Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 червня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22036000514824, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 20\~686,30 грн., а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит та сплатити плату за кредитом (проценти та комісії), та виконати інші зобов`язання, а строк кредитування становить 24 місяці з дня укладення договору з кінцевою датою 04 червня 2023 року. Відповідач виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту та оплати нарахованих комісій лише частково на суму 3\~254,45 грн., у зв`язку з чим, 12 червня 2023 року сформувалась наступна заборгованість на загальну суму 35\~429,01 грн., з яких: 19\~707,39 грн. залишок простроченого кредиту; 15\~721,62 грн. залишок прострочених комісій. 11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу №11/04/24, за умовами якого ТОВ «Санфорд Капітал» набув право вимоги до боржників за кредитними договорами, серед яких право вимоги до відповідача за кредитним договором №22036000514824 від 04 червня 2021 року, а згідно розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 10 квітня 2024 року заборгованість становить 35\~429,01 грн., з яких: 19 707,39 грн. залишок простроченого кредиту; 15 721,62 грн. залишок прострочених комісій, а всі нарахування відбувались до дати передачі права вимоги. На підставі вищезазначеного, представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Санфорд Капітал» суму заборгованості в розмірі 35\~429,01 грн., яка складається з: 19 707,39 грн. залишку простроченого кредиту; 15 721,62 грн. залишку прострочених комісій., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору та оплати професійної правничої допомоги. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй позовній заяві просив суд розглядати справу за відсутності сторін. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 23 квітня 2025 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 04 червня 2021 року [PERSON] підписав заяву-згоду №1167966 на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, якою акцептував публічну пропозицію на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб в АТ «Банк Кредит Дніпро» зі змінами та доповненнями (УДБО), яка розміщена на веб-сайті банку, і беззастережно приєднався до умов УДБО та в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при акцептуванні УДБО, так і послуг, що можуть бути надані клієнту в процесі обслуговування (з урахуванням усіх змін та доповнень), і погодився з тим, що він може обирати будь-які послуги, передбачені УДБО, у тому числі через дистанційні канали обслуговування (а. с. 71-72). 04 червня 2021 року між [PERSON] і АТ «Банк Кредит Дніпро» укладено кредитний договір №22036000514824, відповідно до умов якого [PERSON] шляхом зарахування на поточний рахунок в АТ «Банк Кредит Дніпро» отримав кредит у сумі 20\~686,30 грн. строком кредитування 24 місяці, по 04 червня 2023 року, зі сплатою процентів за користування кредитом на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних, сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості: з 04 червня 2021 року по 03 січня 2022 року 5,5% від суми кредиту, з 04 січня 2022 року по 03 липня 2022 року 4%% від суми кредиту, з 04 липня 2021 року по 03 січня 2023 року - 3% від суми кредиту, з 04 січня 2023 року по 04 червня 2023 року - 2% від суми кредиту (а. с. 79-82). Як вбачається з роздруківки з веб-сайту АТ «Банк Кредит Дніпро» з 01 березня 2022 року банк запровадив кредитні канікули: для кредитів готівкою до 24 червня 2022 року, за іншими кредитними продуктами, для яких застосовані кредитні канікули до 30 червня 2022 року, які можуть бути продовжені за рішенням банку (а. с. 16). Матеріалами справи підтверджено, що 11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» і ТОВ «Санфорд Капітал» укладено договір факторингу №11/04/24, відповідно до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило за плату, а ТОВ «Санфорд Капітал» набувало права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників (а. с. 30-33). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №11/04/24 від 11 квітня 2024 року ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22036000514824 в сумі 35\~441,76 грн., з яких: 19\~707,39 грн. - прострочена заборгованість по тілу, прострочена заборгованість за відсотками 12,75 грн., 15\~721,62 грн. прострочена заборгованість за комісією (а. с. 54). Також з матеріалів справи судом встановлено, що станом на момент звернення ТОВ «Санфорд Капітал» до суду наявна заборгованість відповідачем не погашена, а доказів іншого відповідачем не було надано. Крім того, з наданих позивачем розрахунків заборгованості судом встановлено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося жодних нарахувань, а заборгованість [PERSON] станом на 10 квітня 2024 року становить 35\~441,76 грн. (а. с. 58-60). Отже, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ ««Санфорд Капітал»» просив стягнути заборгованість за основним боргом, комісіями. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Отже, існування заборгованості у відповідача за кредитним договором №22036000514824 від 04 червня 2021 року підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовано відповідачем у встановленому законом порядку. При цьому, суд зазначає, що позивачем заявлена до стягнення сума в загальному розмірі 35 429,01 грн., яка складається з: 19 707,39 грн. прострочена заборгованість по тілу, 15721,62 грн. прострочена заборгованість за комісією, та не заявлено до стягнення прострочену заборгованість за відсотками в сумі 12,75 грн. Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також судом встановлено, що ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №11/04/24 від 11 квітня 2024 року за кредитним договором № 22036000514824 від 04 червня 2021 року, який було укладено між [PERSON] і АТ «Банк Кредит Дніпро». Отже, судом встановлено факти укладення між АТ «Банк Кредит Дніпро та [PERSON] вищевказаного кредитного договору та невиконання відповідачем належним чином зобов`язань з повернення кредитних коштів, а також те, що до ТОВ «Санфорд Капітал» перейшли права первісного кредитора АТ «Банк Кредит Дніпро» за кредитним договором №22036000514824 від 04 червня 2021 року, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Санфорд Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором про надання юридичної допомоги №1/04 від 01 квітня 2024 року, який укладений між ТОВ «Санфорд Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС»; актом приймання-передачі послуг з правничої допомоги №4 від 16 грудня 2024 року на загальну суму 7 200 грн., реєстром боржників від 18 листопада 2024 року щодо [PERSON] (а. с. 20-23, 55, 57). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 7 200 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг. Крім того, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадженя, сторони до суду не з`являлися, а отже вона не відноситься до складних справ. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов задоволено, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу і тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 2 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

Outcome: approved