Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-20 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни, [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович про визнання вчинення нотаріальних дій протиправними, визнання договору дарування недійсним, відновлення становища, що існувало, визнання права власності на земельні ділянки за боржником, звернення стягнення на майно боржника. В позовній заяві [PERSON] просила суд: визнати протиправним нотаріальне посвідчення договору дарування земельних ділянок та реєстраційні дії щодо реєстрації переходу права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами №6322055900:00:003:1550 та №6322055900:00:003:1552 з [PERSON] до [PERSON] за договором дарування, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Малаховою Г.І. 10 серпня 2021 року за реєстровим номером №2063; визнати недійсним договір дарування земельних ділянок за кадастровими номерами №6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552 з [PERSON] до [PERSON] , посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Малаховою Г.І. 10 серпня 2021 року за реєстровим номером № 2063; відновити становище, яке існувало - повернути у власність [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами №6322055900:00:003:1550 та №6322055900:00:003:1552; звернути стягнення на майно [PERSON] з метою виконання рішення суду по справі № 619/1572/21 - належних [PERSON] на праві власності земельних ділянок за кадастровими номерами №6322055900:00:003:1550 та №6322055900:00:003:1552, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахову Г.І. скасувати здійснений нею реєстраційний запис про реєстрацію за [PERSON] земельних ділянок за кадастровими номерами №6322055900:00:003:1550 та №6322055900:00:003:1552 та зареєструвати в Реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами №6322055900:00:003:1550 та №6322055900:00:003:1552 за [PERSON] ; стягнути з відповідачів судові витрати; зобов`язати [PERSON] повідомити свій РНОКПП. В обґрунтування позову зазначено, що 08 січня 2024 року з матеріалів судової справи №619/5250/23 [PERSON] дізналась про переоформленя права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами №6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552 приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., які належали боржнику [PERSON] і були переоформлені на [PERSON] (його дочку) на підставі договору дарування від 10 серпня 2021 року, який був посвідчений вказаним вище нотаріусом. Зазначає, що нею було подано позов до суду про стягнення з [PERSON] на її користь заборгованості за договором позики у розмірі 80 000,00 Євро, що еквівалентно 2 320 000,00 грн. Вказує, що під час розгляду справи 619/1572/21 ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 08 квітня 2021 року було накладено заборону на відчуження садового будинку [ADDRESS] . Зазначений будинок, який є забезпеченням позову по справі 619/1572/21, розташований саме за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці №6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552. [PERSON] вказує, що приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. було накладено арешт на вказаний вище садовий будинок, що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 6322055900:00:003:1550, а тому вважає, що нотаріус не міг посвідчити договір дарування. Станом на день звернення до суду рішення суду у справі №619/1572/21 не виконано та борг їй не повернуто. Крім того, зазначає, що нотаріусом та реєстратором Малаховою Г.І. було порушено вимоги ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» під час вчинення нотаріальної дії з посвідчення договору дарування земельних ділянок за кадастровими номерами 6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552 та проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, чим унеможливлено виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 30.08.2021 по справі № 619\\1572\\21 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі екв. 80000 Євро та допущено невиконання рішення суду від 08.04.2021, оскільки садовий будинок без земельної ділянки, розташованої під ним не може бути реалізовано з прилюдних торгів. Позивачка вважає, що відповідачами та нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. було порушено її право кредитора [PERSON] в рамках виконавчого провадження ВП № [NUMBER] від 02.07.2021, що призвело до неможливості виконання рішення суду в результаті відсутності майна боржника на яке можливо звернути стягнення. [PERSON] як боржником з метою уникнення сплати боргу і виводом майна з-під арешту та незвернення стягнення в рамках виконавчого провадження було укладено зі своєю донькою [PERSON] договір дарування земельних ділянок під арештованим будинком і посвідчено приватним нотаріусом Малаховою Г.І. 10.08.2021, попри наявність інформації в реєстрі боржників станом на день і час вчинення нотаріальної дії запису про боржника [PERSON] за ВП [NUMBER] від 02.07.2021, витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.12.2018, які сформувала і зареєструвала [PERSON] , постановою приватного виконавця Близнюкова Ю.В. про накладення арешту на будинок боржника [PERSON] , постановою приватного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, інформацією про виконавче провадження за ВП [NUMBER]. Приватний виконавець Близнюков Ю.В. відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» повинен не рідше ніж раз у ва тижні перевіряти майновий стан боржника з метою виявлення майна, на яке можливо звернути стягнення. Вказує, що станом на день звернення до суду з позовом виконавець повідомив, що у [PERSON] відсутнє будь-яке майно, на яке можливо звернути стягнення. Ухвалою суду від 19.01.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Одночасно з позовною заявою [PERSON] подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на майно, що належить донці боржника [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання, [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] , земельні ділянки за кадастровими номерами 6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552, розташовані в [ADDRESS] . Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 19.01.2024 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено; накладено арешт на майно, а саме на земельні ділянки за кадастровими номерами 6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552, розташовані в [ADDRESS] . 29.03.2024 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] , надано відзив, відповідно до якого зазначено, що ні ЦК України, ні будь-яким іншим Законом України не передбаченого такого способу захисту цивільного права або інтересу, як визнання протиправним нотаріального посвідчення договору дарування та реєстраційних дій не є способом захисту, що передбачений ЦК України. Вказав, що нотаріус не є відповідачем у справі та до нього не може бути звернута вимога про визнання протиправним посвідчення договору та проведення реєстрації права власності чи іншого речового права, оскільки такі дії останній здійснює виключно на підставі закону, посилаючись на висновки викладені у Постанові від 07 липня 2021 року у справі № 369/14294/17, Постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 201/16327/16-ц, Постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18. Що стосується твердження позивачки, що на момент посвідчення договору дарування відносно відповідача [PERSON] був запис у реєстрі боржників, вказав на наступне. Так, дійсно, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 08 квітня 2021 року було накладено заборону на відчуження об`єкта нерухомого майна - садового будинку [ADDRESS] , а у задоволенні іншої частини клопотання було відмовлено. 02 липня 2021 року вказану ухвалу було звернуто до виконання та Постановою приватного виконавця у ВП № [NUMBER] накладено арешт на майно боржника - [PERSON] на підставі ухвали від 08 квітня 2021 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи відповідна постанова. Станом на дату укладення договору дарування від 10 серпня 2021 року та станом на дату звернення до суду із цим позовом позивачки, вказане ВП [NUMBER] завершено. Записів у реєстр боржників за цим ВП приватний виконавець Близнюков Ю.В. на вчиняв. У реєстрі боржників міститься запис за даними відповідача [PERSON] , однак останній вчинений на підставі ВП № [NUMBER], що відкрито тільки 10 лютого 2023 року. А тому твердження позивачки про наявність у реєстрі боржників запису відносно [PERSON] є голослівним та жодним доказом не підтвердженим. З приводу позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування земельних ділянок за кадастровими номерами № 6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552 з [PERSON] до [PERSON] , посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Малаховою Г.І. 10 серпня 2021 року за реєстровим номером № 2063 представник відповідача [PERSON] у поданому відзиві зазначив, що позивачка не надала до суду розрахунку заборгованості чи іншого документу, який би свідчить що рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року не виконано повністю або частково. Крім того ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 08 квітня 2021 року було накладено заборону відчуження садового будинку [ADDRESS] . У провадженні Дергачівського районного суду Харківської області також перебуває цивільна справа № 619/5250/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у якому було проведено оцінку вказаного вище садового будинку на замовлення позивачки [PERSON] суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Консалтинг - Експерт», вартість будинку станом на 09 жовтня 2023 року складає 2 737 488,00 гривень, що повністю покриває розмір вимог позивачки. Крім того, вказав, що станом на дату укладення договору дарування від 10 серпня 2021 року, [PERSON] був власником вказаних вище земельних ділянок, жодних обтяжень у володінні, користуванні чи розпорядженні вказаними земельними ділянками не існувало, а вартість іншого наявного у [PERSON] майна у декілька разів перевищує розмір вимог позивачки. Дії позивачки вчиняються виключно для того, щоб заволодіти якомога більшою кількістю об`єктів нерухомості, які перебувають у власності [PERSON] , що свідчить про те, що такі дії є зловживанням правом та відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України не підлягають захисту. З приводу позовних вимог про відновлення становища, що існувало - повернення у власність [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами № 6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552 представник відповідача зазначив, що звернення до суду із позовом про визнання за третьою особою права власності чинний ЦПК України не передбачає, що вказує на те, що зазначена вимога є безпідставною. Щодо вимоги про повернення становища, що існувало - просив звернути увагу на те, що відсутні підстави для визнання недійсним договору дарування, оскільки у відповідача наявне інше майно, на яке можна звернути стягнення, вартість якого перевищує розмір вимог [PERSON] у декілька разів, а оскільки вимога про визнання недійсним договору є безпідставною, не можна і повертати сторони у становище, яке існувало до порушення. Крім того, позивачка нічим не обґрунтувала ту обставину, яким чином укладення договору дарування спірної землі порушило її права, тоді як у відповідача наявне інше майно, вартість якого перевищує розмір її вимог до [PERSON] , а [PERSON] не є стороною цього договору дарування. Враховуючи те, що оскаржуваним правочином права [PERSON] не порушені, у [PERSON] є у власності інше майно, вважає, що вимоги в цій частині також є необґрунтованими. З приводу позовної вимоги щодо зобов`язання приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І. скасувати здійснений нею реєстраційний запис про реєстрацію за [PERSON] земельних ділянок за кадастровими номерами №6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552 та зареєструвати в Реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами №6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552 за [PERSON] представник відповідача зазначив, що зобов`язати вчинити дії відповідно до вимог ЦПК України можна виключно відповідача у справі, оскільки саме до нього має бути звернуто вимогу матеріального чи нематеріального характеру, а нотаріус у спірних правовідносинах не є відповідачем. Окрім того вказав, що на безпідставності вимог у частині звернення стягнення на майно [PERSON] з метою виконання рішення суду по справі № 619/1572/21 - належних [PERSON] на праві власності земельних ділянок за кадастровими номерами № 6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Так, [PERSON] у позові вказує, що у неї виникли вимоги до [PERSON] у зв`язку з нібито невиконанням ним судового рішення у справі №619/1572/21, при цьому не вказує, що виконавчий лист у справі примусово виконується приватним виконавцем Близнюков Ю.В., про що свідчить постанова від 10 лютого 2023 року про відкриття ВП № [NUMBER]. Порядок звернення стягнення на майно боржника визначений виключно у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», та не може бути застосований в іншому порядку, в тому числі - шляхом звернення стягнення на майно у судовому порядку. На підставі викладеного представник відповідача, [PERSON] - [PERSON] у поданому відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса ХМНО, Потоцького С.О., [PERSON] про визнання вчинення нотаріальних дій протиправними, визнання недійсним договору дарування, відновлення становища, що існувало, визнання прав власності на земельну ділянку за боржником, звернення стягнення на майно боржника. 11.04.2025 позивачкою, [PERSON] подано заперечення на відзив, просить суд визнати протиправним нотаріальне посвідчення договору дарування земельних ділянок та реєстраційні дії щодо реєстрації переходу права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами 6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552 з [PERSON] до [PERSON] за договором дарування, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Малаховою Г.І. 10.08.2021 року за реєстровим № 2063; визнати недійсним договір дарування земельних ділянок за кадастровими номерами 6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552 [PERSON] [PERSON] , посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Малаховою Г.І. 10.08.2021 року за реєстровим № 2063; відновити становище, що існувало - повернути у власність [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами 6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552; звернути стягнення на майно [PERSON] з метою виконання рішення суду по справі №619/1572/21 - належних [PERSON] на праві власності земельних ділянок за кадастровими номерами кадастровими номерами 6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів судові витрати та матеріальну шкоду у в сумі 1 579 838 грн. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 04.12.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд. Позивач, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, з підстав, що зазначені у позовній заяві. Відповідач, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І. в призначене судове засідання не з`явилася, повідомлялася своєчасно та належним чином. Відповідач, [PERSON] в призначене судове засідання не з`явилася, повідомлялася своєчасно та належним чином. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання 21.03.2025 не з`явився, надав суду клопотання про відкладення судового засідання. 14.04.2025 представник відповідача повторно не з`явився та надав заяву про відкладення судового засідання. За таких обставин, судом впродовж розгляду справи по суті було вжито усіх залежних від нього заходів для належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи (через засоби поштового та електронного зв`язку, шляхом направлення смс повідомлення, телефонограми), а також для реалізації останніми своїх процесуальних прав на участь у судових засіданнях та надання власних правових позицій в обґрунтування/спростування заявлених позовних вимог, забезпечення принципів змагальності та рівності учасників справи перед законом і судом. Завданнями цивільного судочинства згідно статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до статті 6 ЦПК України, суд зобов`язаний поважати честь і гідність учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії"від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші). У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. На переконання суду подальше відкладення розгляду справи не сприятиме своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи по суті та дотриманням судом розумних строків розгляду справи, порушуватиме права інших учасників справи. Тому, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених учасників справи. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В. у судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомленний у встановленний законом порядку, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Так, позивачка [PERSON] вказує, що 08 січня 2024 року з матеріалів судової справи № 619/5250/23 вона дізналась про переоформлення права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами № 6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552 приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., які належали боржнику [PERSON] і були переоформлені на [PERSON] на підставі договору дарування від 10 серпня 2021 року, який був посвідчений приватним нотаріусом. Зазначає, що нею було подано позов до суду про стягнення з [PERSON] на її користь заборгованості за договором позики у розмірі 80 000,00 Євро, що еквівалентно 2 320 000,00 гривень, провадження було відкрито у справі №619/1572/21. Вказує, що під час розгляду цієї справи ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2021 року було накладено заборону на відчуження садового будинку [ADDRESS] , який за її твердженням знаходився на земельних ділянках з кадастровими номерами №6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552. Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. за ВП [NUMBER] від 02.07.2021 року було накладено арешт на садовий будинок [ADDRESS] . Згідно постанови приватного виконавця Близнюкова Ю.В. від 02.07.2021 року відкрито виконавче провадження (ВП [NUMBER]) по примусовому виконанню ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 08.04.2021 року по справі № 619/1572/21. Так, позивачка зазначає, що приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. було накладено арешт на вказаний вище садовий будинок, а тому вважає, що нотаріус не міг посвідчити договір дарування. Крім того вказує, що рішення суду у справі № 619/1572/21 не виконано, борг їй не повернуто, а тому посилаючись на положення статей 3, 13 ЦК України зазначає, що оспорюваний договір порушує її право на стягнення з боржника заборгованості. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Однак нормами чинного законодавства не передбаченого такого способу захисту цивільного права або інтересу, як визнання протиправним нотаріального посвідчення договору дарування та реєстраційних дій. Крім того, відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» - нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: 1) посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); 2) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 3) видають свідоцтва про право на спадщину; 4) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) на підставі спільної заяви або в разі смерті одного з подружжя; 5) видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); 6) видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися; 7) провадять опис майна фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою або місце перебування якої невідоме; 8) видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса; 9) накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості, що підлягають державній реєстрації; 91) накладають заборону щодо відчуження грошових сум, що будуть зараховані заявником вимоги, визначеним відповідно до частини четвертої статті 652 Закону України "Про акціонерні товариства", на рахунок умовного зберігання (ескроу), відкритий відповідно до зазначеного закону; 10) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 11) засвідчують справжність підпису на документах; 12) засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу; 13) посвідчують факт, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту; 14) посвідчують факт, що фізична особа є живою; 15) посвідчують факт перебування фізичної особи в певному місці; 16) посвідчують час пред`явлення документів; 17) передають заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам; 18) приймають у депозит грошові суми та цінні папери; 19) вчиняють виконавчі написи; 20) вчиняють протести векселів; 21) вчиняють морські протести; 22) приймають на зберігання документи. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом. Тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, вимог про нотаріальне посвідчення правочину, вимог про нотаріальне засвідчення справжності підписів учасника під час прийняття ним рішення з питань діяльності відповідної юридичної особи, правочинів про скасування таких вимог, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу (крім тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса), а також заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, дублікатів нотаріальних документів, рішень про створення юридичних осіб, рішень органів управління юридичних осіб, актів приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі, актів про передавання нерухомого майна до та із статутних капіталів юридичних осіб, передавальних актів, розподільчих балансів, а також інших документів, визначених законом, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів. Зразок, опис, порядок використання, зберігання, обігу та звітності спеціальних бланків нотаріальних документів встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог чинного законодавства України на нотаріуса покладається повноваження посвідчувати правочини та угоди, здійснювати реєстраційні дії у випадках, передбачених законом, а тому такі дії нотаріус вчиняє на підставі вимог Закону України «Про нотаріат», що унеможливлює визнання таких дій протиправними. Нотаріус виключно посвідчує правочини, що вчиняються фізичними та юридичними особами та в подальшому, як державний реєстратор, вносить відомості до відповідного реєстру прав, а тому в разі наявності спору щодо майна, яке є предметом угоди - нотаріус не виступає відповідачем, а позов пред`являється заінтересованою особою сторонам правочину. У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Так, згідно правового висновку Верховного суду України у справі №6- 16344св07, що викладений в ухвалі від 05 грудня 2007 року виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов`язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову у їх вчиненні), нотаріуси в розумінні ст. ст. 30, 34, 35 ЦПК України не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. До подібних висновків щодо того, що відповідачами у справі про визнання недійсним договору є саме сторони договору неодноразово доходив Верховний суд, зокрема, щодо цього висновки викладені у Постанові від 07 липня 2021 року у справі № 369/14294/17, Постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 201/16327/16-ц, Постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18. Із аналізу вказаних вимог закону та висновків верхового суду у подібних правовідносинах, слід дійти вірного висновку про те, що нотаріус не є відповідачем у справі та до нього не може бути звернута вимога про визнання протиправним посвідчення договору та проведення реєстрації права власності чи іншого речового права, оскільки такі дії останній здійснює виключно на підставі закону. Що стосується твердження позивачки, що на момент посвідчення договору дарування відносно відповідача [PERSON] був запис у реєстрі боржників, суд зазначає наступне. Так, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 08 квітня 2021 року в порядку забезпечення позову заборонено відчуження садового будинку загальною площею 239,6 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 02 липня 2021 року вказану ухвалу було звернуто до виконання та постановою приватного виконавця у ВП [NUMBER] накладено арешт на майно боржника - [PERSON] на підставі ухвали від 08 квітня 2021 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи відповідна постанова. Станом на дату укладення договору дарування від 10 серпня 2021 року та станом на дату звернення до суду із цим позовом позивачки, вказане ВП № [NUMBER] завершено. Записів у реєстр боржників за цим виконавчим провадженням приватний виконавець Близнюков Ю.В. на вчиняв, про що свідчить роздруківка із Єдиного реєстру боржників. Так, у реєстрі боржників міститься запис за даними відповідача [PERSON] , однак останній вчинений на підставі ВП [NUMBER], що відкрито тільки 10 лютого 2023 року, що підтверджується копією постанови від 10.02.2023. А тому твердження позивачки про наявність у реєстрі боржників запису відносно [PERSON] спростовуються доказами, що надані представником відповідача. З приводу позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування земельних ділянок за кадастровими номерами № 6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552 з [PERSON] до [PERSON] , посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Малаховою Г.І. 10 серпня 2021 року за реєстровим номером № 2063. Крім того, в обґрунтування підстав для визнання недійсним договору дарування позивачка зазначає про порушення відповідачами вимог статей 3, 13 ЦК України, а саме - вчинення правочину на шкоду кредитору. Проте позивачка не надала до суду розрахунку заборгованості чи іншого документу, який би свідчив, що рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року не виконано. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 08 квітня 2021 року було накладено заборону відчуження садового будинку [ADDRESS] . Крім того, станом на дату укладення договору дарування від 10 серпня 2021 року, [PERSON] був власником вказаних вище земельних ділянок, жодних обтяжень у володінні, користуванні чи розпорядженні вказаними земельними ділянками не існувало, зокрема матеріали справи таких даних не містять. З приводу позовних вимог про відновлення становища, що існувало - повернення у власність [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами № 6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552 суд зазначає. Так, як вбачається із положення частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Однак, позовну вимогу про визнання за [PERSON] права власності подала [PERSON] , без наявності повноважень, а саме довіреності чи іншого документу, який надав би право звернутися до суду з даною вимогою в інтересах іншої особи. Крім того, як вбачається із положення частини першої статті 382 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, звернення до суду із позовом про визнання за третьою особою права власності чинний ЦПК України не передбачає, що вказує на те, що зазначена вимога є безпідставною. Оскільки суд відмовляє в задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування земельних ділянок, то вимоги про відновлення становища, що існувало, повернення у власність [PERSON] , звернення стягнення на його майно з метою виконання рішення суду по справі 619/1572/21, стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1579838 грн. також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними. Крім того, суд звертає увагу на наступне. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Статтею 129-1 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статті153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 цього ж Кодексу забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачене Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про встановлення таких обмежень і про існування у відповідача права вільно розпоряджатися нерухомим майном. Отже, правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом, може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи, незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену заборону сторонам правочину було відомо. Суд зазначає, що ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 08 квітня 2021 року було накладено заборону на відчуження об`єкта нерухомого майна, а саме - садового будинку [ADDRESS] . Тобто обмеження на час укладання договору дарування земельних ділянок з кадастровими номерами №6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552 були відсутні. Крім того, суд звертає увагу, що стосовно садового будинку [ADDRESS] , на який судом було накладено арешт, в межах розгляду справи №619/1572/241, дані обмеження застосовувалось щодо стягнення суми за борговою розпискою в розмірі 2320000 грн., що екв. 80000 Євро (про що вказує в позові позивачка), тобто вже було предметом розгляду. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 19.01.2024 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено; накладено арешт на майно, а саме на земельні ділянки за кадастровими номерами 6322055900:00:003:1550 та 6322055900:00:003:1552, розташовані в [ADDRESS] . За приписами ч.ч 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України та оскільки у позові відмовлено, позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судовий збір компенсується за рахунок держави. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: dismissed