Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» у розмірі 78742,50 грн., посилаючись на те, що 21.11.2018 відповідач звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету - заяву до Договору про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 45000,00 грн., і зобов`язався його повертати щомісячно частинами, а також сплачувати відсотки і комісію за користування кредитом. Своїх зобов`язань за договором відповідач не виконує, в зв`язку з чим станом на 24.09.2024 за нею виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 78742,50 грн., що повністю складається загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 3028 грн. Порушення відповідачем зобов`язань по вказаному договору щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення АТ «Універсал Банк» до суду із відповідним позовом. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 08 січня 2025 було відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. У судові засідання представник позивача не з`явився, при цьому одночасно в позові зазначає, що у випадку неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує, і не заперечує проти розгляду справи за відсутності представників банку. В судові засідання 10.02.2025, 06.03.2025, 22.04.2025 відповідач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток. Про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду не подавав. Відтак, судом 22.04.2025 постановлено проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 21.11.2018 між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 45000,00 грн. на поточний рахунок. Також, відповідач встановила мобільний додаток «Монобанк» та отримала платіжну картку [NUMBER] . АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» запустив проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники вказаних документів, що складають договір, у мобільному додатку та зобов`язався виконувати його умови. Як зазначено у позовній заяві на підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок в розмірі 45000,00 грн., спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Саме така сума встановленого кредитного ліміту зазначена і позові. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взятих на себе зобов`язань по договору не виконав, своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом не надавав, на прохання позивача погасити заборгованість не реагував, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка за розрахунками позивача становить 78742,50грн., яка складається повністю, як зазначено в позові та розрахунку, наданому до позовної заяви, із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначається вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ч.2ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач не сплатив позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим має місце прострочення виконання зобов`язання. Отже, суд вважає встановленим те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» не повернуті у строки передбачені зобов`язанням, а тому кредитор має право вимагати їх повернення. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за договором б/н від 21.11.2018 року становить 78742,50 грн. Водночас із цим, як вбачається з матеріалів справи, в Анкеті-заяві від 21.11.2018 року сума кредитного ліміту не зазначена. При цьому, згідно Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів Monobank (пункт 5.22 Умов та правил) кредит збільшується на суму заборгованості за Договором по відсоткам до погашення по неустойці, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати заборгованості. Однак, ані з позовної заяви, ані з розрахунку не вбачається те, чи був збільшений кредит відповідача на підставі цього пункту Умов та правил, коли саме і на яку суму. Також, в матеріалах справи не міститься доказів погодження сторонами збільшення кредитного ліміту або те, яка саме сума кредитного ліміту була відображена у мобільному додатку відповідача. В свою чергу позивач в позовній заяві зазначає, що [PERSON] отримала кредит в розмірі 45000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Як зазначає позивач у позовній заяві, в договорі про надання споживчого кредиту на платіжну картку розмір майбутніх платежів та строки їх сплати не можуть бути встановлені, а тому сукупна сума всієї заборгованості за тілом кредиту може включати в себе заборгованість за частиною кредиту, строк сплати якої не закінчився а також щодо простроченої заборгованості. Однак, як вбачається із розрахунку позивача вся сума заборгованості відповідача в розмірі 78742,50 виникла (саме за розрахунком позивача) ще станом на 25.12.2023 та не змінювалась до 24.09.2024, що, на думку суду свідчить про те, що вся сума заборгованості, яка зазначена до стягнення у позові рахується позивачем як прострочена. Жодних належних доказів тієї обставини, що в період кредитування позивачем позичальника кредитний ліміт був визначений в іншому розмірі та в подальшому змінювався суду не надано, як не надано і обґрунтованого розрахунку того, що сума, заявлена у позові містить додаткову частину кредиту або розстрочки. У зв`язку з чим позивачем не доведено видачу відповідачу кредиту у більшому розмірі, а ніж 45000,00 грн. Аналогічний за своєю суттю висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 345/2633/20 (провадження № 61-494св21). Оскільки сам позивач в позовній заяві визначив свої позовні вимоги саме як тіло кредиту, також, в розрахунку до позову зазначено, що заборгованість за відсотками становить 0 гривень, тобто визначена сума, це не відсотки, штрафи або комісії, стягненню в судовому порядку підлягає саме доведена заборгованості за неповернутим кредитом. Таким чином, суд вважає, що максимальна сума кредитних коштів (ліміт кредиту), яку позичальник [PERSON] мала фактично отримати (використати) за рахунок коштів позивача не може перевищувати 45000,00 грн, що доводить безпідставність і необґрунтованість доводів позивача про те, що заборгованість відповідача саме за простроченим тілом кредиту перед ним перевищує вищезазначену суму. З урахуванням наведеного, з [PERSON] на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі встановленого кредитного ліміту в сумі 45000,00 грн., які фактично були отримані та використані відповідачем. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ч.1ст.141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial