Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Кульгейко Л.Ю. звернулась до суду із позовом, у якому просить розірвати договір оренди землі від 21 вересня 2015 року, який був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7425588100:06:001:0272, загальною площею 3,5284 га, яка розташована на території Слабинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, стягнути з ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» на її користь заборгованість зі сплати орендної плати за 2022-2024 роки за договором оренди землі б/н від 21 вересня 2015 року у розмірі 16 057 грн. 26 коп.(сума зазначена з вирахуванням податку з доходів (18%) та військового збору (1,5 %). В обгрунтування позову зазначено, що позивачу на підставі Державного акта на право власності серії ЯА №518067 належить вищезазначена земельна ділянка. 21 вересня 2015 року між позивачем та ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» укладено Договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі, що становить 2 518 грн. 75 коп. Пунктом 10 Договору оренди визначено, що сплата орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнта індексації на поточний рік. Останній платіж орендної плати за поточний рік здійснюється не пізніше 30 грудня розрахункового року. Всупереч умовам Договору оренди землі ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» не сплатило позивачу орендну плату за 2022-2024 роки в установлені Договором оренди землі строки, що вказує\~на порушення\~істотних умов\~договору та\~є підставою\~для дострокового\~розірвання договору\~оренди землі\~та стягнення\~заборгованості зі\~сплати орендної\~плати.\~ Ухвалою судді Чернігівського районного суду від 19 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Чернігівського районного суду від 21 березня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. З урахуванням того, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач відзиву на позов не надав, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до такого висновку. Встановлено, що земельна ділянка належить на праві особистої приватної власності позивачу [PERSON] на\~підставі Державного\~акта на\~право власності\~на земельну\~ділянку серії\~ ЯА №518067 від 24 червня 2005 року, виданого на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 19 травня 2005 року № 211, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 183, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав інд. №392933513 від 30 серпня 2024 року (а.с. 10-11). 21 вересня 2015 року [PERSON] як орендодавець уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ», як орендарем, договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером\~7425588100:06:001:0272,\~загальною площею\~3,5284\~га (а.с. 12-13). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 30 вересня 2015 року по земельній ділянці площею 3,5284 га кадастровий номер 7425588100:06:001:0272 зареєстровано 24 вересня 2015 року право оренди цієї земельної ділянки, номер запису: 11409881, орендар: ТОВ Агрофірма «Іванівка АГ» (а.с. 14) Згідно п.8 Договору оренди землі, договір укладено на 10 років з урахуванням ротації культур. Відповідно до п.11 Договору оренди землі, орендна плата сплачується Орендарем на протягом року, але останній платіж не пізніше 30 грудня розрахункового року. Згідно п.29 Договору оренди землі, Орендодавець має право вимагати від Орендаря, крема, своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до абз.1 п.9 Договору оренди, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі, що становить 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і становить 2518,75 грн. в рік. Згідно п. 10 Договору оренди, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з врахуванням коефіцієнта індексації на поточний рік. Відповідно до умов п.13 Договору оренди, розмір орендної плати переглядається щорічно, зокрема, у разі підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації визначених законодавством (без укладання додаткової угоди). Згідно абз.4 п.11 Договору оренди, Орендар, за погодженням з Орендодавцем, може перенести термін виплати орендної плати. Відповідно до п.35 Договору оренди, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Зі змісту ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини з оренди земельних ділянок, є Закон України «Про оренду землі». Згідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Частиною 1 ст. 96 Земельного Кодексу України передбачено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок та орендну плату. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно п. 40 Договору оренди землі передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про\~оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди, строк дії договору, орендна плата, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, умови збереження стану об`єкта оренди, умови та строки передачі землі, умови повернення, існуючі обмеження щодо використання ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини та відповідальність сторін. Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до\~статті 21\~ЗУ «Про\~оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Абзацем четвертим частини першої статті 24 ЗУ «Про оренду землі» визначено права\~та обов`язки\~орендодавця,\~зокрема,\~передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельнуділянку. Водночас абзацем шостим частини другої статті 25 ЗУ «Про оренду землі» передбачено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. Суд наголошує, що орендна плата належить до істотних умов договору оренди (ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі») і змінювати умови виплати орендної плати та її розмір в односторонньому порядку в договірних відносинах неможливо. Пунктом 35 Договору оренди передбачено, що зміна умов Договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Умовами договору оренди передбачена сплата орендної плати у розмірі, встановленому п. 9 Договору оренди, та відповідно до п.11 Договору оренди землі, орендна плата сплачується Орендарем на протягом року, але останній платіж не пізніше 30 грудня розрахункового року. Отже, на підставі проаналізованих доказів, суд приходить до висновку, що всупереч умовам Договору оренди землі від 21 вересня 2015 року ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» станом на час розгляду справи судом не сплатило позивачу орендну плату за 2022-2024 роки в установлений Договором оренди землі строк до 30 грудня розрахункового року, а тому в діях відповідача вбачається систематичність порушення істотних умов Договору оренди (несплата орендної плати два рази, за два роки підряд), а заборговансть з орендної плати підлягає стягненню у судовому порядку. Щодо розміру орендної плати, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з положень п.9 Договору оренди, яким встановлена орендна плата у розмірі 2 518 грн. 75 коп. з урахування п.10 щодо обчислення орендної плати з урахуванням коефіцієнта індексації на поточний рік. Формула та порядок обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексації за договорами оренди землі законодавством не передбачені, а тому слід керуватися нормами права, які регулюють подібні відносини. Постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786 затверджено Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу. Пунктом 13 зазначеної Методики передбачено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Вказана Методика є нормою права, яка регулює подібні відносини, а формула розрахунку відповідає правовій природі інфляційних нарахувань, яка полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Крім того, порядок нарахування інфляції, визначений в даній Методиці, співпадає із загальним поняттям інфляції, визначеним Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносинах, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року. Відповідно до абзацу 2 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03 липня 1991 року\~обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком. Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Постанови КМУ № 1078). Як зазначено у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 915/2095/19, встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається «послідовність, утворена за певною закономірністю». Розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній період у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний період та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому періоді). Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період. Разом з тим, сторони у договорі погодили, що\~обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнта індексації за поточний рік (п. 10 Договору оренди). \~ \~ \~ \~ Стосовно сплати\~орендної плати\~та\~земельного податку\~на землях приватної форми власності\~(що не віднесені до державної та комунальної), на які не розповсюджує дію положення\~Податкового кодексу\~в частині внесених змін, слід зазначити наступне. Свобода вибору договірних умов відносно майна\~(в тому числі земельних ділянок), що перебуває в приватній власності громадян, гарантовано Конституцією України, регламентовано нормами цивільного законодавства. Відносини, пов`язані з орендою землі, крім земельного законодавства регулюються ще й\~Цивільним кодексом України\~статтею 617 якого передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору). Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»\~визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо. В зв`язку із запровадження на території України\~Указом Президента України № 64 від 24.02.2022\~воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено\~лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що\~військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною\~(обставиною непереборної сили).\~Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та\~є підставою для звільнення від відповідальності\~за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Отже, якщо орендар доведе\~факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії практично неможливо (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності (штрафів/пені) за порушення договірних зобов`язань. Адже зазвичай такі положення визначають порядок дій сторін договору при виникненні форс-мажорних обставин, і невиконання таких положень може спричинити неможливість посилання сторони на форс-мажор в подальшому. Тож, для вирішення в кожному конкретному випадку питання звільненні від відповідальності, або ж дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки приватної форми власності,\~варто звернути увагу на наступні положення договорів: строки для повідомлення іншої сторони про виникнення форс-мажорних обставин; обставини, які визначено сторонами як форс-мажорні; форма та засоби зв`язку, якими має бути направлене повідомлення про форс-мажор іншій стороні. документи, які потрібно надати іншій стороні на підтвердження форс-мажорних обставин та строки їх надання. наявність права на односторонню відмову від договору внаслідок тривалої дії форс-мажорних обставин. Інші умови, які сторони погодили під час підписання договору щодо настання форс-мажорних обставин. Якщо ж у договорі не має положень про форс-мажор, необхідно керуватися загальними приписами ст.\~617 Цивільного кодексу України\~яка передбачають можливість звільнення від відповідальності внаслідок дії непереборної сили. Спірним договором у п. 41 передбачено, що сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо доведе, що це порушення сталось не з її вини. Про виникнення форс-мажорної обставини для відповідача та неможливість у зв`язку з цим виконання зобов`язань за договором, відповідач не повідомляв позивача (принаймі в матеріалах справи така інформація відсутня) фактично відповідач, як орендар, не довів той факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії практично неможливо (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), неможливістю провести посівну компанію чи зібрати урожай. Таким чином судом встановлено, що відповідач має перед позивачем заборгованість по виплаті орендної плати за 2022 - 2024 роки, яка підлягає стягненню у судовому порядку. Визначаючи суму орендної плати до сплати суд враховує положення укладеного між сторонами договору оренди землі (п. 9, 10, 11), розрахунок позивача, який проведений з відрахуванням податку з доходів та військового збору. Таким чином, заборгованість відповідача з орендної плати перед позивачем, що підлягає стягненню судом за 2022 - 2024 роки, обраховується таким чином: - за 2022 рік орендної плати за договором оренди п.9 Договору з урахуванням індексу інфляції 1,1 становить 4\~231 грн. 16 коп.; - за 2023 рік орендної плати за договором оренди п.9 Договору з урахуванням індексу інфляції 1,266 становить 9066 грн. 78 коп.; - за 2024 рік орендної плати за договором оренди п.9 Договору з урахуванням індексу інфляції 1,051 становить 6 648 грн.97 коп. Однак, при цьому суд враховує, що згідно з пп. 164.2.5 ст. 164 Податкового кодексу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п. 170.1 ст. 170 Кодексу. Підпунктом 170.1.1 ст. 170 ПК передбачено, що податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. Таке ж положення містить п.9 укладеного сторонами договору оренди. Так, об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. Доходи від надання в оренду (суборенду) земельної ділянки сільськогосподарського призначення оподатковуються податковим агентом за ставкою 18 %. Крім того, такі доходи підлягають оподаткуванню військовим збором. Ставка збору становить 1,5 % від об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу (пп. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу). Отже, доходи Позивача від здавання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, оподатковуються військовим збором за ставкою 1,5 відсотка та податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 %, як наслідок сума визначена умовами договору (нарахована) та сума до виплати орендарю відрізняються на розмір податків і зборів. Таким чином, із нарахованих до сплати позивачу сум необхідно вирахувати податок з доходів (18%) та військовий збір (1,5%), який за позивача сплачує орендар як податковий агент. При цьому суд враховує, що позивачем приведено обрахунок заборгованості з орендної плати за 2022-2024 роки саме з вирахуванням податків з доходів та інших обов`язкових платежів. Всього позивачу заборгованості з орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки за вирахуванням податку з доходів (18%) та військового збору (1,5%) підлягає стягненню в сумі 16\~057 грн. 26 коп. (4231,16 грн. + 9066,78 грн. + 6648,97 грн. = 19946,91 грн.; 19946,72 грн.*80,5%= 16057,26 грн.). Саме з урахуванням положень про оподаткування та стягнення обов`язкових платежів позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати у сумі 16 057 грн. 26 коп., а отже позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Згідно п. 37 Договору оренди від 21 вересня 2015 року дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї сторони у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Пунктом 37\~Договору передбачено,\~що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов 'язків, передбачених договором. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»). У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18), на яку як на підставу касаційного оскарження посилався заявник, вказав, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшов висновку, що тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до\~ст.81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд прийняв до уваги той факт, що згідно з\~Указом Президента України № 64/2022\~від 24 лютого 2022 року на всій території України було введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на час виникнення позову, у тому числі триває на час розгляду цього провадження. Торгово-промислова палата України підтвердила, що військова агресія Російської Федерації проти України, яка стала підставою введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, виконання яких/якого настало згідно з умовами договору, контракту, угоди і виконання відповідно яких/якого стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). За ст. 617\~Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Водночас, зміст статті 617 ЦКУ свідчить про те, що особа звільняється саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від обов`язку його виконання. Тобто настання форс-мажорних обставин звільняє особу виключно від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, що встановлена договором оренди чи законом, якщо таке порушення сталося внаслідок непереборної сили. В свою чергу, звільнення від відповідальності не означає звільнення від виконання зобов`язання. У контексті статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини позивач має право мирно володіти своїм майном та мати прибуток від такого майна.\~Використання його власності не може завдавати шкоди його правам. Тому внаслідок систематичної несплати в повному обсязі орендної плати протягом тривалого часу відповідачем, позивач законно обрав способом захисту своїх прав дострокове розірвання договору оренди для подальшого вибору орендаря, який спроможний забезпечити господарювання в умовах сучасної України, чи для зайняття самостійним обробітком землі з метою отримання доходу. Враховуючи те, що систематичне невиконання відповідачем обов`язків за договором оренди землі, яке полягає в несплаті орендної плати більше як два роки підряд, грубо порушує права позивача, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині дострокового розірвання спірного договору оренди землі. Таким чином, і в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача судових витрат. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Верховний Суд наголошує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, ч.8 статті 141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. В додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність,- 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому\~при вирішенні\~питання про\~стягнення витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~слід надавати\~оцінку виключно\~тим обставинам,\~щодо яких\~інша сторона\~має заперечення.\~Отже,\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~має враховувати\~конкретні обставини\~справи,\~загальні засади\~цивільного законодавства\~та критерії\~відшкодування витрат\~на професійну\~правничу допомогу. Відповідачем не було надано окремої заяви (клопотання) щодо незгоди з розміром судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу за результатами розгляду справи. \~ \~ \~ \~У постанові\~Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 25\~жовтня 2023\~року у\~справі №\~385/1290/21\~(провадження\~№ 61-12824св22)\~зазначено,\~що взявши до уваги те, що сторона відповідача не надала заперечень щодо невідповідності заявлених витрат вказаним критеріям, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони. \~ \~ \~ \~ На підтвердження понесених витрат про надання правничої допомоги адвокат Кульгейко Л.Ю. надала: договір про надання професійної правничої допомоги (а.с.19-20), відповідно до якого, гонорар адвоката визначений п. 3.2. цього Договору і складає 15\~000 грн., Актом про прийняття-передачу правових послуг від 12 лютого 2025 року, згідно якого, 3\~000 грн. вивчення вихідних матеріалів по справі та аналіз правового становища клієнта, його юридична консультація, 12\~000 грн. складання позовної заяви з вивченням судової практики Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України та з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе з урахуванням складності справи, обсягу виконаних представником позивача робіт, часом, витраченим на виконання цих робіт, ціни позову, розгляду судом справи без участі сторін, відсутності заяви (клопотання) відповідача щодо незгоди з розміром судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу за результатами розгляду справи, стягнути з відповідача на користь позивача 15 000 грн. професійної правничої допомоги. Оскільки, згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. (1\~211 грн. 20 коп. судовий збір за вимоги немайнового характеру та 1\~211 грн. 20 коп. за вимоги майнового характеру). \~ \~ \~

Outcome: approved