Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Теплопостачсервіс» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість з постачання гарячої води за період з грудня 2021 року по вересень 2024 року у розмірі 11 761,93 грн; з постачання гарячої води за період з лютого 2024 року по вересень 2024 року у розмірі 218,85 грн; з абонентського обслуговування за період з березня 2022 року по вересень 2024 року у розмірі 1 202,18 грн; інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води, в розмірі 133,26 грн; 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води, в розмірі 9,64 грн, а також стягнути судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01 липня 2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і відповідачці у кв. [ADDRESS] . Відповідачка з моменту отримання житла у власність є споживачем комунальних послуг з гарячого водопостачання та центрального опалення, від вказаних послуг не відмовлялася. 04 вересня 2018 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» та [PERSON] укладено Договір № 19\\14\\290 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за яким виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами, у строк і на умовах, що передбачені договором. Відповідач свого обов`язку по сплаті коштів за отримані житлово-комунальні послуги не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з грудня 2021 року по вересень 2024 року, за абонентське обслуговування за період з березня 2022 року по вересень 2024 року, в зв`язку з чим, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 19, 20). Судом ухвала суду про відкриття провадження, копія позовної з додатками двічі направлялись відповідачу на адресою її реєстрації. Згідно зворотних поштових відправлень відповідачкою повідомлення про розгляд справи не отримано, поштові відправлення двічі повернулись до суду без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відзиву на позовну заяву не подано. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ТОВ «Теплопостачсервіс» як юридична особа здійснює діяльність з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дата формування виписки 24 квітня 2024 року (а.с.11). 04 вересня 2018 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» та відповідачем [PERSON] укладено Договір № 19\\14\\290 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за адресою: кв. [ADDRESS] (а.с.6-7). Відповідно до п. 7.2 договору плата за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води для споживачів нараховується з дати видачі правовстановлюючих документів на квартиру (для власників квартир), видачі сертифікату відповідності на будинок (секцію) (для інвесторів будівництва). Відповідно до п.10 договору показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності представника споживачів. Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця та надаються виконавцю в період з 20-25 числа звітного місяця. Відповідачу [PERSON] на праві власності належить квартира кв. [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 серпня 2016 року (а.с.5). Відомості про те, що відповідач не споживає надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання або відмовилася від даних послуг не надано. Згідно з розрахунками ТОВ «Теплопостачсервіс» за адресою: [ADDRESS] , обліковується заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з грудня 2021 року по вересень 2024 року (включно) у розмірі 11 761,93 грн, за послуги з постачання гарячої води за період з лютого 2024 року по вересень 2024 року (включно) у розмірі 218,85 грн та за абонентське обслуговування за період з березня 2022 року по вересень 2024 року (включно) у розмірі 1 202,18 грн (а.с.8, 9). Крім того, позивачем нараховано за прострочення сплати послуг з постачання теплової енергії за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року інфляційні втрати у розмірі 133,26 грн та 3 % річних у сумі 9,64 грн. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України, власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п.п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Враховуючи обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що відповідач, як власник квартири, є споживачем послуг з централізованого опалення, гарячого водопостачання, які надає ТОВ «Теплопостачсервіс». З огляду на правовідносини, які склалися між сторонами, на відповідача, як боржника у зобов`язанні за укладеним договором, покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а позивач, як кредитор у зобов`язанні за укладеним договором має право вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, на підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунки заборгованості, які не спростовані відповідачем. Контррозрахунку з посиланням на відповідні докази, який давав би підстави стверджувати зворотне, відповідачем суду не надано, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування 3% річних та інфляційні витрати за прострочення зобов`язання із сплати послуг за постачання теплової енергії позивачем здійснено за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року (включно). Суд враховує, що 24 лютого 2022 року з 5-30 год в Україні відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 №2102-ІХ, введено воєнний стан. Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року №206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: - нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; - припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 133,26 грн та 3 % річних у розмірі 9,64 грн, нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки нараховані правильно з урахуванням вимог вищенаведеної постанови Кабінету Міністрів України. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, на підставі вищевикладеного, враховуючи, що комунальні платежі є об`єктивно необхідними для належного функціонування майна та збереження його експлуатаційних якостей, які покладаються на власників майна, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Теплопостачсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved