Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 03.05.2024 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Згідно позовних вимог позивачка просить: - визнати за [PERSON] право приватної власності на: 1/2 частину квартири, загальною площею 38.2 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право приватної власності на: 1/2 частину квартири, загальною площею 38.2 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] судові витрати, що за попереднім розрахунком складають 40\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Їх шлюб було розірвано 19.05.2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси. Від шлюбу сторони мають одну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. У період шлюбу подружжям була набута у спільну сумісну власність квартира, загальною площею 38.2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності набуте на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 1409, виданий 20.07.2018 року. Питання щодо поділу спільного сумісного майна між сторонами вирішено не було, у зв`язку з цим позивачка змушена звернутися до суду з позовом. Разом з позовом представником позивачки було надано клопотання про витребування інформації у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пашичевої Галини Леонідівни. Також було надано клопотання про витребування з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відомостей та клопотання про виклик свідків, в яких просили викликати у судове засідання та допитати у якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Матеріали позову суддя отримала 06.05.2024 року. Ухвалою суду від 07.05.2024 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 13.05.2024 року та 17.05.2024 року. Зазначену заяву про усунення недоліків суддя отримала 14.05.2024 року та 20.05.2024 року відповідно. Ухвалою суду від 21.05.2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 17.06.2024 року. У підготовчому засіданні 17.06.2024 року була присутня представник [PERSON] адвокат Іванова Г.С., відповідач [PERSON] не з`явився. Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 22.07.2024 року з метою повторного виклику відповідача, у зв`язку з відсутністю повідомлення про вручення йому копії позову та повістки. У підготовче засідання 22.07.2024 року сторони не з`явилися, представник [PERSON] адвокат Іванова Г.С. надала суду заяву, в якій просила розглянути клопотання про витребування інформації у приватного нотаріуса, засідання просила провести за відсутністю сторони позивачки. Розгляд справи відкладено на 16.09.2024 року. Ухвалою суду від 22.07.2024 року клопотання представника [PERSON] адвоката Іванової Ганни Степанівни про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пашичевої Галини Леонідівни належним чином завірену копію Договору дарування (серія та номер: 218 від 18.02.2021 року), а також копії всіх документів, на підставі яких вчинено зазначену нотаріальну дію (Договір дарування), та документи або копії (витяги) з них, які долучені до примірника правочину, які залишилися у справах нотаріуса; В іншій частині клопотання відмовлено. У підготовче засідання 16.09.2024 року учасники справи не з`явилися, представник [PERSON] адвокат Іванова Г.С. через канцелярію суду надала заяву, в якій просила відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що відсутня інформація, яку було витребувано ухвалою суду від 22.07.2024 року, а саме, копія спадкової справи. Розгляд справи відкладено на 11.11.2024 року. 16.09.2024 року на виконання ухвали суду від 22.07.2024 року приватним нотаріусом ОМНО Пашичевою Г.Л. через канцелярію суду було надано належним чином завірену копію Договору дарування від 18.02.2021 року за реєстровим № 218. У підготовче засідання 11.11.2024 року сторони не з`явилися, представник [PERSON] адвокат Іванова Г.С. надала суду заяву, в якій просила розглянути клопотання про витребування інформації з Пенсійного фонду України та клопотання про виклик свідків. Просила закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті, справу просила розглядати за відсутністю сторони позивачки. Ухвалою суду від 11.11.2024 року клопотання представника позивачки задоволено. Витребувано з\~ГУ ПФУ в\~Одеській області: відомості щодо розміру пенсії, яку отримує [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] з 01.01.2019 року по 18.02.2021 рік; відомості з реєстру застрахованих осіб, а саме: довідку ОК-5 про суми заробітку для нарахування пенсії, страхового стажу, сплати страхових внесків [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та по справі підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті на 17.12.2024 року. До суду 13.12.2024 року на виконання ухвали суду від 11.11.2024 року від ГУ ПФУ в Одеській області надійшла запитувана інформація. У судове засідання 17.12.2024 року з`явилася представник [PERSON] - адвокат Іванова Г.С.. Протокольною ухвалою суд, у зв`язку з першою неявкою відповідача у судове засідання та відсутності доказів про причини неявки та з метою повторного сповіщення, відклав розгляд справи на 26.02.2025 року. У судове засідання 26.02.2025 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Від представника [PERSON] -адвокат Іванової Г.С. надійшла заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 16.04.2025 року. У судове засідання 16.04.2025 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Від представника [PERSON] -адвокат Іванової Г.С. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивачки, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час, дату та місце судового засідання сповіщався належним чином, однак до суду не з`явився без поважних причин, поважність причин неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивачки, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 28.04.2025 року. Дослідивши матеріали справи, наявні у ній докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено,\~що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у сторін є спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.03.2014 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2298 від 11.03.2014 року. Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, про що свідчить Довідка про реєстрацію місця проживання. Шлюб між сторонами було розірвано про що свідчить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2021року. (справа № 522/4687/21). Таким чином, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2012 року по 19.05.2021 року. У період шлюбу 18.02.2021 року відповідачем була набута у власність квартира, загальною площею 38.2 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору\~дарування (дарувальник [PERSON] ), посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. реєстр. № 218. Предметом позовних вимог є поділ майна подружжя. Норми права, які підлягають застосуванню. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна\~власність подружжя\~та особиста\~приватна власність\~кожного з\~подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Спільна сумісна власність - це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Статтею 57 СК України встановлено, що майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка зокрема є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. У ст. 60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Тлумачення ст. 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз`яснено в п.п. 23, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Аналіз положень ст.ст. 60, 70 СК України свідчить про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і у разі його поділу їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. Суд встановив: обсяг нажитого майна - спірна квартира; час придбання майна - в період шлюбу; джерело коштів для набуття майна квартира була подарована відповідачу, тобто отримав безоплатно; мета - проживання сім`ї. Особистою приватною власністю дружини/чоловіка є ст. 57 СК України: майно, набуте дружиною/чоловіком до шлюбу; майно, набуте дружиною/чоловіком за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1 ст. 717 ЦК України). Судова практика у справах про поділ майна подружжя вказує на те, що придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Постанова КЦС ВС від 22.01.2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19). Посилання позивачки лише на факт придбання спірної квартири під час знаходження сторін у шлюбі не є достатнім та вагомими доказом, що ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому суд також зауважує, що позивачка не визнавала в судовому порядку зазначений правочин удаваним. Крім того позивачкою не надано належних та достатніх доказів (платіжних документів про перерахунок коштів, тощо) на підтвердження того, що спірна квартира була куплена саме подружжям, а не подарована особисто відповідачу. Таким чином суд приходить до висновку, що квартира, загальною площею 38.2 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить відповідачу на праві приватної власності. Позивачка просить поділити спірну квартиру та визнати за кожним з сторін по 1/2 частини приватної власності. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Виходячи з характеристики спірної квартири суд вбачає, що квартира не може бути поділена на дві окремі частини з збереженням призначення приміщення. Також суд зауважує, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України\~майном, що є особистою приватною\~власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Саме до такого висновку дійшов у своїй постанові Постанова КЦС ВС від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18. Оскільки спірне майно, а саме: квартира набута у власність відповідачем за договором дарування, таке майно не підлягає поділу. Враховуючи вище наведене суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у позові суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивачки про стягнення на її користь суми витрат на правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн.

Outcome: dismissed