Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України за період з 12.03.2017 року по 22.02.2019 рік, в якому позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 2\~861,44 доларів США та понесені судові витрати. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 24.10.2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № ML-500/183/2007. З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором, 24.10.2007 року було укладено договір поруки між Банком та [PERSON] № SR-500/183/2007. У зв`язку із невиконанням зобов`язання за кредитним договором, Банк звернувся до суду з відповідною позовною заявою. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2020 року по справі № 521/4943/15-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № МL- 500/183/2007 від 24.10.2007 року, що станом на 10.02.2015 року (момент звернення до суду) становила 49 153 доларів США 96 центів та 0,75 грн. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, [PERSON] звернулась до суду із апеляційною скаргою. Під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, протокольною ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2024 року по справі № 521/4943/15-ц Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс», Позивач) залучено до участі у справі в якості правонаступника ПАТ «ОТП Банк». 23 січня 2024 року постановою Одеського апеляційного суду рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № МL- 500/183/2007 від 24.10.2007 року станом на 10.02.2015 року у загальному розмірі 49 153 доларів США 96 центів. 18 вересня 2024 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, постанову Одеського апеляційного суду від 23 січня 2024 року змінено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № ML- 500/183/2007 від 24.10.2007 року станом на 10.02.2015 року у загальному розмірі 48 827,83 доларів США. У зв`язку із наявністю заборгованості [PERSON] та [PERSON] перед ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором № ML- 500/183/2007 від 24.10.2007 року Позивач розраховує 3% річних за час прострочення виконання рішення суду в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за період 12.03.2017 року по 22.02.2019 року, що становлять 2\~861,44 доларів США. Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з відповідачів солідарно 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, які становлять 2\~861,44 доларів США, судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 15\~000 грн. 05 листопада 2024 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси було відкрито загальне позовне провадження по даній справі. (а.с. 79-80) Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 березня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгля по суті позовних вимог. (а.с.168) Представник позивача у судове засідання не з`явився, вказавши у позовній заяві, що просить суд розглядати справу у його відсутність. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, при цьому матеріали справи містять відзив представника [PERSON] на позовну заяву, згідно з яким представник відповідача просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Таким чином, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, врахувавши заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24.10.2007р. між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № ML-500/183/2007. 24.10.2007р. з метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором було укладено договір поруки між Банком та [PERSON] , № SR-500/183/2007. У зв`язку із невиконанням відповідачами зобов`язання за кредитним договором, Банк звернувся до суду з відповідними позовними вимогами. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2020 року по справі № 521/4943/15-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № МL- 500/183/2007 від 24.10.2007 року, що станом на момент подання позову (10.02.2015 року) становить 49 153 доларів США 96 центів. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено наявність у відповідачів станом на 10 лютого 2015 року заборгованості за кредитним договором № МL- 500/183/2007 від 24.10.2007 року у розмірі 49 153,96 доларів США та 0,75 грн, яка підлягає солідарному стягненню з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] . Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, [PERSON] звернулась до суду із апеляційною скаргою. Протокольною ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2024 року по справі № 521/4943/15-ц ТОВ «Діджи Фінанс» залучено до участі у справі в якості правонаступника ПАТ «ОТП Банк». 23 січня 2024 року постановою Одеського апеляційного суду рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № МL- 500/183/2007 від 24.10.2007 року станом на 10.02.2015 року у загальному розмірі 49 153 доларів США 96 центів. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідачка [PERSON] не була належним чином повідомлена про розгляд справи місцевим судом, тому оскаржуване рішення підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового рішення у справі. При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем доведено підстави позовних вимог щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором № МL- 500/183/2007 від 24 жовтня 2007 року станом на 10 лютого 2015 року у загальному розмірі 49 153,96 доларів США та 0,75 грн. Не погодившись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, [PERSON] звернулась до Верховного Суду з відповідною касаційною скаргою. 18 вересня 2024 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, постанову Одеського апеляційного суду від 23 січня 2024 року змінено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № ML- 500/183/2007 від 24.10.2007 року станом на 10.02.2015 року у загальному розмірі 48 827,83 доларів США. Таким чином, заборгованість [PERSON] та [PERSON] перед ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором № ML- 500/183/2007 від 24.10.2007 року становить 48 827,83 доларів США, як встановлено постановою Верховного Суду від 18 вересня 2024 року по справі № 521/4943/15-ц. При цьому, як встановлено судами по справі № 521/4943/15-ц дана заборгованість існувала станом на 10.02.2015 року. В свою чергу, ТОВ «Діджи Фінанс» розраховує 3% річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 12.03.2017 року по 22.02.2019 року. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц зазначено, що: «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). З огляду на викладені висновки Верховного Суду, які відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення у вигляді сплати штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦКУкраїни за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц дійшла до висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Крім того, зі спливом позовної давності особа втрачає право на судовий захист свого відповідного порушеного (невизнаного, оспорюваного) права та/або законного інтересу, відповідна вимога не підлягає задоволенню, а кореспондуюче цій вимозі зобов`язання не підлягає виконанню із застосуванням заходів правоохоронного характеру - за рішенням суду. Так, з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2024 року по справі № 521/4943/15-ц вбачається, що 17.11.2014 року первісний кредитор ПАТ «ОТП Банк» пред`явив до [PERSON] вимогу № 501-04-12-4-6/622 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої позичальник був зобов`язаний протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати отримання вимоги (вимога вважається отриманою позичальником на 7-й день з дати відправки вимоги) сплатити на користь банку належні суми кредиту, процентів та штрафних санкцій за кредитним договором. Також 17.11.2014 року поручителю [PERSON] направлено досудову вимогу № 501-04-12-4-6/624 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № ML-500/183/2007 від 24.10.2007 року. Верховний Суд дійшов до висновку, що з огляду на зміст пункту 2.1.3.2 додаткового договору № ML-500/183/2007 від 24.10.2007 року та зміст вимоги № 501-04-12-4-6/622 від 17.11.2014 року 60-тиденний термін на повернення [PERSON] всієї суми основного зобов`язання та процентів за користування кредитними коштами починає свій відлік з 24 листопада та спливає 23 січня 2015 року. Зважаючи на вищевказані висновки Верховного Суду, в ПАТ «ОТП Банк» з 24 січня 2015 року припинилось право нараховувати проценти за кредитним договором № ML-500/183/2007 від 24.10.2007 року та, відповідно, з 24 січня 2015 року в ПАТ «ОТП Банк» виникло право на стягнення 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, ПАТ «ОТП Банк» не було позбавлено права на заявлення вимог до відповідачів про стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України з 24 січня 2015 року. Однак, попередній кредитор АТ «ОТП Банк» таким правом не скористався, з відповідними позовними вимогами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не звернувся. Натомість, вже в 2024 році, тобто через 9 років з моменту виникнення права на стягнення 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідачів ТОВ «Діджи Фінанс», як правонаступник ПАТ «ОТП Банк» за вказаним кредитним договором, звернулось до суду з цим позовом про стягнення 3% річних за період з 12.03.2017 року по 22.02.2019 рік. Відтак, первісний кредитор АТ «ОТП Банк» не скористався своїм правом на звернення до Відповідачів з відповідними позовними вимогами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з моменту виникнення зобов`язання (з 24 січня 2015 року) так і за ввесь період, який охоплюється позовною заявою ТОВ «Діджи Фінанс» по даній справі. Крім того, ТОВ «Діджи Фінанс», звертаючись до суду з цією позовною заявою та будучи правонаступником первісного кредитора у зобов`язанні, прийняло на себе всі ризики можливості невиконання вищезазначеного рішення суду у примусовому порядку, а також ризики пропуску строків пред`явлення відповідних вимог за ч. 2 ст. 625 ЦК України за періоди, які пропущені первісним кредитором ПАТ «ОТП Банк». Таким чином, враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц, в якій вказано, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову та заяву [PERSON] про застосування до позовних вимог строків позовної давності, суд вважає, що до заявлених ТОВ «Діджи Фінанс» позовних вимог про стягнення з відповідачів солідарно 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України за період з 12.03.2017 року по 22.02.2019 рік у розмірі 2\~861,44 доларів США слід застосувати строки позовної давності та відмовити у їх задоволенні зв`язку із пропуском строків позовної давності. Крім того, суд звертає увагу на наступному. Так, протокольною ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2024 року по справі № 521/4943/15-ц ТОВ «Діджи Фінанс» залучено до участі у справі в якості правонаступника ПАТ «ОТП Банк». Однак, ані в постанові Одеського апеляційного суду від 23 січня 2024 року, ані в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2024 року по даній справі не встановлено, в якому обсязі перейшло право вимоги від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «Діджи Фінанс». Крім того, сама по собі заміна сторони у цивільному процесі правонаступником не є встановленням факту чи підтвердженням наявності права вимоги у конкретної особи, а є процесуальною дією, яка вчиняється судом у відповідності до приписів ЦПК України. Відтак, виходячи із загальних положень цивільного законодавства право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем. При цьому, на переконання суду, під час розгляду позовної заяви особи про стягнення коштів на підставі ч. 2 с. 625 ЦК України, суд вирішує спір про наявність права вимоги у конкретної особи на момент прийняття рішення та вирішення спору по суті по даній справі. Однак, таких документів, які б підтверджували наявність в ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України до позовної заяви не додано, відповідних клопотань про витребування матеріалів цивільної справи № 521/4943/15-ц Позивачем не заявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Крім того, у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 521/18032/24 за позовною заявою ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, однак за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року в сумі 4\~398,52 доларів США. В свою чергу, підставою для звернення ТОВ «Діджи Фінанс» по цивільній справі № 521/18032/24 послугували такі ж обставини, тобто прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором та у зв`язку з цим стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, однак за інший період (з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2025 року позовну заяву ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] 3% річних у розмірі 4398,51 доларів США, що еквівалентно на день зверненню до суду 181 303,94 грн за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Таким чином, з наведеного вбачається, що ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з двома позовними заявами про стягнення 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період, який сумарно становить п`ять років, що суперечить висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц. З урахування наведеного вище, суд вважає, що стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат по справі № 521/18032/24 за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року заявлено позивачем в межах визначеного законодавством строку позовної давності, що підтверджується відповідним рішенням суду по справі № 521/18032/24. Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що у [PERSON] та [PERSON] за період з 12.03.2017 року по 22.02.2019 рік (строк позовної давності) відсутня заборгованість у розмірі 2\~861,44 доларів США, а отже позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed