Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності. Позовні вимоги мотивовано тим, що їм на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 31 жовтня 2017 року із Виробничим сільськогосподарським кооперативом «Світоч» та кожним із них окремо, належить по частці кожному приміщення для охорони з майданчиком під стоянку автомобілів, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на земельних ділянках з кадастровими номерами: 1822085600:04:000:0630 та 1822085600:04:000:0629. Відповідно до вказаних договорів їм було передано у власність: приміщення для охорони з площадкою під стоянку автомобілів - літ. «А»; загальна площа - 3,9 кв.м, площа дорожнього (твердого) покриття становить 2 685,00 кв.м; до приміщення для охорони з площадкою під стоянку автомобілів належить огорожа № 1-2. З метою оформлення речового права на земельні ділянки, на якій розташоване зазначене нерухоме майно, на початку 2020 року вони звернулися до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області. За результатами розгляду їх заяв щодо надання дозволів на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок рішенням Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 15 травня 2020 року № 1132 їх заяви не були вирішені по суті, а залишено на розгляд на черговій сесії у зв`язку з необхідністю додаткового вивчення. Відповідно до довідки виконавчого комітету сільської ради від 29 квітня 2020 року №845, від 19 травня 2020 року № 1076, земельні ділянки, на яких розміщене належне їм нерухоме майно, у власність та у користування не передавались. Листом Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 07 липня 2020 року № 1089/02-14/20 їх було повідомлено, що при розгляді заяв проект рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок у користування на умовах оренди не набрав достатньої кількості голосів та рішення не прийнято. У зв`язку з порушенням їх права на належне оформлення земельної ділянки, 19 травня 2020 року вони звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області для здійснення державного нагляду дотримання земельного законодавства. 20 липня 2020 року Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області видало наказ про здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності. Листом від 06 жовтня 2020 року їх повідомлено, що за наслідками проведення перевірки встановлено, що рішенням Оліївської сільської ради від 24 січня 2020 року №992 [PERSON] надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки площею 0,3610 га, кадастровий номер 1822085600:04:000:0629. Крім того, рішенням Оліївської сільської ради від 21 лютого 2020 року №1041 [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність цієї ж земельної ділянки. Рішенням Оліївської сільської ради від 21 жовтня 2020 року № 1296 затверджено проект землеустрою та вказану земельну ділянку передано у власність [PERSON] 24 грудня 2020 року вони звернулись до Оліївської сільської ради із запитом про надання документів щодо вказаної земельної ділянки. Із копії проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] вбачається, що на кадастровому плані земельної ділянки розробником документації відображена будівля, яка вказана як тимчасова. Однак вказана будівля (приміщення для охорони) належить їм на праві власності. Крім того, згідно з відомостями технічного паспорта, вказана будівля побудована ще у 1971 році, а її фундамент і стіни залізобетонні. З метою з`ясування питання чи накладаються земельні ділянки з кадастровими номерами 1822085600:04:000:0630 та 1822085600:04:000:0629 на земельну ділянку, якою вони фактично користуються і на якій знаходиться належне їм майно, вони замовили проведення відповідної експертизи. Відповідно до висновку за результатами проведення земельно-технічного дослідження від 14 січня 2021 року № 475/20 вказані земельні ділянки накладаються на земельну ділянку, яку фактично вони використовують під належним їм нерухомим майном. У подальшому їм стало відомо, що земельна ділянка з кадастровим номером 1822085600:04:000:0629 була поділена на дві земельні ділянки: площею 0,359 га з кадастровим номером 1822085600:04:000:0701 та площею 0,002 га з кадастровим номером 1822085600:04:000:0702. 05 травня 2021 року [PERSON] зареєстрував права власності на новостворені земельні ділянки. Висновком експертного дослідження від 7 вересня 2021 року №502/21 встановлено, що на цих земельних ділянках розташовані належна їм нежитлова будівля - приміщення для охорони, а також майданчик під стоянку автомобілів. Оліївська сільська рада всупереч статті 120 ЗК України двічі надала [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та прийняла рішення про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,3610 га з кадастровим номером 1822085600:04:000:0629, на якій розташоване належне їм на праві власності нерухоме майно. Вказане свідчить про порушення їх права на мирне володіння нерухомим майном, а також законного інтересу та правомірні очікування щодо подальшого набуття речового права на вказану земельну ділянку. Із урахуванням вказаних обставин позивачі звернулись із заявленими позовними вимогами. У подальшому від імені вказаних позивачів їх представником було подано заяву про зміну предмета позову (а.с. 123-139 т. 2) про скасуання рішення Олівської сілської ради Житомирського району Житомирської області від 21.10.2020 року №1296 та скасування рішень приватного нотаріуса про державну реєстрацію спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 1822085600:04:000:0701 та 1822085600:04:000:0702, а також державної реєстрації останніх у Державному земельному кадастрі. У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на приміщення для охорони з площадкою під стоянку для автомобілів та усунення перешкод у користуванні та розпорядження майном шляхом демонтажу вказаного приміщення (а.с. 204-207 т. 1). Зустрічний позов мотивований тим, що розташоване на належних йому земельних ділянках майно, а саме: приміщення для охорони та майданчик для стоянки транспортних засобів не є об`єктами нерухомості у розумінні цивільного законодавства, що підтверджується висновком будівельно-технічної експертизи від 17 травня 2021 року №1153/05-2021. Відтак, набуття ним у власність цих земельних ділянок жодним чином не порушує права та інтереси позивачів. У свою чергу, розміщення на вказаних земельних ділянках тимчасової споруди та дорожнього покриття порушує його право власності, яке, враховуючи наявність спору, підлягає захисту у судовому порядку. Із урахуванням вказаних обставин, відповідач звернувся із заявленими позовними вимогами у зустрічному позові. Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2023 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2021 року, додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 травня 2022 року було скасовано та передано справу № 278/731/21 на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 02 січня 2024 року було прийнято справу до розгляду у порядку загального провадження. Під час судового розгляду представник позивачів за первісним позовом - адвокат Романюк О.В. просила задовольнити первісний позов у повному обсязі, у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом - відмовити; представник відповідача - адвокат Кузьмін Д.Л. просив відхилити первісний позов та задовольнити зустрічний позов його довірителя. Представник Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області звернувся із заявою про визнання первісного позову [PERSON] та [PERSON] до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області та [PERSON] , просив задовольнити його; проводити судове засідання у відсутності уповноваженого представника Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.229-230 том 4). Інші учасники у судове засідання не з`явились; про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Проаналізувавши матеріали, надані сторонами, вислухаши позиції учасників процесу, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Протоколом загальних зборів пайовиків КСП "ОЛІЇВСЬКЕ" від 17 квітня 2001 року вирішено провести реконструкцію пилорами збудовану в 1958 році у площадку з приміщенням охорони для стоянки автомобілів. Зборами співвласників майнових паїв КСП "ОЛІЇВСЬКЕ" 28 травня 2011 року вирішено, серед іншого, затвердити уточнені основні засоби серед яких є і приміщення для охорони з площадкою під стоянку автомобілів (реконструйована пилорама) (а.с. 18-19, 20-21 т. 2). Рішеннями Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області з 27 серпня 2015 року по 28 вересня 2017 року вносились зміни щодо адреси та обсягу нерухомого майна та вирішено, що до комплексу будівель і споруд № [NUMBER] входять: приміщення для охорони з площадкою під стоянку автомобілів за адресою Житомирська область, Житомирський район, територія Оліївської сільської ради, за межами населених пунктів, комплекс будівель та споруд № [NUMBER] (а. с. 22-27 т. 2). На підставі договорів купівлі-продажу, укладених 31 жовтня 2017 року між Виробничим сільськогосподарським кооперативом «Світоч» та позивачами - [PERSON] та [PERSON] , останні набули право власності, по 1/2 частці кожен, на приміщення для охорони з майданчиком під стоянку автомобілів, розташоване за адресою: [ADDRESS] (приміщення для охорони з майданчиком під стоянку автомобілів - літ «А», загальною площею 3,9 кв.м, площа дорожнього (твердого) покриття становить 2685 кв.м, до приміщення для охорони з майданчиком належить огорожа № 1-2) (а.с. 20-21, 23-24 т. 1). 06 травня 2016 року виготовлено технічний паспорт на вказане майно, який містить інформацію про те, що дане майно збудовано у 1971 році (а.с.26-28 т.1). 31 жовтня 2017 року право власності позивачів на вказане майно було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 23, 25 т.1). 16 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області із заявою про передачу у власність земельної ділянки площею 0,361 га для ведення ОСГ на території ради за межами населеного пункту (а.с.35 т.1). На звернення [PERSON] Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області 29 квітня 2020 року видано довідку № 845 про те, що земельна ділянка під нерухомим майном (приміщенням для охорони, загальною площею 3,9 кв.м за адресою: територія Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (за межами населених пунктів), комплекс будівель та споруд № [NUMBER] ) у власність або користування не передавалась (а.с.29 том 1). Позивачі звернулись до Оліївської сільської ради із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у користування на умовах оренди земельної ділянки, яка розташована на території Оліївської сільської ради, комплекс будівель та споруд № [NUMBER] . 15 травня 2020 року Оліївською сільською радою прийнято рішення про розгляд заяв позивачів на черговій сесії у зв`язку з потребою додаткового вивчення (а.с.31-32 т.1). 19 травня 2020 року Оліївська сільська надала довідку № 1076 на запит [PERSON] , в якій зазначила, що приміщення для охорони з майданчиком під стоянку автомобілів загальною площею 3,9 кв.м, розташоване на земельній ділянці площею 0,1021 га з кадастровим номером 1822085600:04:000:0630; дорожнє тверде покриття, площею 2 685 кв.м, розташоване на земельній ділянці площею 0,3610 га з кадастровим номером 1822085600:04:000:0629. Земельна ділянка під нерухомим майном за вищевказаною адресою у власність або користування не передавалась (а.с.30 т.1). Листом від 07 липня 2020 року Оліївська сільська рада повідомила позивачів про те, що їхні заяви були розглянуті та задоволені комісією з питань земельних відносин, будівництва та екології. Однак, при голосуванні на 35 сесії 7-го скликання сільської ради від 26 червня 2020 року проект рішення не набрав достатньої кількості голосів та рішення не прийнято (а.с. 32). За наслідками розгляду заяв позивачів від 19 травня 2020 року Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області видано наказ від 20 липня 2020 року № 595-ДК про здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства. Листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 06 жовтня 2020 року [PERSON] та [PERSON] повідомлено про проведення перевірки, у результаті якої встановлено, що рішенням Оліївської сільської ради від 24 січня 2020 року № 992 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки площею 0,3610 га з кадастровим номером 1822085600:04:000:0629, для ведення особистого селянського господарства. В 2020 році [PERSON] на земельну ділянку площею 0,361 га для ведення ОСГ з кадастровим номером 1822085600:04:000:0629 виготовлено проект землеустрою. Рішенням Оліївської сільської ради від 21 лютого 2020 року № 1041 сільська рада надала дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки у приватну власність. Рішенням Оліївської сільської ради від 21 жовтня 2020 року № 1296 передано у власність, серед інших громадян і [PERSON] земельну ділянку площею 0,361 га для ведення ОСГ з кадастровим номером 1822085600:04:000:0629. На підставі вказаного рішення 28 жовтня 2020 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,361 га з кадастровим номером 1822085600:04:000:0629. На такій земельній ділянці наявні об`єкти нерухомості, належні позивачам. Такі дії органу місцевого самоврядування порушують вимоги ч. 1 ст. 120 ЗК України (а.с.33 том 1). Відповідно до висновку експертного земельно-технічного дослідження від 14 січня 2021 року № 475/20 (експерт Лазарчук В. В.), наданого позивачами, фактичний розмір земельної ділянки, якою вони користуються, становить 0,2631 га. На вказаній земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна приміщення для охорони «А» та дорожнє (тверде) покриття майданчика. Також експертом зазначено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 1822085600:04:000:0629 та 1822085600:04:000:0630 накладаються на земельну ділянку, яку фактично використовують [PERSON] та [PERSON] . Земельна ділянка з кадастровим номером 1822085600:04:000:0629 накладається на земельну ділянку фактично площею 0,2584 га. Земельна ділянка з кадастровим номером 1822085600:04:000:0630 накладається на земельну ділянку фактично площею 0,0047 га. Отже, загальна площа накладення становить 0,2631 га (а.с. 99-123 т. 1). 23 квітня 2021 року сільським головою прийнято розпорядження № 91/1-0/21 щодо проведення службового розслідування стосовно виявлених обставин надання довідок посадовими особами сільської ради № 845 та №1076 від 27 квітня 2021 року розпорядженням сільського готови № 94-0/21 затверджено акт службового розслідування та довідки від 29 квітня 2020 року № 945 та від 19 травня 2020 року № 1076 вирішено вважати такими, що втратили чинність. Адвокатом Теличком Ю. А., який представляв інтереси [PERSON] , подано копію висновку будівельно-технічної експертизи від 17 травня 2021 року № 1153/05-2021 (експерт Свістунов І. С.), згідно з висновками якої приміщення для охорони з майданчиком під стоянку автомобілів (літ. «А», площею 3,9 кв.м, за адресою: територія Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (за межами населених пунктів), комплекс будівель та споруд [ADDRESS] ) не є нерухомим майном, може бути вільно переміщено у просторі без знецінення та зміни цільового призначення. Майданчик під стоянку автомобілів (площа дорожнього (твердого) покриття 2 685 кв.м), який розташований за вказаною адресою, не може бути віднесений до об`єктів нерухомості, оскільки належить до об`єктів благоустрою, тобто є типом покриття доріг, тротуарів, тощо, а не окремим об`єктом нерухомого майна. Вказаний об`єкт не відповідає головним ознакам нерухомості, а основним його призначенням є допоміжне обладнання відповідної частини земельної ділянки (площі, дороги, тротуару) з метою задоволення потреб населення у покращенні можливостей її експлуатації за призначенням (а.с. 238-250 т. 1). Передана у приватну власність [PERSON] земельна ділянка площею 0,3610 га з кадастровим номером 1822085600:04:000:0629 була поділена на дві земельні ділянки: площею 0,359 га (кадастровий номер 1822085600:04:000:0701) та площею 0,002 га (кадастровий номер 1822085600:04:000:0702), про що 05 травня 2021 року внесено відповідну інформацію до Державного земельного кадастру України, а право власності за [PERSON] на вказані земельні ділянки також зареєстровано Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 79-82 т. 2, 83-86 т.2). Норми права, які підлягають застосуванню. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до частин першої, п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера (частини друга, четверта, шоста статті 120 ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). У статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) вказано, що «чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (провадження № 14-458цс18) зазначила, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 (провадження № 12-37гс21) вказано, що «у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 120 ЗК України (у редакції, чинній у період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року), висловлений у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, визначивши, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Якщо сторони в договорі, спрямованому на відчуження будинку, не обумовили розміру земельної ділянки, на якій такий будинок розташований, то встановлення розміру здійснюється відповідно до нормативів, визначених у цій місцевості, та мети, з якою земельна ділянка використовується. За приписами частини дев`ятої статті 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Суди в цій справі встановили, що на земельній ділянці, переданій в оренду ТОВ «Енерджі-ВМ» на підставі спірного рішення, знаходиться нерухоме майно, придбане товариством у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 3 червня 2015 року, - господарська (нежитлова) споруда № 1 загальною площею 12,9 кв. м. Разом із цим доказів надання [PERSON] у встановленому порядку спірної земельної ділянки для зведення такої господарської споруди, як і оформлення за ним права власності або права користування спірною земельною ділянкою площею 0,5297 га, матеріали справи не містять, у договорі купівлі-продажу нерухомого майна також відсутнє посилання на розмір земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості, що відчужувався за цим договором. За відсутності в попереднього власника належним чином оформлених прав користування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухоме майно, положення статей 120 ЗК України, 377 ЦК України в частині переходу прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі застосуванню не підлягають». У договорах купівлі-продажу частини приміщення від 31.10.2017 року, укладених ВСК "Світоч" з [PERSON] та [PERSON] , відсутнє посалання на будь-які відомості щодо земельних ділянок, на яких розташовані спірне нерухоме майно. Під час розгляду справи суду не вдалось встановити на якій правовій піставі належала земельна ділянка попередньому власнику - Виробничому сілськогосподарському кооперативу "Світоч", на якій розташовані спірні об`єкти нерухомості, хоча судом учасникам процесу роз`яснювалась позиція діючого законодавства ст. 12 ЦПК України, зокрема, але не виключно, її частин 3 та 4. Як вбачається з листа ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 21.02.2024 року, земельна ділянка з кадастровим номером 1822085600:04:000:0629 знаходиться в архівному шарі Державного земельного кадастру; формовання та державна реєстрація вказаної земельної ділянки відбувалась із земель запасу Територіальної громади в особі Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області в період з 2018 року із земель сільськгосподарського призначення (земельні ділянки кожної категорії земель, які не передані у власність або користування громадянам або юридичним особам), про що свідчать надані докази (а.с. 178-189 т. 4). Наявний в матеріалах справи висновок земельно-технічного дослідження №502/21 від 7 вересня 2021 року (експерт Лазарчук В. В.) свідчить про те, що земельні ділянки з кадастровими номерами 1822085600:04:000:0701 (площею 0,3590 га) та 1822085600:04:000:0702 (площею 0,0020 га) є такими, що утворилися внаслідок поділу земельної ділянки загальною площею 0,3610 га, кадастровий номер 1822085600:04:000:0629. На земельній ділянці площею 0,0020 га з кадастровим номером 1822085600:04:000:0702 розташована нежитлова будівля - приміщення для охорони літ «А», загальною площею 3,9 кв. м, а на земельній ділянці площею 0,3590 га з кадастровим номером 1822085600:04:000:0701 знаходиться дорожнє (тверде) покриття площею 2685 кв.м (а.с. 142-165 т. 2). Відповідно до акту обстеження земельних ділянок на території Оліївської сільської ради від 29.04.2024 року, комісією встановлено, що на земельних ділянках з кадастровими номерами 1822085600:04:000:0701 (площею 0,3590 га) та 1822085600:04:000:0702 (площею 0,0020 га) за межами населених пунктів на території Оліївської сільської ради, об`єкти нерухомого майна відсутні (а.с.120, том 4). Згідно з висновком будівельно-технічної експертизи від 06.02.2024 року № 01/24, зроблений судовим експертом Юровим А. Н., приміщення для охорони з майданчиком під стоянку автомобілів (літ. «А», площею 3,9 кв.м, за адресою: територія Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (за межами населених пунктів), комплекс будівель та споруд №16) станом на момент проведення експертного дослідження - є об`єктом капітального будівництва та являється нерухомим майно (а.с. 190-199, том. 4). Вказані висноки, у свою чергу, суперечать висновку будівельно-технічної експертизи від 17 травня 2021 року № 1153/05-2021. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив наданий висновок від 06.02.2024 року № 01/24 у повному обсязі. Суд критично оцінює надані докази (висновок вказаного експерта [PERSON] та його покази), як і висновок експерта Свістунова І., та звертає увагу на те, що сторонами не було витребувано копію реєстраційної справи щодо реєстрації спірного об`єкта нерухомості, оскільки реєстратором зареєстровано останній саме як об`єкт нерухомості, відповідно до чого суд робить висновки лише на підставі наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у відповідності до чинного законодавства. Позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] просить суд скасувати державну реєстрацію права власності та усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належної йому земельної ділянки. Однак суд звертає увагу, що договори купівлі-продажу частини приміщення, що зареєстровані у реєстрі за №7723 та №7726 від 31.10.2017, не оспорюються та останні не визнано недійсними, тобто на час розгляду даної справи позивачі на законних підставах володіють та розпоряджаються частками приміщення, які є у їх власності (а.с. 20-25 т. 1). Як вбачається із вказаних договорів, приміщення для охорони з площадкою під стоянку автомобілів мають статус і зареєстровані як саме як об`єкти нерухомості (п. 1.3. договорів). Інформація щодо визнання недійсними вказаних договорів у матеріалах справи відсутня та сторонами не надавалась. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до положень статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність є одними із загальних засад цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Водночас, у частинах першій-третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Державна реєстрація об`єктів нерухомості врегульована нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, статтею 5 Закону, який діяв в редакції на час реєстрації права власності частин приміщення [PERSON] та [PERSON] , визначено об`єкти, щодо яких проводиться державна реєстрація речових прав: 1. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. 2. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. 3. Право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані. Частиною 3 статті 10 цього ж Закону, який діяв в редакції на час реєстрації права власності частин приміщення [PERSON] та [PERSON] , передбачено, що держаний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Отже, саме державним реєстратором було прийнято рішення щодо реєстрації вказаного спірного приміщення як об`єкта нерухомого майна, однак такі дії реєстратора також не оскаржувались у судовому порядку, відтак є правомірними. На підставі вище зазначеного, беручі до уваги всі докази у сукупноості, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог за первісним позовом у повному обсязі та відмову у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved