Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

03 лютого 2025 року представник позивача\~ [PERSON] - адвокат Коломейчук Олександр Миколайович звернувся до суду з позовом до відповідача Торчинської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач є сином [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив. Будучи спадкоємцем першої черги за законом, позивач прийняв спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що спадкоємцем першої черги також є дружина померлого [PERSON] [PERSON] , яка відмовилась від прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Фоменко В.І. від 11 грудня 2024 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно. Також зазначає, що належність спадкодавцю на праві власності спірного нерухомого майна підтверджується випискою з погосподарської книги Садівської сільської ради Луцького району Волинської області за 2016-2024 роки, відповідно до якої житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . Ще за життя, а саме, 24.02.2020 року [PERSON] виготовив технічний паспорт на житловий будинок. Також, 22.05.2020 року Рішенням Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області № 50/33 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.11.2022 0722886000:01:001:0074. року. На підставі викладеного, просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове нерухоме майно, а саме, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 06 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Коломейчука О.М. 22 квітня 2025 року надійшла заява, в якій просить розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача Торчинської селищної ради в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв від Торчинської селищної ради на адресу суду не надходило. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 вересня 2023 року виконавчим комітетом Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області (а.с.8). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] входить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив, а тому, в цьому випадку спадкування здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син, позивач у справі [PERSON] . Факт родинних стосунків між спадкодавцем та позивачем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.01.1982 року (а.с.7). В частині 1 ст. 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Фоменко В.І. заведено спадкову справу. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , звернувшись у визначений законом строк з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Також відповідно до заяви [PERSON] від 12 вересня 2023 року, остання відмовилась від прийняття спадщини, що залишилася після смерті її чоловіка [PERSON] .Дана обставина підтверджується дослідженою в ході розгляду справи копією спадкової справи.Інші спадкоємці, які б у встановленому законом порядку прийняли спадщину, відсутні. Таким чином позивач прийняв спадщину після смерті батька у встановлений законом строк. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З дослідженої в судовому засіданні копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що позивачу приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Фоменко В.І. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки спадкоємець не надав документів, які встановлюють факт приналежності майна спадкодавцю. Таким чином, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в зв`язку з тим, що в нього відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З виписки з погосподарської книги №2 Садівської сільської ради Луцького району Волинської області за 2016-2024 роки, виданої старостою Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області від 05.12.2024 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , рік побудови будинку 1976 (а.с.12). З огляду на наведене, судом встановлено, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] на праві приватної власності. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом та прийняв спадщину після смерті [PERSON] , але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з відсутністю документів, які засвідчують право власності на нього, то суд дійшов висновку, що позов, в межах заявлених вимог, підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved