Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-27 00:00:00

Представник Концерну «МТМ» Постольний О.Р. в квітні 2024 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення основного боргу за поставлену теплову енергію, в якому вказав, що відповідач є споживачем послуг у нежитловому приміщенні №41-ІІ площею 156,9 м2 за адресою: [ADDRESS] . Концерн «МТМ» по відношенню до відповідача являється виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), що постачається до житлового приміщення шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові розподільчі системи. Концерн «МТМ» у період з 01.11.2022 по 29.02.2024 надав послуги з централізованого опалення на загальну суму 122212,67 гривень, що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості. Споживачем за вказаний період не здійснено жодної оплати за надані послуги. Станом на день подачі позову до суду сума заборгованості за вказаний період складає 122212,67 гривень. Система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачу в межах опалювального сезону. Таким чином, оскільки відповідач не здійснював у належному обсязі оплату за використані послуги, утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 122212,67 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. Просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2024 року по справі відкрите провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2024 року заочне рішення Жовтневого\~ районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2024 року у цій справі скасоване та призначено справу до розгляду за правилами\~ спрощеного позовного провадження. 25.08.2024 представник відповідача Балика П.О. через систему «Електронний суд» надав відзив на позов, в якому зазначив про необгрунтованість позову. В обгрунтування заперечень зазначив, що у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] наявний цокольний поверх, який складається з трьох окремих нежитлових приміщень № 41- І, № 41-ІІ, № 41-ІІІ. [PERSON] є власником нежитлового приміщення № 41- ІІ цокольного поверху. Посадовими особами Концерну «МТМ» було складено «АКТ обстеження системи теплоспоживання та ГВП» від 31 січня 2024 року у цокольному поверсі 5-ти поверхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У Акті встановлено наступне: «Приміщення знаходиться на цокольному поверху 5- ти поверхового житлового будинку. Система опалення приміщення відокремлена, встановлений прилад обліку теплової енергії, який на даний час опломбовано на ввод. Пломби не порушені. Опалення приміщення здійснюється транзитними стояками житлового будинку. На момент обстеження не використовується». Таким чином, самі посадові особи Концерну «МТМ» встановили, що належне [PERSON] нежитлове приміщення № 41-ІІ цокольного поверху не має ознак опалювального приміщення. Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач [PERSON] до 01.12.2021 року здійснювала оплату теплопостачальній організації (Концерну «МТМ») за фактично отриману теплову енергію. На початку 2022 року з рахунків Концерну «МТМ» відповідачці стало відомо, що за новим розрахунком обсяг постачання теплової енергії з 2022 року в кількісному вигляді суттєво зріс у порівнянні з попередніми роками у декілька разів та не відповідає фактичному обсягу теплової енергії, який Відповідачка отримувала щомісячно у 2021 році та у попередні роки, як споживач теплової енергії. Починаючи з 2022 року, позивач виставляє рахунки за нібито поставлену Відповідачу теплову енергію, яку споживач [PERSON] могла б отримати, якщо б у приміщення № 41-ІІ поставлялася теплова енергія. Проте, як зазначалося вище, система опалення приміщення № 41-ІІ відокремлена, встановлений прилад обліку теплової енергії, який на даний час опломбовано на ввод. Отже, у позовній заяві позивач намагається фактично отримати з боку відповідачки оплату за послугу в обсязі, в якому позивач фактично не надавав таку послугу споживачу. Вважає, що така позиція Позивача прямо суперечить приписам діючого законодавства України, оскільки ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що, Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Ухвалою суду від 18 березня 2025 року визнано обов`язковою явку в судове засідання представника позивача КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ»\~ для дачі особистих пояснень. 18.04.2025 представник позивача надав суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій, з огляду на те, що в суму нарахувань з 01.11.2022 по 29.02.2024 фактично зараховано заборгованість за період з 01.11.2021 по 30.10.2022, просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги за період з 01.11.2022 по 29.02.2024 в розмірі 73579,71 гривень. У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову. Відповідач та її представник [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у зв`язку з чим на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи та з урахуванням наданого відзиву. Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить нежитлове приміщення №41-ІІ площею 156,9 м2 за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №362992991 від 24.01.2024. Концерном «Міські теплові мережі» з 01 листопада 2022 року по 29 лютого 2024 року [PERSON] надано послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення\~№41-ІІ\~площею 156,9\~м2\~за адресою:\~ [ADDRESS] в сумі 73\~579,71 гривень. Факт надання послуг та порядок здійснення розрахунку за надані послуги підтверджено рахунками за постачання теплової енергії за кожний місяць періоду нарахування послуг, із відображенням кількості Гкал, тарифу за одиницю без ПДВ, суми послуги без ПДВ, які долучені до заяви про зменшення позовнимх вимог . Рішеннями Запорізької міської ради було встановлено про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022 року , 2022-2023 року, 2023-2024 року відповідно до яких Концерном «МТМ» було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі Відповідно до абз. 1,2 ч. 5\~ст. 13 Закону N 2189-VIII\~y разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Отже законодавством факт укладення вказаного договору пов`язується зі спливом 30-денного строку з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги, якщо протягом цього строку співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. У матеріалах справи відсутні докази того, що співвласники багатоквартирного будинку, в якому розташоване нежитлове приміщення відповідача, приймали рішення про вибір моделі договірних відносин або уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що між сторонами договірні відносини врегульовані типовим індивідуальним договором N 76211261 від 01 листопада 2021 року, копія якого додана позивачем по справі . Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"визначено, що до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно п. 5 ч. 1ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до положень ч. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року N 630(далі - Правила N 630) централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Опалювальна площа (об`єм) будинку загальна площа (об`єм) приміщень будинку, в тому числі у разі опалення площа (об`єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт. Опалювальна площа (об`єм) (квартири, будинку садибного типу) загальна площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу), без урахування площі лоджій, балконів, терас. Згідно з п. п. 3,4 ч. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії -теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Згідно п. 5ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Положеннями п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. N 630 встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. За приписами ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За приписами статей 525,526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.ст. 610,611 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач. Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Таким чином, обов`язок утримання приміщень, в тому числі оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води покладається на власника або наймача приміщення і рівною мірою на повнолітніх членів сім`ї наймача. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання"передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно ч. 1ст. 9 Закону N 2189-VIIIспоживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Чинне законодавство передбачає обов`язок споживача оплатити вартість тільки тієї теплової енергії, яка ним була спожита. Отже, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. Поряд із цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі N 6-2951цс15. Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630. Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок сплатити вартість теплової енергії не за видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а за фактом її споживання. Таким чином, якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки він фактично споживає цю теплову енергію. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13). Як встановлено судом, Концерн "Міські теплові мережі" здійснював та продовжував надавати відповідачу послуги з централізованого опалення у належне йому нежитлове приміщення за вищевказаною адресою. Концерн "МТМ"по відношенню до відповідача, як споживача послуг, є виконавцем послуг з централізованого опалення. Житловий будинок по [ADDRESS] обладнано комерційним приладом обліку теплової енергії. Нежитлове приміщення споживача [PERSON] , площею 156,9 м2 знаходиться в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , має сумісну із будівлею систему опалення . У відповідності до п. 24 Правил №830 - розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315» (надалі-Методика №315). Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021року №358 внесено зміни до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, які набули чинності 28.01.2022року. Відповідно до вимог Методики № 315 (зі змінами №358 від 28.12.2021) для всіх споживачів будинку спочатку визначаються та розподіляються обсяги спожитої у будівлі теплової енергії на загально-будинкові потреби (згідно п.8 розділу IV методики)(далі ЗБП). В житловому будинку за адресою [ADDRESS] обсяги теплової енергії на ЗБП визначаються як частка 25% від загальних обсягів споживання теплової енергії в розрахунковому періоді. Оскільки в будинку відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії Qопз.б.п можна окремо не розраховувати, та виконати розрахунок згідно п.5 розділу III Методики: «Для будівлі/будинку, незалежно від наявності або відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії, у якій/якому відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення визначається разом з обсягом спожитої теплової енергії на опалення цих приміщень». А саме за формулою 13: \~- фактичний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії у розрахунковому періоді, Гкал; Sпр.i - площаi-го опалюваного приміщення, не оснащеного приладами розподільного обліку теплової енергії, м2. При вищевикладених обставинах, Концерн «Міські теплові мережі» мав право на нарахування та нарахував відповідачу основний борг в сумі 73\~579,71 гривень за поставлену теплову енергію за адресою його нежитлового приміщення з листопада 2022 року по лютий 2024 року. Розрахунок суми заборгованості, доданий до заяви про зменшення позовних вимог, не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, адже нормами\~ЦПК України\~не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості. Свої зобов`язання з надання послуги з постачання теплової енергії позивач виконав належним чином. Відповідач, у свою чергу, порушив свої зобов`язання за договором та своєчасно не вносив оплату за спожиту комунальну послугу, у зв`язку з чим має заборгованість встановлену судом перед позивачем за період 01 листопада 2022 року до 29 лютого 2024 року в розмірі 73\~579,71 гривень. Подача теплоносія на об`єкт відповідача нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] у спірному періоді підтверджується інформацією зняття показань приладів обліку теплової енергії зазначеної у розрахунку заборгованості за надані послуги за договором №76211261. Наведеним вище спростовуються доводи відповідача щодо того, що позивачем не доведено факту надання послуг за спірний період, їх обсягу, вартості. Відповідачем контррозрахунок суми заборгованості заявленої позивачем до стягнення суду не наданий. Оцінюючи наданий відповідачем акт обстеження системи теплоспоживання та ГВП від 31 січня 2024 року , яким встановлено , що «система опалення приміщення відокремлена, встановлений прилад обліку теплової енергії, який на даний час опломбовано на ввод. Пломби не порущені. Опалення приміщення здійснюється транзитними стояками житлового будинку. На момент обстеження не використовується», суд зазначає наступне. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 513 від 14.09.2023 було затверджено Порядок визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя та створення робочої комісії. Цей порядок визначає процедуру визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку ,які перебувають у приватній власності /спів власності фізичних осіб підприємців до приміщень з транзитними мережами опалення на території м. Запоріжжя. У п. 6 Порядку передбачено, що у разі визнання на підставі відповідного рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради підвального приміщення споживача , як приміщення з транзитними мережами опалення, здійснюється порядок розподілу обсягів спожитих у будівлі послуги з постачання теплової енергії для нежитлового приміщення заявника. Разом з тим, суд зауважує, що відповідачем не надано суду Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, яким нежитлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, Поштова, 167, прим.41-ІІ визнано окремим приміщенням з транзитними мережами опалення. Матеріали справи не містять та [PERSON] не надано доказів на підтвердження відключення системи теплоспоживання відповідача у спірному приміщенні. Враховуючи знаходження в багатоквартирному будинку та відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення вказані приміщення є опалювальними. Відповідно до положень частини третьої, четвертої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії станом на час прийняття рішення не погашена, розмір встановленої судом суми заборгованості 73\~579,71 грн. відповідає фактичним обставинам справи та відповідачем не спростована, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість має бути стягнута з відповідача , а тому позов слід задовольнити . Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved