 17). Відповідач [PERSON] працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «АГРОКЛІМАТ УКРАЇНА» на посаді «Менеджер із постачання матеріалів» та отримує стабільний дохід (а.с. 18), є власником частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 20). Вказані обставини відповідачем не оспорюються та визнаються. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи із обставин, зазначених позивачем, те, що відповідач є працездатною особою та зобов`язана утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнає, суд вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня звернення з даним позовом до суду - 11.02.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимоги [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При цьому, у відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4 ст. 157 СК України). Пунктом 2 ч. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Отже, Сімейним кодексом України чітко передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки в Сімейному кодексі України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки, сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом, як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 201/5972/22 від 11.09.2024 року. Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є стягнення аліментів за домовленістю сторін або за рішенням суду. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати або батько має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Позивач мотивує вимогу про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини необхідністю стягнення аліментів з відповідача на свою користь на утримання дитини, а також оформлення документів, щоб одноосібно мати змогу переміщуватись разом із дитиною, її навчати, профілактично лікувати тощо. Крім того, в судовому засіданні пояснив, що вказаний факт необхідно встановити рішенням суду, оскільки таке рішення надасть йому право на відстрочку від мобілізації. Проте, суд роз`яснює, що для присудження з відповідача аліментів на дитину, чинним законодавством України не передбачена така умова як встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. Факт проживання дитини разом з батьком беззаперечно підтверджується доказами, наданими позивачем, та вже є визначеним відповідно до розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації №866 від 21.11.2023. Утримання дитини батьком є законним обов`язком та не потребує встановлення судом факту самостійного утримання дитини з тією метою, про яку зазначив позивач. Поряд із цим позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав позивачем не заявлялись. Надані суду докази лише свідчать про факт проживання неповнолітньої дочки з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення матері від участі у вихованні дитини та утриманні дитини. Окрім того, в судовому засіданні мати дитини відповідач у справі [PERSON] пояснила, що регулярно спілкується з дочкою, допомагає їй фінансово, дитина радиться з нею стосовно життєвих ситуацій. Жодних доказів того, що будь-яка особа порушує, не визнає чи оспорює права позивача, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання суду не надано, як і не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні зазначених ним у позові питань за відсутності судового рішення. При цьому суд вважає, що факт самостійного виховання заявником дитини може бути підставою (обставиною), яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод позивача і не потребує додаткового попереднього його встановлення судом. Окреме проживання батьків та встановлення місця проживання дитини із позивачем, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини. На думку суду, встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у заяві. Враховуючи вище викладене, суд оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням судової практики Великої Палати Верховного Суду, вважає, що вимога [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком задоволенню не підлягає. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачі позову щодо вимоги про стягнення аліментів позивач був звільнений від оплати судового збору в розмірі 1211,20 грн, позов задоволено повністю та відповідач визнала позовні вимоги в частині стягнення аліментів, а відтак з відповідача слід стягнути в дохід держави 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн.

Outcome: partial