Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21.10.2021 року Сокирянським районним судом Чернівецької області було задоволено позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 48 456 грн. 45 коп., 908 грн. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 8 500 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 18.11.2020 року о 19 год. 18 хв. на автодорозі Р-63 56км+300м, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілю «Renault» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для позивача. Постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23.12.2020 року по справі №722/1659/20 року, вказано дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. 13.05.2021\~року між\~ПрАТ «СК\~«ВУСО» та\~ФОП [PERSON] \~(Новий\~кредитор)\~було укладено\~Договір №13/05/2021\~пре відступлення\~права вимоги,\~відповідно до\~якого первісний\~кредитор відступає, новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений з Додатку №1 до договору у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №142618412 від 12.02.2020 року. 21.10.2021 року Сокирянським районним судом Чернівецької області було винесено рішення по справі №722/742/21. 12.09.2022 року начальником відділу Сокирянського ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69830529. У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми боргу. 10.06.2024 року Сокирянським районним судом Чернівецької області було винесено рішення по справі №722/1701/22, яким призначено до стягнення суми 3% річних у розмірі 2 368 грн. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 15 042 грн. 34 коп. за період 23.06.2021 року по 03.11.2022 року. На день подання позовної заяви по справі №722/1701/22 вищевказане рішення суду не було виконане. 31.07.2023 року начальником відділу Сокирянського ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №69830529 у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду від 21.10.2021 року. З урахуванням вищезазначеного, позивач зазначав, що він має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з 04.11.2022 року по 30.07.2023 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 2 623 грн. 13 коп. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 04.11.2022 року по 30.07.2023 року складає 1 071 грн. 35 коп. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочи виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів ї встановлений договором або законом. Разом з тим, за змістом статей 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Враховуючи наведене, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 3 3% річних у розмірі 1 071 грн. 35 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2 623 грн. 13 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі: 992 грн. 40 коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак 22.04.2025 року через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, однак подав до суду заяву у якій просив справу розглянути без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Згідно частини восьмої статті 178\~ЦПК\~України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами В порядку частини 2 статті 247\~ЦПК\~України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Положеннями статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що заочним рішенням Сокирянського районного суду 21.10.2021 року позовні вимоги фізичної особи підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено, зокрема, стягнуто з відповідача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 48456 грн. 45 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 8500 грн., а також судовий збір у розмірі 908 грн. Вказане рішення набрало законної сили 01.12.2021 року. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист. 12.09.2022 року постановою начальника відділу Сокирянського віддіду державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Сандуляком Я.Б., було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №722/742/21 виданого 23.02.2022 року. Згідно ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~509\~ЦК\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 11\~ЦК\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625\~ЦК\~України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч.1 ст.625\~ЦК\~України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст.625\~ЦК\~України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625\~ЦК\~України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625\~ЦК\~України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. Норми ст.625\~ЦК\~України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора. Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України). Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання. Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року по справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625\~ЦК\~України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] не було здійснено фактичне виконання рішення Сокирянського районного суду від 21.10.2021 року. 12.09.2022 року начальником відділу Сокирянського ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69830529. Згідно рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 10.06.2024 року було призначено до стягнення суми 3% річних у розмірі 2 368 грн. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 15 042 грн. 34 коп. за період 23.06.2021 року по 03.11.2022 року. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження №69830529 від 31.07.2023 року, винесеної начальником відділу Сокирянського ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду від 21.10.2021 року. Відповідно до розрахунку представника позивача прострочення грошового зобов`язання за період з 04.11.2022 року по 30.07.2023 року 3 % річних 1071,35 грн. та інфляційне збільшення боргу становить 2623,13 грн. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та не спростував наданий розрахунок представником позивача. Згідно із ч.1 ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом- ч.6 ст.81 ЦПК України. Статтею 89\~ЦПК\~України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст.263\~ЦПК\~України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ФОП [PERSON] , підлягають задоволення шляхом стягнення з [PERSON] 3% річних у розмірі 1071, 35 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2\~623, 13 грн. Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.1,2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч.3 ст. 137 ЦПК України) Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 01.11.2022 року між адвокатом Самойленко П.М. та ФОП [PERSON] було укладено договір № 01/11/22 про надання правової (правничої) допомоги. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 01.11.2022 року, акту здачі приймання робіт правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №01/11/22 від 01.11.2022 року, [PERSON] були оплачені кошти на ім`я [PERSON] , що також підтверджується платіжним дорученням від 17.06.2024 року №Р24АР24А2871994165D7740. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 4000 грн. витрати на правничу допомогу, що підтвердженні матеріалами справи. Крім того, у відповідності до вимог ч.2 ст.141\~ЦПК\~України з відповідача слід стягнути в користь позивача 968,96 грн. сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved