Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

У серпні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач та відповідач 16.11.2013 уклали шлюб. За час шлюбу у сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.05.2022 шлюб між сторонами розірвано. На утримання дітей з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти: за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.04.2015 у справі № 712/3501/15-ц на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.03.2015 і до досягнення дитиною повноліття; за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.12.2021 у справі № 712/10988/21 на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Сукупний розмір аліментів, який стягується з позивача на користь відповідачки складає 50% доходу, тоді як ч. 5 ст. 183 СК України визначений розмір аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 доходу. Вважає, що прийняття судом рішення про стягнення аліментів на утримання другої дитини є зміною його матеріального стану, що зумовлює застосування положення ст. 192 СК України щодо пропорційного зменшення розміру аліментів на утримання обох дітей. З огляду на викладене просив зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначити розмір 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та відкликати виконавчі листи у справах № 712/3501/15-ц та № 712/10988/21. Щодо вимоги про звільнення від сплати заборгованості позивач зазначив, що у 2015 році з відповідачкою посварились, та він прийняв рішення певний час пожити окремо. Відповідачка звернулась до суду про стягнення аліментів та рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.04.2015 з нього стягнуті аліменти у розмірі доходу. Про існування рішення, яким з нього стягнуті аліменти, не знав. З відповідачкою проживали окремо досить короткий період, стосунки налагодились та він повернувся у родину. Дружина навчалась, а він утримував родину. У 2016 році відповідачка закінчила навчання та влаштувалась на роботу. [INFO] у сторін народилась друга дитина. Після народження сина відповідачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а він утримував родину. У період з 26.04.2019 по 01.10.2019 та з 19.10.2019 по 06.01.2020 позивач працював у Республіці Польща, весь заробіток передавав дружині. Після повернення додому, весною 2020 розпочав роботу в готельно-розважальному комплексі «Селена», відповідачка вийшла на роботу до Обласного перинатального центру, проживали спільно родиною. У 2021 році посварились та припинили спільне проживання. У 2021 році відповідачка отримала друге рішення про стягнення аліментів на другу дитину. Виконавчий лист за рішенням суду 2015 року відповідачка отримала 08.10.2021. Виконавчою службою відкриті два виконавчі провадження про стягнення аліментів, а за рішенням від 2015 року нарахована заборгованість з 16.03.2015 в сумі 143 160, 65. Однак, у період з 2015 року по жовтень 2021 року сторони проживали разом, вся родина знаходилась на утриманні позивача, у зв`язку з чим просив звільнити його від заборгованості по аліментам за період з 16.03.2015 по 01.10.2021 в сумі 143 160, 65 грн. Ухвалою суду від 01.10.2024 у справі відкрите провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 11.11.2024 постановлено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження, залучено у якості третьої особи - Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 25.11.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, у якому відповідач заперечувала щодо звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам. Зазначила, що твердження позивача, що він з 2015 по 2021 проживав разом з відповідачкою та дітьми та утримував сім`ю не відповідає дійсності. Позивач постійно із родиною не проживав, сторони часто сварились у такі періоди позивач проживав окремо, дітей переважно утримувала позивачка за рахунок стипендії, державних виплат, допомоги батьків, заробітної плати та підробітку. У цей період відповідачка звернулась з першим позовом про стягнення аліментів, але виконавчого листа не отримала, сподіваючись на покращення стосунків з чоловіком та збереження сім`ї. Позивач знав про рішення суду про стягнення аліментів, але добровільно їх не сплачував, обмежуючись купівлею продуктів та товарів побутового вжитку у короткі періоди спільного проживання. У відзиві відповідачка зазначила, що не заперечує щодо зменшення аліментів, що стягуються з позивача на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] до розміру 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 10.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, у якій він зазначив, що у період з 2015 по 2021 вони з відповідачкою продовжували перебувати у шлюбі, проживали разом та вели спільне господарство, що підтверджують спільні фото. Крім того, позивачем долучені скріншоти з телефону щодо пересилання грошей відповідачці та сплати комунальних послуг у період спільного проживання по [ADDRESS] . Весь період з моменту видачі рішення суду про стягнення аліментів у 2015 році позивач з відповідачкою і дітьми продовжували проживати разом. Всі кошти, які він заробляв, віддавав відповідачці, яка розпоряджалась ними для забезпечення себе та дітей. Про існування рішення суду про стягнення аліментів не знав, утримання дітей здійснювалося незалежно від цих обставин. З моменту видачі рішення суду відповідачка не вжила жодних заходів для забезпечення виконання рішення, у результаті чого минуло 6 років, за цей період нарахований борг, хоча позивач у повному обсязі виконав обов`язок по утриманню дітей. 19.02.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідачка зазначила, що позивач знав про рішення суду про стягнення аліментів, оскільки особисто був присутнім у судовому засіданні та не заперечував проти стягнення аліментів. Боржник мав можливість самостійно щомісячно сплачувати присуджені аліменти цільовими платежами, однак не робив цього. У скріншотах, долучених позивачем, про грошові перекази з Польші не вказано отримувача коштів, тому не погоджується, що всі перекази призначались відповідачці. Спільні фото, поодинокі платежі за комунальні послуги та нерегулярні платежі не підтверджують утримання позивачем родини. Ухвалою суду від 12.03.2025 підготовче провадження у справі закрите та справа призначена до судового розгляду. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, вказав, що, оскільки у період нарахування заборгованості по аліментам проживав з родиною та утримував родину, вважає стягнення з нього заборгованості за цей період несправедливим. Представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, з підстав, вказаних у позовній заяві та відзиві, просила зменшити розмір аліментів та звільнити позивача від нарахованої заборгованості по виконавчому листу № 712/3501/15-ц про стягнення аліментів. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, вказаних у відзиві та запереченнях, зазначив, що відповідач визнає вимоги щодо зменшення розміру аліментів до 1/3 частини заробітку на двох дітей, однак вважає безпідставною вимогу про звільнення від стягнення заборгованості по аліментам, у цій частині просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи до суду не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.11.2013, який було розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2022 року у справі № 712/11137/21. Сторони мають двох дітей: малолітню [PERSON] [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.04.2015 у справі № 712/3501/15 - ц задоволено позов [PERSON] , стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Також, 23.12.2021 рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/10988/21 задоволено позов [PERSON] , стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця від 28.04.2022 за виконавчим листом у справі № 712/3501/15 - ц, виданим 08.10.2021 відкрите виконавче провадження № [NUMBER]. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 16.03.2015 по квітень 2022 року заборгованість [PERSON] складає 164 652, 40 грн, у тому числі з 16.03.2015 по вересень 2021 включно - 143 160, 65 грн. Постановою державного виконавця від 28.04.2022 за виконавчим листом у справі № 712/10988/21, виданим 07.04.2022 відкрите виконавче провадження № [NUMBER]. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з квітня 2021 по квітень 2022 року заборгованість [PERSON] складає 21 536, 75 грн. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дана норма містить підстави для коригування аліментів шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення/зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленихст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру присуджених аліментів позивач, на підставу такого зменшення відповідно до статті 192 СК України, посилався на зміну матеріального стану, обумовлену стягненням аліментів на другу дитину, стягнення нарахованої заборгованості зі сплати аліментів. Відповідачка у відзиві на позовну заяву та представник відповідачки у судовому засіданні зазначили, що не заперечують проти задоволення вимог позивача щодо зменшення розміру стягнутих рішеннями суду аліментів до 1/3 на двох дітей. Враховуючи зазначене вище, а також положення ст. 182 СК України та наявність підстав, визначених ч. 1 ст. 192 СК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову в частині зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на підставі рішення суду від 16.04.2015 у справі № 712/3501/15 - ц та рішення суду від 23.12.2021 у справі № 712/10988/21 шляхом стягнення з [PERSON] на утримання малолітніх дітей 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), що відповідатиме засадам розумності та справедливості. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Сулу України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № З віл 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Тобто з аналізу даної правової норми вбачається, що питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини (дітей), оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини (дітей) з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 року та №344/12158/16-ц від 01.08.2018 року. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що підстав для звільнення від сплати заборгованості по аліментах немає. Рішенням суду від 16.04.2015 з позивача стягнуті аліменти у розмірі заробітку (доходу), причому у рішенні зазначено, що відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти стягнення з нього аліментів, отже твердження позивача про його необізнаність щодо наявності рішення суду суперечать обставинам справи. Позивач просив звільнити його від сплати аліментів посилаючись на те, що проживав разом з дружиною та дитиною та утримував родину, крім того пересилав дружині гроші та сплачував комунальні послуги. Однак доказів добровільної сплати аліментів відповідачці позивач не надав. Твердження позивача про утримання дітей та родини з 16.04.2015 по 01.10.2021 відповідачем заперечується та долученими доказами не доведено. Долучені позивачем роздруківки скріншотів з телефону не є платіжними документами, не підтверджують перерахування коштів саме відповідачці, призначення коштів не зазначено, отже такі документи не є підтвердженням сплати аліментів або утримання родини. Спільні фотографії та сплата деяких комунальних платежів у 2018 році також не можуть бути підтвердженням виконання позивачем рішення суду про стягнення аліментів або перебування дітей на утриманні позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial