Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

[PERSON] в особі представника позивача - [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача. Мотивуючи свої позовні вимоги, представник позивача вказує на те, що позивач по справі з 2018 року є клієнтом «Приватбанку» та має відкритий рахунок [NUMBER] , тобто є споживачем банківських послуг. Вказує, що 26 грудня 2022 року позивачу на мобільний тел. [NUMBER] зателефонувала невідома особа і запитала, чи бажає [PERSON] здійснити фінансові операції, на що останній відповів що ні, та поклав слухавку. Через деякий час з повідомлень, які почали приходити на телефон [PERSON] він дізнався, що на його ім?я відкрили ще один рахунок /кредитний/ на суму 15531 грн. 01 коп., та з обох рахунків почали стягуватися кошти. Зрозумівши що відносно нього вчиняються шахрайські дії, [PERSON] звернувся в банк та подав заяву до поліції про вчинення злочину. Без відома та поза волею позивача , в результаті шахрайських дій та невжиття банком заходів щодо безпеки рахунків, у [PERSON] було стягнуто: - із рахунку [NUMBER] - 7870 /сім тисяч вісімсот сімдесят/ гривень - лікарняні виплати за час коли [PERSON] лікувався від отриманого інсульту. - із рахунку [NUMBER] - 15531,01 /п?ятнадцять тисяч п?ятсот тридцять одна/ гривня 01 копійка - відкритий шахраями кредит на [PERSON] . Здійснення вказаних операцій відбулося за рахунок власних коштів клієнта та кредитних коштів. Сторона позивача звертає увагу, що жодних логінів чи паролів, а також будь-якої іншої інформації, яка б дала змогу шахраям ініціювати фінансові операції по карткових рахунках, позивач - не розголошував, а відтак відповідальність в даному випадку лежить на банківській установі. З посиланням на викладене, представник позивача просить суд: зобов?язати акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" відновити [PERSON] залишок коштів станом на 27 грудня 2022 року на рахунку [NUMBER] у сумі 7870 /сім тисяч вісімсот сімдесят/ гривень та на рахунку [NUMBER] станом на 26 грудня 2022 року - 15531,01 /п?ятнадцять тисяч п?ятсот тридцять одна/ гривня 01 копійка. Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено, що відповідач не визнає даний позов у повному обсязі, оскільки вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Вказує, що в ході проведення перевірки встановлено, що згідно логів входу до акаунту "Приват24" клієнта [PERSON] (іпн [NUMBER] ) 26.12.2022 р. о 15:52:32 зафіксований вхід до акаунту з нетипового мобільного пристрою MI A2|XIAOMI (IMEI [NUMBER]) з IP адреси [NUMBER] (Vodafone Ukraine). Згідного даних ПК "adminka.privat24" 26.12.2022 р. о 15:52:30 відбулося зміна (відновлення) паролю до акаунту "Приват24" клієнта [PERSON] (іпн [NUMBER] ). Згідно даних за ПК "PAN Like" для відновлення паролю до акаунту "Приват24" використовувалась картка [NUMBER] , з введенням вірного PIN-коду до неї, а також за допомогою (IVRопитування) шляхом телефонного дзвінка з банку на фінансовий номер [PERSON] . Отримання доступу до акаунту "Приват-24" передбачає доступ до даних картки (номер, термін дії, СVV2 код), можливість здійснювати підтвердження платежів, збільшувати кредитні ліміти та ліміти оплати в інтернеті, можливість оформляти (перевипускати) картки за допомогою "Приват-24", та підключати картки для до безконтактної оплати шляхом ручного введення номеру картки, терміну дії та СVV2 коду, а також відновлювати (змінювати) PIN-коди карток. Згідно виписки по картковому рахунку [NUMBER] (картка № [NUMBER] перевипущена 27.12.2022 р. о 16:55:42 за допомогою "Приват24" на карту № [NUMBER] ) 27.12.2023 року були здійснені 4 перекази на загальну суму 7870,00 грн. Кошти за допомогою "Приват 24" були перераховані на картковий рахунок [NUMBER] клієнта [PERSON] 26.12.2022 року о 15:53:50 за допомогою "Приват 24" було оформлено кредитну картку № [NUMBER] тип "Універсальна". 26.12.2022 року о 16:00:52 карта [NUMBER] зареєстрована для безконтактної оплати в системі мобільних платежів Google Pay шляхом ручного введення номеру картки, терміну дії та СVV2-коду, а о 15:54:46 за допомогою "Приват24" по картці [NUMBER] був згенерований PIN-код. 26.12.2022 в період часу 16:07 по 16:09 в банкоматі CADN9876 (розташований за адресою м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд 74) за допомогою послуги зняття готівки без картки (шляхом сканування в додатку Приват24 QR -коду) та правильним введенням PINкоду були зняті грошові кошти в загальній сумі 4080 грн. (в тому числі 80 грн комісія банку за зняття кредитних коштів). Згідно виписки по картці [NUMBER] 26.12.2022 року в період часу з 16:01 по 16:41 шляхом ручного введення номеру картки, терміну дії, та СVV2 коду були здійсненні 14 інтернет операцій (термінал I3002622, мерчан VODAFONE) на загальну суму 3850 грн. для оплати телекомунікаційних послуг компанії VODAFONE. Крім того, за допомогою "Приват24" з картки [NUMBER] були здійснені 3 операції з поповнення мобільних номерів на загальну суму 921,12 грн (в тому числі 17,16 грн. комісія банку). В подальшому 26.12.2022 о 17:37:57 картка [NUMBER] за допомогою "Приват24" була перевипущена на карту [NUMBER] . 26.12.2022 в період часу з 18:09 по 22:55 з картки [NUMBER] були здійсненні 3 перекази на загальну суму 931,67 грн. (в тому числі 27,14 грн. комісія банку). 27.12.2022 року о 13:12 карта [NUMBER] зареєстрована для безконтактної оплати в системі мобільних платежів Google Pay шляхом ручного введення номеру картки, терміну дії та СVV2 коду. Згідно виписки по картці [NUMBER] року в період часу з 13:12 год. 27.12.2022 р. По 03:05 год. 28.12.2022 р шляхом ручного введення номеру картки, терміну дії, та СVV2 коду були здійсненні 30 інтернет операцій (термінал I3002622, мерчан VODAFONE) на загальну суму 8700 грн, для оплати телекомунікаційних послуг компанії VODAFONE, а також 11 інтернет операцій (термінал ESHP0061, мерчант іншого банку) на загальну суму 2700 грн на поповнення ігрових акаунтів Slotoking. Крім того за допомогою "Приват24" з картки [NUMBER] здійснено 6 операцій з поповнення мобільних номерів на загальну суму 1638,22 грн (в тому числі 30,22 грн. комісія банку). Згідно виписки по картковому рахунку [NUMBER] частина коштів в сумі 500 грн. 26.12.22 р. о 18:12 були зняті в банкоматі CADN9876 (розташований за адресою м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд 74) за допомогою послуги зняття готівки без картки (шляхом сканування в додатку Приват24 QR -коду) та правильним введенням PIN-коду. 28.12. 2022 року о 10:30:06 на гарячу лінію банку поступив дзвінок від клієнта [PERSON] з мобільного номеру [NUMBER] . В ході розмови [PERSON] повідомив про шахрайство ( запис розмови додається) Зазначено, що зафіксований вхід в акант клієнта з непритаманного пристрою, авторизація проводилась шляхом відновлення поролю за допомогою PIN-коду карти, а також підтвердженням авторизації проводилося за допомогою (IVR-опитування) шляхом телефонного дзвінка банку на фінансовий номер клієнта [PERSON] , стверджує, що клієнтом було скомпрометовані логін та PIN-код до картки [NUMBER] . Представник відповідача просить суд врахувати судову практику, а саме постанову Верховного Суду у складі другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 522/22780/15-ц від 10.07.2019 року, в якій суд зазначає що, у разі коректного введення даних платіжної картки в мережі інтернет, банк не несе відповідальності за викрадення грошей з картки. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18), від 03 липня 2019 року у справі № 161/6089/17 (провадження № 61-25553св18). З посиланням на викладене, просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] до АТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів. 29.01.2024 року від представника позивача найшла відповідь на відзив, згідно якого зазначено, про те, що до відзиву не додані докази, які б підтверджували вину [PERSON] у вчиненні чи сприянню вчинення незаконних транзакцій з його карткового рахунку, що мали місце 26 грудня 2022 року. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Виклад позицій сторін по справі: У судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримав з підстав та мотивів зазначених у позові. Просив суд задовольнити позовну заяву. Вказав на те, що позивач отримав дзвінок на свій мобільний телефон від невідомої особи, яка запитала його чи бажає він здійснити фінансову операцію. На дане запитання позивач відповів «ні», а вже в подальшому позивач почав отрмувати смс-повідомлення про зняття грошових коштів з його рахунку на загальну суму 23 401,01 грн. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та доводи представника, просив суд задовольнити позовні вимоги. Зокрема зазначив, що ввечері біля 20:00 год. йому подзвонили з невідомого номера. Вказав, що він не отримував жодних повідомлень про те, що з його карти були зняті грошові кошти, втім він тільки отримав дзвінок від «Приватбанку». Наголосив на тому, що на наступний день він пішов до бнкомату, щоб зняти гроші, однак отримав відмову , після чого звернувся до Банку де йому було повідомлено про те, що шахрайським шляхом були зняті його грошові кошти. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заяви, клопотання. 19.10.2023 року представник відповідача подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 24.10.2023 року представник відповідача подав до суду клопотання про відкладення судового засідання. 05.12.2023 року представник відповідача подав до суду клопотання про відкладення судового засідання. 25.01.2024 року представник відповідача подав до суду клопотання про відкладення судового засідання. 25.01.2024 року представник відповідача подав до суду відзив. 29.01.2024 року представник позивача подав відповідь на відзив. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 14.08.2023 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 13.02.2024 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі. Заслухавши вступне слово представника позивача, позивача та представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Фактичні обставини справи встановлені судом: Судом встановлено, що 27.12.2022 з 13:56 год. по 17:07 год. відбулися операції щодо списання коштів з карткового рахунку [PERSON] № [NUMBER] ( [NUMBER] ), у загальному розмірі 7870.00 грн., чотирма транзакціями: 2000,00 грн., 1500,00 грн., 2000,00 грн., та 2370,00 грн. Судом встановлено, що з 26.12.2022 року з 16:01 год. по 27.12.2022 05:57 год. відбулися операції щодо списання коштів з карткового рахунку [PERSON] № [NUMBER] ( [NUMBER] ), у загальному розмірі 15 531,01 грн. Згідно даних ПК "adminka.privat24" 26.12.2022 р. о 15:52:30 відбулося зміна (відновлення) паролю до акаунту "Приват24" клієнта [PERSON] (іпн [NUMBER] ). Згідно даних за ПК "PAN Like" для відновлення паролю до акаунту "Приват24" використовувалась картка [NUMBER] , з введенням вірного PIN-коду до неї, а також за допомогою. 26.12.2022 о 15:53:50 за допомогою "Приват 24" було оформлено кредитну картку № [NUMBER] тип "Універсальна". Судом встановлено, що 28.12.2022 [PERSON] звернувся до Ужгородського РУП ГУНП у Закарпатській області із заявою про вчинення злочину, а саме про те, що невідомою особою шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, шахрайським шляхом, відбулося заволодіння його грошовими коштами. Повідомленням про початок досудового розслідування від 29.12.2022 року слідчого Ужгородського РУП ГУНП у Закарпатській області Микулін В. повідомлено [PERSON] , про те, що відомості про кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 грудня 2022 року за №12022071030001844. Нормативно-правове обґрунтування. