Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нессо» (далі - ТОВ «Нессо»), в якому просить визнати недійсним договір кредиту від 15 серпня 2019 рок у№ 190815-8920-1, укладений між ТОВ «Нессо» та [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що у лютому 2021 року ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», яке в подальшому змінило найменування на ТОВ «Нессо» надіслало на його адресу листи від імені ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ен.Ел.Сі» з вимогою про сплату боргу у сумі 5 319 грн за кредитним договором від 15 серпня 2019 року № 190815-8920-1. Разом з тим, він жодного разу не брав будь-які споживчі кредити, однак після надходження вказаних листів з`ясував, що за ним рахується заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2019 року № 190815-8920-1 на споживчі цілі, укладеним з ТОВ «ФК «Фінанс Інновація». Вищенаведене може свідчити про викрадення його персональних даних з метою отримання коштів від його імені, тому звернувся до поліції з відповідною заявою про злочин. 13 травня 2021 року Житомирським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області на підставі вказаної заяви внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021065400000929. 16 вересня 2021 року постановою дізнавача СД Житомирського РУП ГУ НП у Житомирській області позивача визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Крім того, з метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про надання копій документів щодо укладеного кредитного договору, однак будь-якої відповіді так отримано і не було. Відповідно до інформації, отриманої від ТОВ «Українське бюро кредитних історій», невстановлена особа повторно реєструється за тим самим номером телефону (097) 644-74-28 та електронною поштою dimd94@ukr.net, з метою отримання кредиту. 24 травня 2021 року позивач звернувся до Національного банку України як до регулятора небанківських фінансових установ зі скаргою не неправомірні дії відповідача. 07 червня 2021 року банком надано відповідь, згідно з якою відповідач повідомив, що від його імені з ним було укладено кредитний договір від 15 серпня 2019 року № 190***-****-1 на суму 1 000 грн строком користування кредитними коштами 7 днів, за відсотковою ставкою 1,7% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Перерахування кредитний коштів було здійснено на платіжну карту з маскованим номером № [NUMBER] , емітовану АБ «Укргазбанк». Відповідач зауважив, що підписання договору відбувалося із застосуванням одноразового ідентифікатора, 15 серпня 2019 року о 12 год. 15 хв. 03 сек. на телефонний номер, зазначений при укладенні договору було надіслано одноразовий ідентифікатор, після чого, було підписано договір шляхом введення в спеціальному полі інформаційно-телекомунікаційної системи відповідно коду, після чого, відобразилась можливість для завантаження договору. Таким чином, обставини скарги вирішені не були. Після зміни відповідачем найменування він повторно звернувся до Національного банку України зі скаргою на його неправомірні дії, на яку було отримано відповідь, що відповідач дійсно змінив своє найменування та виключений з реєстру фінансових установ, що не є підставою для невиконання ним своїх зобов`язань. З вищевикладених обставин вбачається, що між сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, в силу того, що зазначений договір не підписувався і не укладався позивачем. При цьому, він є фізичною особою-підприємцем, а також здійснює господарську діяльність у складі чотирьох Товариств, де є учасником та директором, є членом керівного органу громадської організації, тому більшість його персональних даних є відкритими та містяться у відкритих державних реєстрах. Крім того, при укладенні різного типу договорів (контрактів) в якості фізичної особи-підприємця неодноразово передавав свої персональні дані іншим суб`єктам господарювання. Окрім того, відповідачем було зазначено, що перерахування кредитних коштів було здійснено на платіжну карту з маскованим номером № [NUMBER] , емітовану АБ «Укргазбанк», однак відомостей про власника картки не вказано. Зі змісту відповіді, отриманої від ПАТ «Київстар» вбачається, що номер телефону [NUMBER] , на який було направлено одноразовий ідентифікатор для підписання договору, обслуговувався на умовах передплаченої форми знеособлено (анонімно). Враховуючи викладене, кредитний договір № 190815-8920-1 від 15 серпня 2021 року підлягає визнанню недійсним, оскільки ним не укладався, тому він звернувся до суду з цим позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 листопада 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу 15-денний термін для надання відзиву. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕССО» належним чином засвідчені копії матеріалів кредитної справи, що стали підставою укладення договору кредиту від 15 серпня 2019 року№ 190815-8930-1, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «НЕССО» та [PERSON] та копії платіжних доручень про перерахування коштів на підставі договору кредиту від 15 серпня 2019 року № 190815-8920-1. Витребувано у Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «УкргазБанк» інформацію щодо рахунку, в тому числі його власника, на який перераховані кредитні кошти Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Інновація» за кредитним договором від 15 серпня 2019 року № 190815-8930-1 на платіжну картку з маскованим номером № [NUMBER] , емітовану АТ «УкргазБанк». 26 липня 2023 року та 09 листопада 2023 року до суду надійшов лист від АБ «Укргазбанк», в якому зазначено, що банк залишає без розгляду ухвалу суду про витребування інформації по рахунку, оскільки в резолютивній частині не вказано РНОКПП власника картки. У зв`язку з викладеним, ухвалою суду від 13 лютого 2024 року витребувано у Акціонерного Банку «УкргазБанк» інформацію щодо рахунку, в тому числі його власника (РНОКПП [NUMBER] ), на який перераховані кредитні кошти Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Інновація» за кредитним договором від 15 серпня 2019 року№ 190815-8930-1 на платіжну картку з маскованим номером № [NUMBER] , емітовану АТ «УкргазБанк». 15 травня 2024 року до суду надійшла інформація з АБ «Укргазбанк» щодо рахунку позивача. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи у відсутність сторони позивача, в якій просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. У встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін по справі. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд установив, що у лютому 2021 року позивачу надійшла вимога про погашення заборгованості № 1430898616, відповідно до якої він має заборгованість у розмірі 5 319 грн по договору № 190815-8920-1 від 15 серпня 2019 року, оформленому в ТОВ «ФК «Фінанс Інновація». Зазначено, що йому необхідно сплатити борг протягом 3 днів після отримання даного повідомлення. У зв`язку з викладеним, позивач 24 квітня 2021 року звернувся до Національного банку України зі скаргою на неправомірні дії фінансових компаній, зазначивши, що ним жодного разу не оформлювались будь-які споживчі кредити, тому наявність його даних в якості боржника за вищевказаним договором свідчить про шахрайські дії. Просив перевірити обставини, викладені у скарзі. 07 червня 2021 року Національним банком України було надано відповідь позивачу щодо результатів розгляду скарги, в якій було зазначено, що відповідачем на запит банку було повідомлено, що від імені [PERSON] з ним було укладено кредитний договір від 15 серпня 2019 року № 190***-****-1 на суму 1 000 грн строком користування кредитними коштами 7 днів, за відсотковою ставкою 1,7% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Перерахування кредитних коштів було здійснено на платіжну карту з маскованим номером № [NUMBER] , емітовану АБ «УкргазБанк». Відповідач зауважив, що підписання договору відбувалося із застосуванням одноразового ідентифікатора, 15 серпня 2019 року о 12 год. 15 хв. 03 сек. на телефонний номер, зазначений при укладенні договору було надіслано одноразовий ідентифікатор, після чого, було підписано договір шляхом введення в спеціальному полі інформаційно-телекомунікаційної системи відповідного коду, після чого, відобразилась можливість для завантаження договору. Крім того, відповідач не здійснює телефонні дзвінки фізичним особам, з якими не має правовідносин, оскільки не має згоди таких осіб на обробку їх персональних даних, і такі дії суперечать чинному законодавству та не відповідають принципам роботи з досудового врегулювання спорів пов`язаних з поверненням заборгованості за кредитними договорами. Рекомендував позивачу звернутися із заявою про вчинення щодо нього шахрайських дій зі сторони невстановлених осіб до відповідного підрозділу Національної поліції України. Після чого, отримати витяг з ЄРДР та звернутися за офіційними каналами зв`язку безпосередньо до Товариства з відповідними заявами. 06 травня 2021 року, з урахуванням вищевикладених обставин, позивач звернувся до Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області з заявою про вчинення злочину, на підставі якої 13 травня 2021 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021065400000929. Постановою дізнавача СД Житомирського ГУ НП в Житомирській області від 16 вересня 2021 року [PERSON] було визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. 23 жовтня 2021 року позивачем повторно направлено до Національного банку України скаргу не неправомірні дії фінансових компаній, оскільки відповідачем не було надано документів, що стали підставою для виникнення боргу за спірним договором за його запитом. У відповідь на скаргу банком було направлено лист від 29 жовтня 2021 року, в якому зазначено, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (нова назва ТОВ «Нессо») виключене з Державного реєстру фінансових установ, не включене до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та не включене до Реєстру колекторських компаній, тому його діяльність не підлягає регулюванню Національним банком. Водночас, виключення небанківської фінансової установи з реєстру не є підставою для припинення дії укладених договорів про надання фінансових послуг. Фінансова установа й після виключення з реєстру повинна виконувати свої зобов`язання за укладеними договорами у повному обсязі. У разі невиконання небанківською установою умов договору про надання фінансових послуг після виключення з реєстру споживач має право на захист своїх прав у порядку, передбаченому законодавством України. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив, що ніколи не укладав кредитного договору від 15 серпня 2019 року № 190815-8920-1 з відповідачем та не підписував його, не отримував кредитні кошти від останнього, тому просив визнати договір недійсним. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (тут і далі - в редакції, чинній на час укладення оспорюваного правочину) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною четвертою статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи. Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних». Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку). Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, з долученої позивачем інформації ТОВ «Українське бюро кредитних історій» та відповіді Національного банку України на скаргу позивача, вбачається, що відповідачем грошові кошти в сумі 1 000 грн за кредитним договором № 190815-8920-1 від 15 серпня 2019 року перераховано 15 серпня 2019 року на платіжну картку з маскованим номером № [NUMBER] , емітовану АБ «УкргазБанк». Водночас, з отриманої судом інформації від АБ «УкргазБанк» встановлено, що позивачу у вказаному банку належить рахунок № [NUMBER] , за яким протягом періоду з 15 серпня 2019 року по 07 травня 2024 року рух коштів був відсутній. Крім того, вказано, що підтвердити перерахування кредитних коштів відповідачем за кредитним договором № 190815-8920-1 від 15 серпня 2019 року на банківську карту № [NUMBER] не вбачається можливим, оскільки визначити емітента картки можливо тільки по банківському ідентифікаційному номеру, або BIN - перші 6 цифр номеру карти. Таким чином, матеріали справи не містять будь-якої інформації на підтвердження перерахування відповідачем грошових коштів на банківський картковий рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] . Натомість, отриманими в ході судового розгляду справи відомостями, підтверджується позиція позивача щодо неотримання ним кредитних коштів, та відповідно, не укладення оспорюваного кредитного договору, оскільки будь-яких надходжень за рахунком, відкритим ним у АБ «Укргазбанк» з 15 серпня 2019 року по 07 травня 2024 року не було. Крім того, з відповіді Приватного акціонерного товариства «Київстар» від 20 жовтня 2021 року за вих. № 13181/з вбачається, що станом на 15 серпня 2019 року телефонний номер [NUMBER] , що використовувався при укладенні спірного договору, обслуговувався на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар» знеособлено (анонімно), тому немає законних підстав вважати, що [PERSON] був користувачем цього номеру у вказаний час. З урахуванням викладеного та заперечень позивача щодо існування між ним та Товариством кредитних відносин, не доведення матеріалами справи факту перерахування грошових коштів на користь [PERSON] та відсутність відзиву на подану по справі позовну заяву на спростування встановлених у ході судового розгляду обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про задоволення позову. При цьому, оскільки оспорюваний кредитний договір було укладено з ТОВ "ФК "Фінанс Інновація", яке змінило назву на ТОВ "Нессо", тому суд вважає, що підлягає визнанню недійсним договір, укладений між позивачем та ТОВ "ФК "Фінанс Інновація", а не ТОВ "Нессо". Задоволення позовних вимог не призведе до виходу судом за їх межі та відповідно порушення принципу диспозитивності, який визначено зокрема, частиною першою статті 13 ЦПК України. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частини першої 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved