Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] згідно із прохальною частиною якого просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . У обґрунтування позову [PERSON] повідомила, що протягом певного часу вона та [PERSON] співмешкали у квартирі заявниці за [ADDRESS] . У подальшому, у травні 2021 року позивачкою вчинені дії щодо реєстрації місця проживання відповідача у зазначеній квартирі. Проте, у березні 2023 року в зв`язку із неможливістю провадити подальше спільне життя відповідач забрав свої речі та переїхав до іншого будинку. Із тих пір [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не з`являється, своїх речей там не зберігає та не вносить плату за житлово-комунальні послуги. Ураховуючи зазначене, позивачка вимушена звернутися до суду із цим позовом. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і, відповідно, без фіксації його перебігу та заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено. Відповідач будучи належним чином повідомленим про існування даного судового провадження свого ставлення до заявлених вимог не висловив і жодних заяв з даного приводу на адресу суду не направляв. Враховуючи такі фактичні обставини справи та приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи надані позивачем, а інших суду не надавалось, як і не заявлялось клопотань про витребування/забезпечення доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Позивачка є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання та отримувала код платника податків (а.с. 4-5). 27 листопада 2014 року Березівською сільською радою Житомирського району Житомирської області [PERSON] та її синам [PERSON] та [PERSON] виданий ордер на житлове приміщення № 23 згідно із яким останні мають право на зайняття житлового приміщення площею 19,7 кв.м., яке складається із 2 кімнат в квартирі ізольованій за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до довідки Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 140 від 26 березня 2024 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і має наступний склад сім`ї: син [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] , співмешканець [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Окрім цього, із довідки Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 142 від 26 березня 2024 року вбачається, що [PERSON] , згідно із погосподарською книгою за 2016-2023 роки, особовий рахунок [NUMBER] є головою домогосподарства державної квартири за адресою: Березівська сільська рада, військове містечко № [NUMBER] , [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до акту, складеного представниками виконавчого комітету Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 29 квітня 2024 року, [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] , не веде господарства та не обслуговує квартиру (а.с. 9). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 30, ст. 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319, ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вилогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає позивачкою такою, яка на законних підставах є володільцем зазначеного нерухомого майна. Наявність зареєстрованого місця проживання відповідача у такому майні позивача обмежує право володіння останньої у зв`язку із чим такі права підлягають судовому захисту у обраний заявницею спосіб, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд даної справи. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved