Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-23 00:00:00

19 серпня 2024 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що 07 серпня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №580. Однак подружнє життя у них з відповідачем не склалося, сторони втратили взаєморозуміння один до одного, мають різні погляди на життя, сім`ю та спільне ведення господарства, з квітня 2022 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Від шлюбу у сторін є дві дочки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 серпня 2004 року головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 03 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. 21 жовтня 2024 року представник відповідач надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає. Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року сторонам у справі було надано строк на примирення тривалістю три місяць та провадження у справі зупинено. 14 лютого 2025 року від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, в якому зазначено, що під час призначеного судом строку на примирення та після його спливу, примирення між сторонами не відбулося. У зв`язку з чим позивач наполягає на розірванні шлюбу. Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року провадження у справі відновлено та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі із наступних підстав. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 07 серпня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено актовий запис №580, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є дві дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . В обґрунтування позову позивач стверджує, що сторони мають різні погляди на життя та сім`ю, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам. Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року сторонам надавався строк для примирення, однак до примирення вони не дійшли. Крім того, судом враховується, що відповідач у відзиві заперечувала щодо розірвання шлюбу, однак після поновлення провадження у справі жодних заяв до суду не подала. Таким чином, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, а тому суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved