Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

02.03.2025 через систему «Електронний суд» до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] , подана представником адвокатом Шонією М.В., до відповідача [PERSON] , в якій позивачка просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 04.03.1987 Відділом запису актів цивільного стану Білоканського району Азербайджанської РСР. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 04.03.1987 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , який зареєстровано Відділом запису актів цивільного стану Білоканського району Азербайджанської РСР. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Підставою для розірвання шлюбу зазначає ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси та наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Подружніх стосунків не мають, спільне господарство не ведеться. Сім`я розпалась остаточно, та як зазначає позивач подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе, та суперечить її інтересам, посилаючись на ст.ст. 105, 110, 112 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 визначено головуючого суддю Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Сиротенко В.К. Ухвалою суду від 05.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача-адвокат Шонія М.В., та позивачка не з`явилась, представник позивача надала заяву у якій просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач у судове засідання подав заяву, в якій зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує, позовні вимоги визнає у повному обсязі, розгляд справи просить здійснювати за його відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи та ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст.\~211\~та ч. 2 ст.\~247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. В Україні діє ратифікована Законом України\~№ 240/94-ВР\~від 10.11.1994\~р.\~«Конвенція про\~правову допомогу\~і правові\~відносини у\~цивільних,\~сімейних і\~кримінальних справах» між Державами - членами Співдружності Незалежних Держав, учасниками цієї Конвенції, іменовані як Договірні Сторони. Серед інших, сторонами цієї Конвенції є Україна та Азейбарджан. Відповідно до ст. 28 Конвенції, по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Судом встановлено, що сторони з 04.03.1987 року перебувають у зареєстрованому шлюбі , що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER] від 04.03.1987 року, яке видано Відділом запису актів цивільного стану Білоканського району Азербайджанської РСР. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Згідно з ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу\~України щодо підстав недійсності шлюбу. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. Згідно з ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства\~юстиції України\~«Про затвердження\~Правил державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~в Україні»\~№ 52/5\~від 18.10.2000\~року із змінами та доповненнями. Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами - учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року (Азейбарджан є державою-учасницею даної Конвенції). Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Обґрунтовуючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, позивач вказує, що шлюбні відносини фактичного припинені, вони проживають окремо, подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть; оскільки почуття любові та поваги один до одного втрачено, примирення між ними та відновлення сім`ї неможливе. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище - « [PERSON] », оскільки питання про зміну свого прізвища після розірвання шлюбу вона не ставила. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. В той же час, позивач не заявляла вимогу про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Outcome: approved