Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 20.02.2025 [PERSON] та [PERSON] , інтереси яких представляє адвокат Підопригора Р.Б., звернулися до суду з позовом до Шепетівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Позов обґрунтовано тим, що позивачі співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , належить 21/100 частин, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.05.1999 р., що зареєстровано в реєстрі за №1074 та [PERSON] належить 22/100 частин, що підтверджується договором дарування від 01.09.1994 р. зареєстрованим в реєстрі за №2003, та в розмірі 6/100 частин, відповідно до договору дарування від 19.05.1999 р., зареєстрований в реєстрі за №1286. Розмір частини житлового будинку, що належить позивачам складає 49/100 частин житлового будинку. Інші співвласники [PERSON] та [PERSON] , відповідно до правовстановлюючих документів, фактично є власниками окремо виділених квартир, а не частини житлового будинку, а саме: [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 06.08.2012 року, зареєстрованому в реєстрі за №2738, та [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21.03.2001 р., зареєстровано в реєстрі за №1616. Згідно висновку експерта №03-163/24 від 23.01.2025 р., житловий будинок з прибудовами, загальною площею 90,6 м2, що складається з приміщень відповідно до технічного паспорта №2024/708: коридору площею 14.0 м2, кімнати площею 10.4 м2, кімнати площею 13.0 м2, кімнати площею 11.8 м2, коридора площею 7.0 м2, столової площею 10.8 м2, санвузла площею 6.7 м2, кухні площею 13.3 м2, коридора площею 3.9 м2, та господарських будівель [PERSON] , Літньої кухні В, розташованих по [ADDRESS] які належать [PERSON] та [PERSON] відповідають Державним будівельним норма України, ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» і можуть бути виділені в натурі, як окремий об`єкт нерухомого майна. Позивачам фактично належить частина житлового будинку з прибудовами загальною площею 90.6 м2, що складається з приміщень: коридору площею 14.0 м2, кімнати площею 10.4 м2, кімнати площею 13.0 м2, кімнати площею 11.8 м2, коридора площею 7.0 м2, столової площею 10.8 м2, санвузла площею 6.7 м2, кухні площею 13,3 м2, коридора площею 3,9 м2 та господарських будівель погребом Б та літньою кухнею В, розташованих по [ADDRESS] , в частках в праві спільної часткової власності, які склалися внаслідок здійснення прибудов до частини житлового будинку загальною площею 90.6 м2, що згідно пункту б, постанови КМУ №406 від 07.06.2017 року не є самочинним будівництво, фактично становлять 67/100 [PERSON] та 33/100 [PERSON] . Фактично позивачі користуються житловим будинком з прибудовами, який у технічному паспорті позначений на плані літерами - А-1, а-а6, загальною площею 90,6 м2, в тому числі: коридору площею 14,0 м2, кімнати площею 10,4 м2, кімнати площею 13,0 м2, кімнати площею 11,8 м2, коридора площею 7,0 м2, столової площею 10,8 м2, санвузла площею 6,7 м2, кухні площею 13,3 м2, коридора площею 3,9 м2 з літньою кухнею В та погребом Б, які є фактично окремим об`єктом нерухомого майна - мають самостійний вхід та комунікації та можуть бути виділені та функціонувати як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна. Позивачі у відповідності до ст. 367 ЦК України позбавлені можливості поділити майно в натурі за домовленістю, оскільки право власності інших співвласників, яким належить частина спірного житлового будинку зареєстроване як відокремлені квартири. Так, згідно договору дарування квартири від 06.08.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №2738 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21.03.2001 р., зареєстрованим в реєстрі за №1616. Тобто володіють окремими об`єктами нерухомого майна. На заяву від 13.11.2024 р. про державну реєстрацію прав на житловий будинок позивачі отримали рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №76192040 від 20 листопада 2024 р., будь якого іншого позасудового порядку провести реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями немає. Просять суд визнати за [PERSON] (і.к.: [NUMBER] ) та [PERSON] (і.к.: [NUMBER] ) право спільної часткової власності на окремий об`єкт нерухомого майна, житловий будинок загальною площею 90.6 м2, що складається з приміщень: коридору площею 14.0 м2, кімнати площею 10.4 м2, кімнати площею 13.0 м2, кімнати площею 11.8 м2, коридора площею 7.0 м2, столової площею 10.8 м2, санвузла площею 6.7 м2, кухні площею 13,3 м2, коридора площею 3,9 м2 та господарських будівель [PERSON] та Літньою кухнею В за адресою [ADDRESS] , встановивши частки у праві спільної часткової власності за [PERSON] (і.к.: [NUMBER] ) 67/100 частки, [PERSON] (і.к.: [NUMBER] ) 33/100 частки в праві власності в цілому на об`єкт нерухомого майна житловий будинок загальною площею 90.6 м2, що складається з приміщень: коридору площею 14.0 м2, кімнати площею 10.4 м2, кімнати площею 13.0 м2, кімнати площею 11.8 м2, коридора площею 7.0 м2, столової площею 10.8 м2, санвузла площею 6.7 м2, кухні площею 13,3 м2, коридора площею 3,9 м2 та господарських будівель [PERSON] та Літньою кухнею В за адресою [ADDRESS] . Представник позивачів адвокат Підопригора Р.Б. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Позиція відповідача. 08.04.2025 представник відповідача за довіреністю Куценко О.О. подала заяву про розгляд справи без участі представника Шепетівської міської ради. Вирішення питання по суті покладає на розсуд суду. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 20.02.2025 позивачі, інтереси яких представляє адвокат Підопригора Р.Б. звернулися до суду з цим позовом. 21.02.2024 суд відкрив загальне позовне провадження та призначив підготовче засідання на 20.03.2025 року. 20.03.2025 суд закрив підготовче провадження, призначив справудо розгляду на 25.04.2025, витребував у КП «Шепетівське бюро технічної інвентаризації» інвентарну справу на будинок [ADDRESS] . Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд встановив, що співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] є позивачі, [PERSON] , в розмірі 21/100 частин, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.05.1999 р., що зареєстровано в реєстрі за №1074 та [PERSON] , в розмірі 22/100 частин, що підтверджується договором дарування від 01.09.1994 р. зареєстрованим в реєстрі за №2003, та в розмірі 6/100 частин, відповідно до договору дарування від 19.05.1999 р., зареєстрований в реєстрі за №1286. Розмір частини житлового будинку, що належить позивачам складає 49/100 частин житлового будинку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.05.1999 р., що зареєстровано в реєстрі за №1074, договору дарування від 01.09.1994 р. зареєстрованим в реєстрі за №2003, договору дарування від 19.05.1999 р., зареєстрований в реєстрі за №1286, позивачі є власниками 49/100 частин житлового будинку. Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.01.1992 року, укладеного між виконкомом Шепетівської міської ради народних депутатів та [PERSON] предметом договору є квартира, що складається з 4 кімнат загальною площею 68,8 кв.м., у тому числі житловою 44,7 кв.м., за адресою [ADDRESS] , що складає сорок дев`ять сотих частин житлового будинку». Згідно висновку експерта №03-163/24 від 23.01.2025 р., житловий будинок з прибудовами, загальною площею 90,6 м2, що складається з приміщень відповідно до технічного паспорта №2024/708: коридору площею 14.0 м2, кімнати площею 10.4 м2, кімнати площею 13.0 м2, кімнати площею 11.8 м2, коридора площею 7.0 м2, столової площею 10.8 м2, санвузла площею 6.7 м2, кухні площею 13.3 м2, коридора площею 3.9 м2, та господарських будівель погреба Б, літньої кухні В, розташованих по [ADDRESS] які належать [PERSON] та [PERSON] відповідають Державним будівельним норма України, ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» і можуть бути виділені в натурі, як окремий об`єкт нерухомого майна. Фактично позивачі користуються житловим будинком з прибудовами, який у технічному паспорті позначений на плані літерами - А-1, а-а6, загальною площею 90,6 м2, в тому числі: коридору площею 14,0 м2, кімнати площею 10,4 м2, кімнати площею 13,0 м2, кімнати площею 11,8 м2, коридора площею 7,0 м2, столової площею 10,8 м2, санвузла площею 6,7 м2, кухні площею 13,3 м2, коридора площею 3,9 м2 з літньою кухнею В та погребом Б, які є фактично окремим об`єктом нерухомого майна - мають самостійний вхід та комунікації та можуть бути виділені та функціонувати як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна. На звернення від 13.11.2024 р. про державну реєстрацію прав на житловий будинок, позивачі отримали рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №76192040 від 20 листопада 2024 р. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копіями паспорта позивачів, копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, копією договору дарування, копією договору дарування житлового будинку, копією технічного паспорта, копією договору дарування квартири, висновком експерта №03-163/24, іншими матеріалами справи. Висновки та норми права, які застосував суд. Згідно з\~вимогами ст.\~ст.\~15,\~16\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~Кожна особа\~за захистом\~свого особистого\~немайнового або\~майнового права\~та інтересу\~має право\~,\~звернутися до\~суду,\~який може\~захистити цивільне\~право або\~інтерес в\~один із\~способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, за приписами ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до Шепетівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 9\~ст. 141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки судовий спір виник з причин, не пов`язаних з діями відповідача, судовий збір покладається на позивачів. Враховуючи викладене та

Outcome: approved