Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до Фрунзенського районного суду м. Харкова суду з позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 44102,97 грн, з яких: 41860,33 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2012 по 26.02.2024; 366,72 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 26.02.2024; 683,48 грн за послугу з постачання гарячої води за період з 01.11.2012 по 26.02.2024; 357,84 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 26.02.2024; 629,80\~грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.01.2022 по 26.02.2024; 204,80\~грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.01.2022 по \~26.02.2024; та судові витрати в сумі 3 028.00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за вказані комунальні послуги не здійснює, внаслідок чого у відповідача перед позивачем за період з 01.11.2012 по 26.02.2024 утворилась заборгованість у розмірі 44102,97 грн.. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.01.2025 позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду задоволені, стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість у сумі 44102,97 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.02.2025 заочне рішення від 07.01.2025 по зазначеній справі скасовано та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні представник позивача Редька С.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позові, просив задовольнити. На доводи відповідача надав пояснення, згідно яких факт непроживання відповідача за адресою належного йому на праві власності майна, не звільняє його від обов`язку сплачувати за комунальні послуги. Теплопостачання у заявлений період здійснювалось на постійній основі. При цьому при належному підтвердженні [PERSON] факту непроживання, позивачем може бути здійснено перерахунок нарахувань за послуги з водопостачання. Відповідач за останній рік з такою заявою не звертався. Також додав, що КП "ХТМ" встановлює лічильники тільки загальнобудинкові у разі наявності фінансової можливості, на кожний поверх лічильники не встановлюються. Відповідач має право на їх встановлення за власні кошти, як і додаткові регістри в приміщеннях додаткового користування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову. Пояснив, що у 2001 році купив кімнату у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , в якому крім кімнати є приміщення загального користування: 2 туалети, кухня, пральня та душ, які за рахунок меншої кількості регістрів опалюються менше, ніж основна кімната. Лічильнику на теплову енергію на поверсі, де знаходиться його кімната, не встановлено. Крім того, договору про надання послуг з позивачем він не укладав. З публічним договором він не погоджується та бажає внести в нього зміни щодо нарахування йому меншої вартості за обігрів приміщень загального користування. Також зазначає, що він не споживає такої кількості гарячої води, якої нараховує йому позивач через те, що не проживає за вказаною адресою. Отже, розрахунок заборгованості за комунальні платежі не відповідає дійсності. Вказав, що позивач зловживає своїми процесуальними правами. Просив позов залишити без розгляду, компенсувати його витрати, пов`язані з розглядом справи, а також застосувати строк позовної давності у три роки. Суд, вислухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку. На підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2001, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Т.Д., [PERSON] на праві власності належить кв. [ADDRESS] . За адресою: [ADDRESS] ,КП «ХТМ» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я власника - відповідача [PERSON] , що не заперечується відповідачем. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23 грудня 1998 року № 1407 комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Відповідач по справі користується тепловою енергією, яку КП «Харківські теплові мережі» подає в житлове приміщення та іншими комунальними послугами КП «ХТМ». Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, на час виникнення спірної заборгованості регулювалися\~Законом України № 1875-ІV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги»\~(надалі Закон № 1875-ІV), що діяв на час виникнення спірних правовідносин. Предметом регулювання цього\~Закону\~є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього\~Закону\~є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 1 частини 1\~статті 13 Закону №1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до частини 1\~статті 19 Закону №1875-ІV\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтею 3\~цього\~Закону визначені предмет його регулювання і суб`єкти у сфері житлово-комунальних послуг. 31.10.2021 на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет було розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі Договір, Індивідуальний договір), що встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу, та укладається сторонами з урахуванням статей\~633,\~634,\~641,\~642 Цивільного кодексу України. З 01.12.2021 на підставі ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. №2189-VIII у багатоквартирних будинках набрали чинності вказані вище індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії на індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання та опубліковані на вищезазначеному сайті КП «ХТМ». Відповідно до п.4 Індивідуальних договорів фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги. Відповідно до п. 5 Індивідуальних договорів виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Відповідно до п.п.51,52 Індивідуальних договорів передбачено, що договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний період. Пунктами 30, 32, 34 договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно. Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу (п. 33 Договору). Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком виплата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця (п. 34 Договору). У відповідності до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно з п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з п.п. 17, 18, 20, 30 Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, які діяли до 01.05.2022, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Розрахунок суми боргу або переплат формується програмним забезпеченням, встановленим у КП «Харківських теплових мережах» в автоматичному режимі, на підставі наявних об`єктивних даних, що формуються за звітній період у відповідності з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою\~Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 28.12.2018 року за № 1502/32954, яка є у вільному доступі в мережі інтернет. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. За змістом ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» послуга з централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Підведення централізованого опалення до стояка в межах нежитлових приміщень свідчить про виконання послуг позивачем. Постачання теплової енергії на потреби опалення у багатоквартирні будинки м.Харкова КП «ХТМ» здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання протягом року. Таким чином, КП «Харківські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до ст. 525\~ЦК\~України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року по справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року по справі № 642/2858/16. Недотримання вимог законодавства щодо належного виконання зобов`язання призводить до порушення зобов`язань. Суд приходить до висновку, що оскільки відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку, не відмовився від послуг, які надавало йому КП «Харківські теплові мережі», то в нього виник обов`язок сплатити ці послуги. Як вбачається з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, відомості про нарахування та оплату за абонентське обслуговування по послузі з постачання теплової енергії, (далі - Відомості нарахувань), відповідач є споживачем комунальних послуг КП «ХТМ» за адресою [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) (а.с. 5-8). З наданих позивачем відомостей нарахувань вбачається, що відповідач, станом на 01.10.2024 має заборгованість за надані йому комунальні послуги в сумі 44102,97 грн, з яких: 41860,33 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2012 по 26.02.2024; 366,72 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 26.02.2024; 683,48 грн за послугу з постачання гарячої води за період з 01.11.2012 по 26.02.2024; 357,84 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 26.02.2024; 629,80\~грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.01.2022 по 26.02.2024; 204,80\~грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.01.2022 по \~26.02.2024. Згідно зі ст. 64 ЖК України - члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, твердження відповідача про невірний розрахунок заборгованості за надані послуги з теплопостачання не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Також матеріали справи не містять доказів неякісного надання послуг позивачем. Щодо нарахування абонентської плати суд зазначає наступне. Cтаттею 1 Закону України "Про Житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Відповідно до пункту 32 Договору плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно. Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахувань 366,72 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 26.02.2024; 357,84 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 26.02.2024, суд визнає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. КП «Харківські теплові мережі» з 01.07.2022 виконало нарахування плати за послуги з технічного обслуговування внутрішньо-будинкових систем теплопостачання та внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води. Вартість ремонту внутрішньобудинкових систем зазначена у Публічному договорі з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності , який розміщено на сайті www.hts.kharkov.ua. Відповідач не сплатив плату за обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання у розмірі 629,80 грн. та 204,80 грн. за період з 01.01.2022 по 26.02.2024. Щодо строків позовної давності та суми заборгованості суд зазначає наступне. Відповідно до\~ч.\~1ст.\~256\~ЦК\~України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.ч. 3,4,5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"\~(зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. Тобто, Закон установлює, що: «під час дії карантину, строки, визначені\~статтею 257 ЦК України\~продовжуються на строк дії такого карантину». З цього слідує, що у разі закінчення процесуального строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення "Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК\~України\~щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, підлягає застосуванню. Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,\~728,\~786,\~1293цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому, відповідно до\~Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~та\~від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію»\~неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації. На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено з 05 години 30 хвилин 08.02.2025 строком на 90 діб, згідно «Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» (Закон України від 15.01.2025 4220-IX), тобто до 09.05.2025. З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2024 КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості зокрема за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2012 по 26.02.2024. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною заявою 30.10.2024 та період нарахування відповідачу заборгованості з 01.11.2012 по 26.02.2024, трирічний строк позовної давності щодо платежів за період з 01.11.2012 по 01.04.2017 включно позивачем пропущено. Виходячи з викладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води з 01.11.2012 по 01.04.2017 заявлені поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. З урахуванням долучених до позову відомостей про нарахування, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання та постачання гарячої води за період з квітня 2017 року до 26 лютого 2024 (включно), заявлені в межах строку позовної давності. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги пов`язані з постачанням теплової енергії та гарячої води за період з квітня 2017 року до 26 лютого 2024 року (включно) становить: за послугу з постачання теплової енергії 28672,80 грн; за послугу з постачання гарячої води 683,48 грн. Стосовно тверджень відповідача про зловживання стороною позивача своїми процесуальними правами суд зазначає наступне. Зловживання процесуальними правами це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам цивільних процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя у цивільних справах та (або) інтересам учасників справи, чи недобросовісна поведінка в інших формах. Відповідачем не зазначено та не обґрунтовано в чому саме полягає зловживання процесуальними правами з боку позивача, тому вказані доводи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Щодо компенсації витрат відповідачу, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає, що [PERSON] не надано жодного доказу про понесення ним таких витрат. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 та п.1 ч.2\~ст.141ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно ч.8 ст.141ЦПКУкраїни розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, з матеріалів справи вбачається, що КП «Харківські теплові мережі», звертаючись до суду з позовом, було сплачено 3028,00 грн судового збору Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~суд присуджує судові витрати позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (30915,44 грн. х 3028,00 грн. / 44102,97 грн. = 2122,60 грн.)

Outcome: partial