Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін у цій справі. Позивач АТ «ТАСКОМБАНК» у порядку представництва, котре за довіреністю здійснює адвокатка Гуртова К.В., 24.12.2024 року, сформувавши документ в системі «Електронний суд», подав у Стрийський міськрайонний суд Львівської області позовну заяву, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідача [PERSON] кредитної заборгованості за заявою-договором № 002/10264830-SP від 28.05.2021 року, що в частині тіла кредиту та відсотків станом на 17.12.2024 року становить 97 530 грн. 67 коп., і складається із заборгованості по тілу кредиту 48 930 грн. 58 коп. і заборгованості за відсотками 48 600 грн. 09 коп. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання вищевказаної позовної заяви у розмірі 2 422 грн. 40 коп. позивач АТ «ТАСКОМБАНК» при ухваленні рішення просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] .. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.05.2021 року відповідачем [PERSON] було підписано заяви № 369148 про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проєкту «Sportbank». Відтак, відповідач [PERSON] з 28.05.2021 року є власником поточного рахунку у гривні за № [NUMBER] , котрий відкритий до заяви № 369148 з номером кредитного договору № 002/10264830-SP. Зокрема відповідачеві [PERSON] як позичальнику було надано послугу кредитування рахунку та встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (що складає 100 000 грн.), а саме надані кредитні кошти в сумі 50 000 грн., з процентною ставкою 0,22 %, строком кредитування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. Кредитні кошти були надані позивачем АТ «ТАСКОМБАНК» відповідачеві [PERSON] у визначений кредитним договором спосіб, а, отже, позивач АТ «ТАСКОМБАНК» виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачеві [PERSON] кредитні кошти, натомість останній взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує, кредитні кошти у встановлені строк та порядку не повернуті, що має наслідком утворення заборгованості за кредитним договором. Так, станом на 17.12.2024 року кредитна заборгованість становить 97 530 грн. 67 коп., з яких: - 48 930 грн. 58 коп. - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена); - 48 600 грн. 09 коп. - заборгованість за відсотками (в т. ч. прострочена). Таким чином, наявність очевидних ознак неспроможності відповідача [PERSON] як позичальника за кредитним договором, належним чином обслуговувати кредитне зобов`язання та/або порушення умов кредитного договору, що не були ним усунені, має наслідком виникнення у позивача АТ «ТАСКОМБАНК» права вимагати повернення суми кредиту, чим і скористався цей позивач, скерувавши у встановленому порядку відповідачеві [PERSON] відповідну повідомлення-вимогу, котра, однак, залишилася без його належного реагування. Тому, названа кредитна заборгованість повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] у судовому порядку, підсумовує свій позов АТ «ТАСКОМБАНК». Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву АТ «ТАСКОМБАНК» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором не подав, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів. Заяви та клопотання учасників справи. Позивач АТ «ТАСКОМБАНК», у порядку представництва, котре за довіреністю здійснює адвокатка Гуртова К.В., у змісті пред`явленого позову, одночасно заявив клопотання про розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач АТ «ТАСКОМБАНК», у порядку представництва, котре за довіреністю здійснює адвокатка Гуртова К.В., у змісті пред`явленого позову, одночасно заявив клопотання про розгляд цієї справи по суті за відсутності уповноваженого представника. Інших заяв та/чи клопотань від учасників цієї справи ані до Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ані до Сколівського районного суду Львівської області, не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачем у позовній заяві вказаний фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області Писаревим О.Ю., у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, 03.01.2025 року було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідача [PERSON] .. Так, згідно сформованої з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді № 1008844 від 03.01.2025 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відтак, ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Писарева О.Ю. від 03.01.2025 року справу за єдиним унікальним номером 456/6744/24, у зв`язку із встановленням необхідності пред`явлення вищевказаної позовної заяви з дотриманням правил загальної підсудності, визначених у ч. 1 ст. 27 ЦПК України, направлено у Сколівський районний суд Львівської області, тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] .. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 29.01.2025 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 27.02.2025 року, 12:45 год.. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 27.02.2025 року задоволено клопотання позивача АТ «ТАСКОМБАНК», подане через представницю - адвокатку Гуртову К.В., про судовий розгляд цієї справи за відсутності уповноваженого представника, проте судовий розгляд цієї справи відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, тобто у зв`язку із неявкою відповідача [PERSON] , котра мала місце вперше, без повідомлення ним про причини своєї неявки. Нове судове засідання у цій справі призначено на 07.04.2025 року о 11:00 год. у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 07.04.2025 року судовий розгляд цієї справи відкладено на підставі пункту 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, тобто у зв`язку із неналежністю повідомлення про розгляд відповідача [PERSON] .. Нове судове засідання у цій справі призначено на 29.04.2025 року о 12:45 год. у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 29.04.2025 року постановлено проводити заочний розгляд даної справи та ухвалення у ній заочного рішення на підставі наявних матеріалів (доказів). Сторони двічі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначених судових засідань по їх справі, про що свідчать наявні у справі письмові докази цьому. Суд, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання обох сторін/представників сторін та постановлення ухвали про заочний розгляд цієї справи, вважав за доцільне та можливе здійснювати розгляд даної справи за відсутності її учасників та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі ані Стрийським міськрайонним судом Львівської області, ані Сколівським районним судом Львівської області, не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав АТ «ТАСКОМБАНК» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідача [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено, що 20.05.2021 року відповідач [PERSON] підписав заяву № 369148 про приєднання до частини 1 Публічно пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку на видачу платіжної картки , надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проєкту «Sportbank» (копія міститься у справі, а. с. 7). Своєю чергою, 27.05.2021 року відповідач [PERSON] підписав заяву № 369148 про приєднання до частини 2 Публічно пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку на видачу платіжної картки , надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проєкту «Sportbank» (копія міститься у справі, а. с. 8-9). Публічна пропозиція (оферта) АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проєкту«Sportbank» долучений до вищевказаних заяв (копія міститься у справі, а. с. 11-18). Як вбачається з довідки позивача АТ «ТАСКОМБАНК» від 13.12.2024 року за вих. № 37351/47.7 (копія міститься у справі, а. с. 10), відповідач [PERSON] з 28.05.2021 року є власником поточного рахунку у гривні за № [NUMBER] , котрий відкритий до заяви № 369148 з номером кредитного договору № 002/10264830-SP від 28.05.2021 року. Судом встановлено й те, що відповідачеві [PERSON] як позичальнику було надано послугу кредитування зазначеного рахунку та встановлено ліміт кредитування зазначеного рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (що складає 100 000 грн.), а саме надані кредитні кошти в сумі 50 000 грн., з процентною ставкою 0,22 %, строком кредитування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією, цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. Відтак, позивач АТ «ТАСКОМБАНК» виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачеві [PERSON] кредитні кошти, натомість останній взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує, кредитні кошти у встановлені строк та порядку не повернуті, що підтверджується випискою по особовим рахункам кредитного договору № 002/10264830-SP від 28.05.2021 року за період з 28.05.2021 року по 17.12.2024 року (копія міститься у справі, а. с. 22-37). Вказана обставина має наслідком утворення заборгованості за кредитним договором № 002/10264830-SP від 28.05.2021 року. Так, станом на 17.12.2024 року кредитна заборгованість відповідача [PERSON] становить 97 530 грн. 67 коп., з яких: - 48 930 грн. 58 коп. - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена); - 48 600 грн. 09 коп. - заборгованість за відсотками (в т. ч. прострочена), що стверджується відповідним розрахунком заборгованості (копія міститься у справі, а. с. 19-21). При цьому, розмір кредитної заборгованості відповідачем [PERSON] не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано. Судом також було встановлено, що позивач АТ «ТАСКОМБАНК» скористався своїм правом, скерувавши 05.11.2024 року у встановленому порядку відповідачеві [PERSON] відповідну повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту за вих. № 190186/70 (копія міститься у справі, а. с. 38), котра, однак, залишилася без його належного реагування. Релевантні норми та джерела права, які застосовує суд при ухваленні даного заочного рішення. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення грошового зобов`язання й застосування відповідних наслідків цього, у тому числі й за кредитним договором, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законами України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства. Так, згідно з положеннями ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Згідно з частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у ст. 11 цього Кодексу. Своєю чергою, системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до пункту 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Згідно з статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи. Вочевидь, між сторонами у справі було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору № 002/10264830-SP від 28.05.2021 року, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим кредитний договір № 002/10264830-SP від 28.05.2021 року, згідно зі ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов цього договору, натомість відповідач [PERSON] не виконав зобов`язань за цим договором, допущену заборгованість ним у встановленому порядку та сумі не погашено. В той же час, судом також було враховано, що розмір спірної заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем [PERSON] не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано. Окрім того, заборгованість відповідача [PERSON] за споживчим кредитом (основною сумою боргу) становить 97 530 грн. 67 коп., тобто останній скористався послугою з надання кредитних коштів на споживчі цілі у загальному розмірі 50 000 грн., при цьому, заборгованість за відсотками позивач АТ «ТАСКОМБАНК» просить стягнути у розмірі 48 600 грн. 09 коп., що не перевищує розмір тіла використаного відповідачем [PERSON] кредиту, та є у повній мірі адекватним, не може сприйматись судом як несправедливий прибуток, відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Враховуючи наявність у відповідача [PERSON] непогашеної заборгованості за споживчим кредитним договором, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача АТ «ТАСКОМБАНК» у повному обсязі, а саме стягнути на його користь з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 002/10264830-SP від 28.05.2021 року, у розмірі 97 530 грн. 67 коп., з яких: - 48 930 грн. 58 коп. - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена); - 48 600 грн. 09 коп. - заборгованість за відсотками (в т. ч. прострочена). Суд також враховує, що, як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», серія A № 303-A, параграф 29-30). Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отож, судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем АТ «ТАСКОМБАНК» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 2 422 грн. 40 коп., й підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь зазначеного позивача з відповідача [PERSON] , пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у повному обсязі. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved