Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

В лютому 2025 року\~ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», який діє через свого представника\~адвоката Ткаченко Ю.О., звернулось в суд до [PERSON] з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики №75489311 від 07.06.2021 року в розмірі 42 785,44 грн,\~судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу\~в розмірі 3500 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 07 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики №75489311, за умовами якого позикодавець надав позичальнику (відповідачу) грошові кошти у розмірі 14 940,00 грн на строк 28 днів зі сплатою процентів в розмірі 1,99% в день, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити плату за користування позикою. 19 листопада 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» було укладено договір факторингу №1911, згідно якого первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимог, а новий кредитор зобов`язується їх прийняти. 03 квітня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було укладено договір факторингу №030423-ФК, згідно якого первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимог, а новий кредитор зобов`язується їх прийняти. Пунктом 5.2. Договору факторингу визначено, що перехід від клієнта до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Відповідно до реєстру прав вимог від 03 квітня 2023 року до договору факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 43 355,97 грн, з яких: 14 940 грн\~сума заборгованості за основною сумою боргу, 28 415,97 грн\~сума заборгованості за відсотками. Ухвалою суду від 20 березня 2025 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду. 04 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву, згідно якого остання просила відмовити в задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтовано тим, що строк позовної давності щодо стягнення заборгованості та відсотків за позовом закінчився 07.07.2024 року. При цьому, відповідачка вказує, що у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення, зокрема, від неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання споживачем зобов`язань за таким договором. Крім цього. відповідач вказує, що в матеріалах справи відсутнє повідомлення відповідачу про відступлення права грошової вимоги, а сам перехід грошових вимог до відповідачки до позивача не підтверджується належними доказами. 11 квітня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивач заперечив проти доводів відповідачки. Зокрема, позивач зазначив, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу. Позивач також зазначає, що нарахування процентів відбулось згідно умов Договору та в строк його дії, право вимоги позивача до відповідача підтверджується матеріалами справи, а строк позовної давності для звернення до суду не пропущено, оскільки такий неодноразово продовжувався змінами до цивільного законодавства. Також позивач вказує, що відповідачці не було нараховано неустойку (пені та штрафи). Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Згідно клопотання зазначеного в позовній заяві, представник позивача просила проводити розгляд справи без участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка про причини своєї неявки не повідомила, будь-яких клопотань у справі не заявляла. Суд вважає, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи за наявними в матеріалів справи доказами. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 07 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та\~відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики №75489311 (на умовах повернення позики в кінці строку позики). Вказаний Договір підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором Y9S7xyYE1L. Відповідно до п. 1 Договору Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі\~«Строк Позики»), шляхом її перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від Суми Позики. За умовами п.п. 2.1, 2.2 та 2.3 Договору сума позики 14 940 грн, строком на 28 днів (з 07.06.2021 року по 05.07.2021 року), процентна ставка (базова)\~1,99 % (день), знижена процентна ставка -0,70 % в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день\~2,70%, орієнтовна загальна вартість позики 17 853,60 грн. Додатком №1 до договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту, згідно з якою позика повертається відповідачем позикодавцю 05 липня 2021 року у загальному розмірі 17 853,60 грн, з яких 14940,00 грн сума позики та 2913,60 грн проценти за користування кредитом. Додаток 1\~підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором Y9S7xyYE1L. До позовної заяви додано Правила надання грошових коштів у позику, які відповідачкою не підписано. Згідно довідки про ідентифікацію [PERSON] , з якою укладено договір №75489311 від 07.06.2021 року, ідентифікований ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» одноразовим ідентифікатором Y9S7xyYE1L, 07.06.2021 року о 09:07:49. 19 листопада 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» було укладено договір факторингу №1911, згідно якого первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі прав вимог. Вказане підтверджується актами прийому-передачі реєстру заборгованостей, що є додатками до договору факторингу за № № 2,3,4 та 5 та реєстром прав вимог №3. 03 квітня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було укладено договір факторингу № 030423-ФК з додатками (актами прийому - передачі), згідно якого первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимог. Вказане підтверджується додатками до договору факторингу № № 2, 3, 4 та 5 та реєстром заборгованості. Пунктом 5.2. зазначених Договорів факторингу визначено, що перехід від клієнта до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості вбачається, що відповідачка заборгованість за позикою погашала частково на суму 7 237,14 грн, а саме: 04.07.2021 року на суму 350,00 грн; та 07.07.2021 року на суму 309,27 грн; 10.07.2021 року на суму 225,00 грн; 12.07.2021 року на суму 180,00 грн; 14.07.2021 року на суму 565,00 грн; 19.07.2021 року на суму 850,00 грн; 21.07.2021 року на суму 595,00 грн; 22.07.2021 року на суму 430,94 грн; 23.07.2021 року на суму 350,00 грн; 24.07.2021 року на суму 1000,00 грн; 28.07.2021 року на суму 120,00 грн; 29.07.2021 року на суму 160,00 грн; 31.07.2021 року на суму 1210,00 грн; 02.08.2021 року на суму 594,62 грн; 03.08.2021 року на суму 297,31 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики від 07.06.2021 року № 75489311 в розмірі 42 785,44 грн, з яких: 14 940,00 грн - заборгованість за позикою та 27 845,44 грн - заборгованість за несплаченими процентами. Факт перерахування грошових коштів відповідачу підтверджується копією платіжної інструкції від 07.06.2021 року на картку № [NUMBER] у сумі 14 940,00 грн та копією листа ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 07.02.2025 року № КД-000008331/ТНПП. Встановивши наведені обставини, суд враховує наступне. Щодо обставин, наведених позивачем. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, після підписання договору електронним підписом у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позичальника виникло зобов`язання надати грошові кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути суму позики та сплатити проценти за користування нею. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно вимог статей\~526,\~527 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Крім того, згідно\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Припис абзацу другого частини другої\~статті 639 ЦК України\~встановлює, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652\~ЦК України\~дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Будь-який вид договору, який укладається на підставі\~Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. В силу положень\~Закону України «Про електронну комерцію»\~в момент укладення правочину відповідач прийняв на себе зобов`язання, погодившись на істотні умови фінансової установи. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 щодо можливості укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. Фінансова установа ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання за вказаним договором стосовно надання кредиту виконало, а відповідачка в порушення умов договору зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість. Щодо доводів відповідача з приводу отримання позивачем права вимоги. Згідно з ч. 1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~ст. 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення частини першої\~статті 512 ЦК України\~дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя\~статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга\~статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Вказана правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у № справі № 2-1055/11. За умовами договору\~факторингу № 030423-ФК\~від 03 квітня 2023 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 43 355,97 грн, з яких: 14 940 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 28 415,97 грн сума заборгованості за відсотками. Вказане підтверджується актами прийому передачі Реєстру Заборгованостей від 03.04.2023 року (додатки 3 та 4 до договору факторингу) та реєстром заборгованості (додаток 1 до договору факторингу). Договір факторингу, акти прийому - передачі та реєстр заборгованості містять чітку інформацію щодо боржника, номеру та дати договору позики, укладеному між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] та суму заборгованості, містять підписи сторін та є належними та допустимими доказами. У зв`язку з цим, суд відхиляє доводи відповідачки щодо непідтвердження переходу права за договором позики до позивача, та приходить до висновку, що до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перейшло право вимоги до відповідачки та про наявність підстав для стягнення заборгованості за позикою на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Щодо доводів відповідачки про неповідомлення її про відступлення права вимоги. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Як вказано у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі 361/2105/16-ц, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається відповідачка, не припиняє зобов`язань сторін за договором позики і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за таким договором на користь нового кредитора. Щодо доводів відповідачки про пропуск строку позовної давності. Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності становить три роки (ст. 257 ЦКУ). Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ). Проте, 30 січня 2024 року набув чинності\~Закон України\~№ 3450-IX\~„Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини, яким внесено зміни до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а саме: перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупиняється на строк дії воєнного стану в Україні. Також, згідно чинної до цього редакції від 19 березня 2022 року відповідний пункт 19 передбачав продовження строків позовної давності на строк дії воєнного стану в Україні. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку щодо хибності позиції відповідачки з приводу пропуску позивачем строку на звернення до суду, який мав би завершитися 07.07.2024 року та завершення якого припадало на час воєнного стану у період, коли відповідні строки вважаються зупиненими. Щодо доводів відповідачки про звільнення від відповідальності в період воєнного стану. Дійсно, з огляду на пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Проте, суд звертає увагу на те, що наведеною правовою нормою чітко визначено, що споживач звільняється саме від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а саме: неустойки у вигляді штрафів та/або пені та відсотків, інфляційних витрат передбачених статтею 625 ЦК України. Натомість, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України відсотки та інфляційні витрати є мірою відповідальності, яку може нести боржник в разі неналежного виконання своїх зобов`язань і такі відсотки не є тотожними відсоткам узгоджених сторонами за договором позики, які не є мірою відповідальності споживача, а виступають лише платою за користування позикою. Таким чином, суд вважає за необхідне відхилити наведені доводи відповідачкою, оскільки вони є помилковими та ґрунтуються на невірному тлумаченні норми законодавства. Щодо стягнення заборгованості з відповідачки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1\~ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1\~ст. 625 ЦК України). В той же час, як було встановлено судом, відповідачка заборгованість за позикою належним чином не погашала, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 14940,00 грн суми позики та 27 845,44 грн нарахованих процентів за користування кредитом. Згідно умов договору позики від 07.06.2021 року №75489311 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), строк договору - 28 днів, дата надання позики - 07 червня 2021 року строк повернення 05 липня 2021 року. Таким чином, строк кредитування сплив 05 липня 2021 року. Відповідно до пункту 5.2 Договору, позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ (надалі правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. За змістом пункту 6.5 Правил надання грошових коштів у разі неповернення/ повернення не в повному розмірі позики та процентів, товариство має право нараховувати на таку неповернуту позику проценти з першого дня такого понадстрокового користування позикою, але не більше 90 календарних днів. Як вбачається з пункту 7.1 розділу 7 Правил надання грошових коштів у позику, позичальник має продовжити строк користування позикою для чого повинен сплатити товариству проценти для здійснення пролонгації. При кожному продовженні строку користування позикою, змінюється кінцева дата строку позики (п. 7.5 Правил). Однак, вказані Правила відповідачкою не підписано та матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальниці та яка ознайомилася і погодилися із ними підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою позики взагалі містив умови, щодо пролонгації дії договору чи нарахування процентів протягом строку договору. Таким чином, на думку суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації строку позики та нарахування процентів за понадстрокове користування позикою. Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Виходячи з цього, суд приймає до уваги загальну вартість позики, визначену сторонами у договорі позики від 07.06.2021 року № 75489311 та Додатку 1 до нього, яка за весь строк дії договору дорівнює 17 853,60 грн, з яких: 14 940,00 грн розмір позики та 2913,60 грн проценти за користування позикою нараховані у межах строку дії договору позики, тобто по 05 липня 2021 року. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданої позивачем, то відповідачкою було частково погашено заборгованість за позикою на суму 7 237,14 грн. Виходячи з цього, беручи до увагу загальну вартість позики (визначену сторонами у договорі позики від 07.06.2021 року № 75489311 та Додатку 1 до нього, яка за весь строк дії договору дорівнює 17 853,60 грн (з яких: 14 940,00 грн розмір позики та 2913,60 грн проценти за користування позикою нараховані у межах строку дії договору позики, тобто по 05 липня 2021 року), суд вважає, що з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за позикою у сумі 10 616,46 грн (17 853,60 - 7 237,14). Щодо визначення та розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст.\~133, ч. ч. 1, 2, 3 ст.137 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною першою та частиною другою\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом Ткаченко Ю.О. надавалась правова (професійна правнича) допомога позивачу у даній справі, що підтверджується витягом з акту № 5-П від 18.01.2025 року на суму 3500 грн, договором про надання правничої допомоги з додатками та копією платіжної інструкції. В силу ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із викладеного, оскільки суд задовольнив позовні вимоги позивача на 24,81%, тому він має право на відшкодування з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24,81%, а саме у сумі 868,35 грн. Згідно з вимогами частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 601,00 грн (24,81%).

Outcome: partial