Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

12.12.2024 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд здійснити поділ майна, що є спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме двокімнатної квартири [ADDRESS] 32, місто Кривий Ріг. Визнати за позивачем [PERSON] право власності на частку квартири, а саме двокімнатної квартири [ADDRESS] місто Кривий Ріг. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.04.2013 року, позивач проходить військову службу за контрактом на посадах офіцерського складу у Військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України з 14.07.2009 року по теперішній час. Перебуває у військовому званні «майор», отримує грошове забезпечення військовослужбовця. В шлюбі народжена та виховується дочка, [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи в шлюбі у 2020 році було прийняте спільне рашення про покращення житлових умов, а саме придбання житла. 16.12.2020 року подружжям було придбано у всласність двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , титульним власником якої вказана відповідачка [PERSON] . Після придбання квартири та на теперішній час сторони проживають у вказаній квартирі, яка є єдиним житлом та використовується за призначенням для проживання сім`ї. На даний час у сторін виникли труднощі у стосунках, особисте непорозуміння та взаємні претензії, які в подальшому можуть призвести до розірвання шлюбу. При обговоренні питань майнового характерупозивач зіткнувся з непорозумінням з боку дружини щодо правового режиму спільного майна. Підставою звернення позивача за судовим захистом невизнаного права стало те, ща на даний час відповідач фактично не визнає право позивача на частку у спільному майні подружжя і відмовляється вирішувати питання розподілу спільного майна подружжя в позасудовому порядку. З метою захисту своїх особистих майнових прав позивач змушений звернутисядо суду. Ухвалою Саксаганського арйонного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачеві 10-денний строк для усунення недоліків. 22 січня 2025 року на адресу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від представника позивача [PERSON] адвоката Стрикуна Андрія Сергійовича надійшла заява про усунення недоліків та уточнена позовна заява. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник адвокат Стрикун А.С. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] 24.02.2025 року направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Враховуючи вимоги частини першої\~статті 223ЦПК України\~та частини другої\~статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19.04.2013 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб виданим Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області з відповідним актовим записом №124 (а.с.6). Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини виданим Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), з відповідним актовим записом 680 (а.с.8). У період перебування у шлюбі сторони, як подружжя, набули у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру, розташовану на 5 поверсі 5 поверхового житлового будинку загальною площею 43,6 кв. м., житловою\~29,8 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу серії та номер: НВТ 165420, НВТ 165421, виданий 16.12.2020 року, видавник: Лосінець С.М., приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу, Дніпропетровська обл (а.с.17-18). Відомості за договором купівлі-продажу внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де власником вказаного нерухомого майна є [PERSON] (а. с. 21). Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За правилом\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.\~ст. 69-72 СК України\~та\~ст. 372 Цивільного кодексу України. Згідно\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «…у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Окрім того, як зазначає п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, ч.3,\~ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3\~ст.325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки якого є рівними, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення заявлених вимог. Згідно частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5044,00грн.

Outcome: approved