Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове домоволодіння після смерті її баби [PERSON] , яке розташоване по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , спадщину після його смерті фактично прийняла [PERSON] . Проте юридично не оформила своїх прав на домоволодіння, [INFO] померла. Позивач, будучи спадкоємцем після смерті баби [PERSON] за заповітом, не може оформити право власності на зазначене домоволодіння, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нього. В судове засідання позивачка не з`явилася, попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник Городоцької міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, [INFO] помер дід позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] дружина спадкодавця, вступила у фактичне управління спадковим майном. При вирішені питання щодо правомірності набуття майна в порядку спадкування суд зазначає, що до застосування підлягають норми цивільного законодавства, що діяли на момент відкриття та прийняття спадщини, а саме - Цивільний Кодекс Української РСР в редакції 1963 року. В силу ч.1 ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є: в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належать також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, то він визнається таким, що прийняв спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). При цьому, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Чинне законодавство не встановлює обов`язку вводити в експлуатацію індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт. В технічному паспорті зазначено рік забудови будинку - 1965 рік. Згідно звіту технічного стану спірного житлового будинку, будинок знаходиться в задовільному стані та придатний для проживання. За даними, наданими КП ГМР «Городоцьке бюро технічної інвентаризації», домоволодіння [ADDRESS] , належало померлому [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] , однак за життя він не скористався своїм правом оформити право власності на цей будинок і зазначений будинок увійшов до складу спадщини, яку прийняла його дружина [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Згідно матеріалів витребуваної судом спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , спадщину прийняла спадкоємиця за заповітом [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб прізвище [PERSON] змінено на прізвище « [PERSON] ». 19 листопада 2024 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,8282 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] позивачці відмовлено через відсутність документів, що встановлюють право власності спадкодавиці на зазначений будинок. Відповідно до ст. 178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою ст.1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до п. 5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] .. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове домоволодіння для позивачки є відсутність правовстановлюючого документа та відсутність реєстрації права власності на нього. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач оформити право власності на домоволодіння не може, оскільки спадкодавцем за життя не виготовлявся правовстановлюючий документ на нього, про що свідчать копія довідки КП ГРМ «Городоцьке бюро технічної інвентаризації» №827 від 09.12.2024, постанова приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Якимишина С.Є. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 лютого 2025 року, а тому її право підлягає захисту в судовому порядку. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved