Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 28.02.2025 [PERSON] звернулась до суду із позовом, за змістом якого просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . Позов обґрунтовувався тим, що після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги права на спадкування за законом після смерті батька та у встановлений законом строк прийняла спадщину. Однак, за життя [PERSON] не зареєстрував право на вищевказаний житловий будинок, тому нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] . Позивач вважає, що її права як спадкоємця порушені, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2025, справа №293/227/25 передана на розгляд судді Збаражського О.М. Ухвалою від 04.03.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. 20.03.2025 до суду надійшла копія спадкової справи заведеної до майна [PERSON] . Ухвалою від 11.03.2025 суд постановив замінити неналежного відповідача Черняхівську селищну раду на належного - [PERSON] . Підготовче засідання відклав на 29.04.2025. 29.04.2025 сторони в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком. Згідно поданої заяви від 28.04.2025, представник позивача [PERSON] просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Позивач згідно поданої заяви від 29.04.2025 також просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала повному обсязі. Відповідач [PERSON] згідно заяви від 28.04.2025 позов визнала, не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За приписами ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на подані сторонами заяви, а також приймаючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про ухвалення рішення на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні 29.04.2025 відповідно до ст. 268 ЦПК України, суд склав вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ [INFO] в смт Черняхів Черняхівського району Житомирської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23.06.1994 відділом реєстрації актів громадянського стану Черняхівської райдержадміністрації, актовий запис № 65. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок загальною площею 112,2 м2, та господарські будівлі до нього, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до виписки з рішення протоколу № 13 засідання робочого комітету відділення № 1 учгоспу «Україна» від 24.07.1965, [PERSON] ухвалено виділити ділянку на перестройку жилого будинку на своєму городі по [ADDRESS] в кількості 0,07 га. Відповідно до довідки № 185 від 10.04.2024, виданої Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Наявність родинних відносин між позивачем та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Черняхівським Рай бюро ЗАГС Житомирської області 11.02.1964, відповідно зміна дошлюбного прізвища позивача: « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.11.1983. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №130/1996, позивачка [PERSON] як донька померлого прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно довідки Черняхівської селищної ради виданої 26.04.2023, на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в будинку [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до записів будинкової книги батько позивача [PERSON] з 1993 року зареєстрований в будинку [ADDRESS] . Відповідно до постанови винесеної державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. 21.01.2025, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок, оскільки спадкоємець не надала правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. Відповідно до звіту про оцінку майна від 21.02.2025, вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , становить 359040грн. IV. ЦИВІЛЬНЕ ЗАКОНОДАВТВО УКРАЇНИ Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 (далі - ЦК Української РСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ч.1 ст.524 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (ст. 530). Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди, в основному, задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно». Також, у даному листі зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Нормами статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 328 ЦК України встановлює, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ Судом встановлено, що [INFO] в смт Черняхів Черняхівського району Житомирської області помер батько позивача [PERSON] . Ступінь родинних відносин померлого та [PERSON] підтверджується матеріалами справи. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до виписки з рішення протоколу № 13 засідання робочого комітету відділення № 1 учгоспу «Україна» від 24.07.1965, [PERSON] виділено земельну ділянку на перестройку жилого будинку на своєму городі по [ADDRESS] в кількості 0,07га. 24.04.1992 на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на жилий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] . Згідно технічних характеристик, загальна площа житлового будинку складає 101,7 кв.м., житлова - 66,8 кв. м. підсобна - 34,9кв.м., будинок побудований в 1980 році. Згідно відомостей КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано. В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року (справа № 307/1044/15-ц) роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно, судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва або придбання будинків, зокрема положеннями Цивільного кодексу (далі - ЦК) УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом Української PCP від 25.12.1974 № 3377-VIII «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української PCP від 11.03.1985 № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12.05.1985 № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністерства юстиції Української PCP від 31.10.1975 №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністерства юстиції УРСР від 9.01.1976 №1/5, та іншими нормативними актами. Згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.66 Міністерством комунального господарства УРСР, до 19.01.1996 не передбачалась обов`язковість реєстрації будинків і домоволодінь. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 № 121. Реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них (далі - житлові будинки), що закінчені будівництвом до 05.08.1992 регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-1V та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127. Так, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992, подаються технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Державна реєстрація права власності на відповідні об`єкти проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію та про присвоєння такому об`єкту адреси, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Аналізуючи викладене, [PERSON] за життя правомірно набув право власності на спірний будинок, оскільки незаконність набуття права власності на вказаний будинок прямо не випливає із закону та судом не встановлена, однак не зареєстрував своє право власності на нього. Тому, будинок після смерті [PERSON] увійшов до складу його спадщини. Позивач прийняла спадщину у встановленому порядку, однак оформити право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у позасудовому порядку не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на зазначений об`єкт нерухомості. Відповідно до листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника повинно вирішуватись у судовому порядку. Надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька, у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому набула право на спадкування, вищевказаний житловий будинок був побудований в 1980 році, до категорії самочинного будівництва не належить, за життя спадкодавцем не зареєстрований, згідно діючого на час побудови будинку законодавства, виникнення права власності на будинок не залежало від державної реєстрації цього права, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, тому у суду є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ МІЖ СТОРОНАМИ Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони позивача, суд покладає судові витрати на позивача.

Outcome: approved