Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 27.01.2025 року надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 26 410 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.02.2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] уклали між собою договір про надання фінансового кредиту № 03402-02/2022, згідно якого Товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 10 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт забовтується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цих Договором. Кредит надається на 30 днів, тобто до 05.03.2022 року. Строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідного вимог ЗУ «Про електронну комерцію». За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 182,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 0,50 % на добу. 31.01.2023 року між TOB «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 31012023, у відповідності до умов якого TOB «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні TOB «ФК «Інвеструм» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 26 410,00 грн., з яких: - 10 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; - 16 410,00 грн. заборгованість за відсотками. 28.01.2025 року та 29.01.2025 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у відпустці. Матеріали позову\~суддя отримала\~30.01.2025\~року. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 1077526 від 30.01.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 12.09.2014 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 31.01.2025 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання на 07.03.2025 року. У зв`язку з відсутність відзиву судове засідання відкладено на 17.04.2025 року. У судове засідання 17.04.2025 року сторони не прибули, в матеріалах справи міститься клопотання представника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про розгляд справи за відсутності представника, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив та заяв по суті справи суду не надав. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України передбачено що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Враховуючи повторне належне повідомлення учасників справи та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення судового рішення є 18.04.2025 року. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.02.2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] уклали між собою договір про надання фінансового кредиту № 03402-02/2022, згідно якого Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 10 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт забовтується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цих Договором. Кредит надається на 30 днів, тобто до 05.03.2022 року. Строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідного вимог ЗУ «Про електронну комерцію». За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 182,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 0,50% на добу. (а.с. 5-7) Невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства http://www.bananacredit.com.ua. (п. 1.8 Договору). Відповідно до Графіку платежів, який є Додактом № 1 до Договору, загальна вартість кредиту становить 11\~500,00 грн., з яких 10 000,00 грн.- тіло кредиту, 1\~500,00 грн - проценти за користування (а.с. 7зв.). 31.01.2023 року між TOB «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 31012023, у відповідності до умов якого TOB «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні TOB «ФК «Інвеструм» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. (а.с. 9-12) Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактор Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Факторам Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 26\~410,00 грн., з яких: - 10 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; - 16 410,00 грн. заборгованість за відсотками. (а.с. 13) Первісний Кредитодавець виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти відповідно до умов договору. Зазначене не спростовано відповідачем. За наданим позивачем розрахунком заборгованості по кредитному договору № № 03402-02/2022 від 04.02.2022 року, загальна заборгованість [PERSON] за період з 04.02.2022 року по 31.01.2023 року становить 26 410,00 грн., з яких: - 10 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; - 16 410,00 грн. заборгованість за відсотками. (а.с. 14-15). Із позову вбачається, що відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом, що й стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі -10 000 грн. Щодо стягнення процентів за споживчим кредитом. Наразі закріпилася судова практика Верховного Суду в частині формування правових позицій щодо застосування ст. ст. 1048, 1050, 625 ЦК України у кредитних спорах. Здебільшого в цьому питанні Верховний Суд підтримує правовий висновок, сформований Великою Палатою ще у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Цей правовий висновок має тенденцію до застосування судами першої та апеляційної інстанції в будь-яких кредитних спорах. Надаючи правову оцінку вищевказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Вказаний висновок міститься у п. 35 Постанови. Окрім того, в п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо кредитний договір має домовленість, що передбачає закінчення строку кредитування поверненням позичальником кредитних коштів і кредитор не направляв у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимогу, а вживав інші заходи досудового врегулювання, то за таких обставин слід дійти висновку про правомірність нарахування банком процентів за користування кредитними коштами боржником. Іншими словами, якщо немає вимоги, оформленої відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, та немає строку закінчення кредитного договору, то нарахування процентів банком можливе до повернення позичених коштів. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З огляду на наведене Велика Палата ВС у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Зазначені правові висновки були враховані у постановах ВС від 17.02.2021 року у справі № 383/869/14, від 10.02.2021 року у справі № 331/3410/16-ц, від 30.06.2020 року у справі № 717/1223/17-ц та інших. Згідно основних умов договору Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 05.03.2022 року. За наданим позивачем розрахунком заборгованості по кредитному договору № № 03402-02/2022 від 04.02.2022 року, загальна заборгованість [PERSON] за період з 04.02.2022 року по 31.01.2023 року становить 26 410,00 грн., з яких: - 10 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; - 16 410,00 грн. заборгованість за відсотками. (а.с. 14-15). 3 моменту отримання права вимоги до [PERSON] , а саме з 31.01.2023 року Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, а тому саме первісним кредитодавцем було неправомірно нараховано проценти. Таким чином нарахування заборгованості по процентам за період з 06.03.2022 року по 31.01.2023 року у розмірі 14 910 грн. є неправомірним. З урахуванням\~викладеного,\~а саме,\~що розмір\~заборгованості,\~у тому\~числі й\~процентів,\~було сторонами\~погоджено 04.02.2022\~року у\~розмірі 1\~500\~грн.,\~суд вважає,\~що вимоги\~про стягнення\~процентів підлягають\~задоволенню частково\~у розмірі\~ 1\~500\~грн. згідно графіку розрахунку (а.с. 7 зв.). Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог у розмірі 11\~500 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Оскільки позов задоволено частково на 43,54 %, то судовий збір підлягає стягненню з відповідачки пропорційно - в сумі 1\~318,39 грн.

Outcome: partial