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 627, ст. 629 ЦК України). За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України). Як визначено у ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Згідно ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, користувач платіжних послуг (далі - користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього; Відповідно до вказаного Закону, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. В свою чергу, надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Пунктом 141 Положення про порядок емісії та еквайрінгу платіжних інструментів, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором. Користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Відповідно до пункту 138 вказаного Положення, емітент зобов`язаний забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення); зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення; забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту; повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту. Емітент у разі невиконання ним обов`язку з інформування користувача про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від виконання таких операцій. Обов`язок емітента щодо повідомлення користувача про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі: 1) інформування емітентом користувача про кожну виконану операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; 2) відмови користувача від отримання повідомлень емітента про виконані операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі з користувачем. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Втратою платіжного інструменту є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за платіжним інструментом, неправомірне заволодіння та/або використання платіжного інструменту чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання заяви (повідомлення) щодо факту міскодингу зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його заяви (повідомлення). Емітент зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту або неналежної платіжної операції, ініційованої з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законодавством України для розгляду звернень (скарг) громадян. Строки, протягом яких емітент установлює ініціатора та правомірність платіжної операції, та строки повернення на рахунок користувача суми попередньо списаної неналежної платіжної операції визначені статтею 89 Закону України "Про платіжні послуги". Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629 св 18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323 св 18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877 св 19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544 св 19), від 07 липня 2021 року у справі № 370/476/16-ц (провадження № 61-10242 св 20), від 17 грудня 2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799 св 21), від 13 червня 2022 року у справі № 587/586/21(провадження № 61-19319 св 21). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Верховний Суд у Постанові Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23), зазначив, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Суд, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що АТ КБ «ПриватБанк» належними та допустимими доказами не підтверджено, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на картковому рахунку позивача було здійснено без використання платіжної карти. При цьому, банком не заперечувався факт того, що були ініційовані не позивачем, а іншими невстановленими особами шляхом застосування шахрайських методів, тобто кошти списано унаслідок шахрайських дій невстановлених осіб. Інші доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, висновків суду не спростовують, з тих підстав, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Поряд з цим, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про відновлення залишку коштів на картковому рахунку. Натомість з урахуванням висновків зроблених в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 523/8263/20 (провадження № 61-8041св23), від 14 серпня 2024 року у справі № 442/1888/23 (провадження № 61-7526св24), суд зауважує, що рішення суду про зобов`язання банку відновлення залишку коштів на картковому рахунку має бути виконуваним не лише у добровільному порядку, але й у примусовому (без участі відповідача, але його коштом) порядку, враховуючи мету відповідного позову, формулювання такого рішення у резолютивній частині слід зазначити про стягнення з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] сум коштів. Подібні за змістом висновки викладені в постанові Верховного суду від 11 вересня 2024 року по справі №753/12781/23. Отже, вирішуючи спір, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Суд вважає, що позивачем доведено належним чином обґрунтованість підстав позову, а відповідачем підстави позову не спростовані. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що в ході судового розгляду справи не встановлено обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, з огляду на те, що суд не встановив і банк не довів, що перекази коштів з рахунків позивача відбулося за його розпорядженням , суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо розподілу судових витрат Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову стягується з відповідача в дохід держави. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про задоволення позову, то в дохід держави за рахунок відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved