Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

01.10.2024р. [PERSON] та [PERSON] спільно звернулись до суду з позовом до ПП «Добробут», в якому просили усунути перешкоди у користуванні належними їм на праві приватної власності земельними ділянками, а саме: земельною ділянкою, кадастровий номер якої 5124383200:01:006:0156, площею 3,8457га, та земельною ділянкою, кадастровий номер якої 5124383200:01:006:0155, площею 3,8457га, зобов`язавши відповідача їх повернути позивачам. В судове засідання позивачі та їх представник адвокат Пілюк Р.В. не з`явилися, останній подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а справу розглянути без їх участі (а.с.49). Представник відповідача адвокат Юдін О.Ю. в судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов вважає таким, що не підлягає задоволенню, а також просив здійснити розподіл судових витрат в залежності від ухваленого рішення (а.с.50). За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін та їх представників на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов такого висновку. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі\~доказів, поданих\~учасниками справи\~або\~витребуваних\~судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначалось у постанові Верховного Суду від 18.05.2022р. по справі №570/5639/16-ц, виходячи з загальних положень ЦПК України, підстави позову це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів; предмет позову це матеріальний зміст позовних вимог позивача, який проявляється в матеріально-правовій заінтересованості отримати певне матеріальне благо. Таке ж визначення міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019р. у справі №917/1739/17. З огляду на зміст позовної заяви підставою позову є фактичне перебування спірних земельних ділянок у користуванні та володінні відповідача, яке позивачі вважають незаконним, оскільки договори оренди, за якими виникли права володіння та користування, закінчились. Предметом позову у цій справі є вимога усунути для позивачів перешкоди у користуванні земельними ділянками, які знаходяться у володінні та користуванні відповідача. За змістом ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Тобто, володіння і користування є різними правами. Відповідно до\~положень ч.1\~ст.759\~ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Таким чином, спірні правовідносини є правовідносинами, у межах яких, за твердженням позивачів, відповідач досі утримує у себе земельні ділянки, позбавляючи власників позивачів у цій справі двох прав права володіння майном та права користування майном. З приводу належного способу захисту права у таких правовідносинах у пункті 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018р. у справі №183/1617/16 зазначалось, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Між тим, замість віндикаційного позову позивачами у справі було заявлено негаторний позов позов про усунення перешкод у користуванні майном. Щодо принципової різниці між цими двома видами способів захисту прав зазначалось у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023р. у справі №633/408/18. Негаторний позов це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння. Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018р.\~у справі\~№183/1617/16\~з цього\~приводу зазначалось,\~що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Однак, як вбачається з позовної заяви, позивачі обрали неналежний спосіб захисту своїх прав. Так, замість вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) було заявлено вимогу щодо усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов). Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020р. у справі №378/596/16-ц та від 15.09.2022р. у справі №910/12525/20). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] про усунення перешкод у користуванні належними їм на праві приватної власності земельними ділянками шляхом зобов`язання відповідача повернути їх позивачам не підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Як встановлено ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, серед інших витрат, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1\~ст.141\~цього Кодексу\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~а відповідно\~до п.2\~ч.2 цієї статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи, що у задоволені позову відмовлено повністю, сплачений позивачами судовий збір покладається на них у повному розмірі. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат відповідача на правову допомогу адвоката суд виходить з наступних висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21: 122. За змістом частини третьої\~статті 237 Цивільного кодексу України\~(далі ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір. 123. Частиною першою\~статті 627 ЦК України\~передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 124. Відповідно до статті 26 Закону №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 125. Так, договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону №5076-VI). 126. Закон №5076-VI\~формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. 127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021р. у справі №910/12876/19). 128. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у\~статті 627 ЦК України. 129.\~Частинами першою та другою\~статті 30 Закону №5076-VI\~встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 130.\~З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. 131. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. 132.\~Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою\~статті 30 Закону №5076-VI\~як «форма винагороди адвоката», але в розумінні\~ЦК України\~становить ціну такого договору. 133.\~Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. 134. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом: 139.\~Так, частина третя\~статті 126 ГПК України\~визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 140.\~Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. 141.\~Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). … 167. Натомість у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків. 168. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним\~законом\~чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. 169. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Для досягнення мети визначення обсягу робіт (послуг), які були надані адвокатом Юдіним О.Ю., суду було надано копію Опису робіт (послуг) адвоката за договором у період з 01.12.2024р. по 01.04.2025р., узгодженого адвокатом та відповідачем (а.с.47). Умовами укладеного між адвокатом та відповідачем договору гонорар адвоката був визначений саме у фіксованому розмірі 30000грн. та передбачає надання необмеженої кількості правничих послуг (п.п.4.2.4 п.4.2 та п.4.4 Договору, а.с.46-зворот). З урахуванням наведених висновків Великої Палати Верховного Суду, надання детальних описів виконаних робіт є непотрібним для визначення розміру гонорару, який підлягає розподілу. Суд зазначає, що згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Між тим, позивачі не надали суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не довели, що такі витрати є неспівмірними. За таких обставин, суд доходить висновку щодо покладення на позивачів судових витрат, понесених відповідачем, на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 30000грн. з наступним розподілом: покласти на позивача [PERSON] 15000грн. та на позивачку [PERSON] 15000грн..

Outcome: approved