Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

09 грудня 2024 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області, треті особи: Приватний нотаріус Корж М.В. та [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовано тими обставинами, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 11,6400 га, яка розташована в межах Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер: 4823683900:05:000:0106 та на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 11,2400 га, яка розташована в межах Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер: 4823683900:05:000:0107. 04 серпня 2023 року позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва право на спадщину після смерті свого батька, проте нотаріусом їй було відмовлено у видачі даного свідоцтва у зв`язку з пропущенням строку на прийняття спадщини, а також через відсутність підтверджуючих документів щодо родинних відносин зі спадкодавцем. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10.10.2023 року було встановлено факт родинних відносин позивачки зі спадкодавцем. Виходячи з наведених обставин, позивачка вказує, що на час перебігу строку прийняття спадщини розпочалось повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, у зв`язку з чим було введено військовий стан. Позивачка знаходилась під окупацією російських військ, в червні 2022 року помер її чоловік, після чого її було евакуйовано на підконтрольну територію України. Перебуваючи в пригніченому стані після смерті чоловіка та окупації, будучи матеріально незабезпеченою, вона вимушено переїхала проживати до сина в м. Ізмаїл, Одеської області, що знаходиться на значній віддаленості від місця відкриття спадщини. Вказані обставини створили перешкоди позивачці для своєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим просить суд: визначити додатковий строк для подання [PERSON] до нотаріальних органів заяви щодо прийняття спадщини за законом, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] в три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою суду від 11.12.2024 року провадження у справі було відкрито, призначено підготовче судове засідання, витребувано спадкову справу, заведену до майна померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 19.03.2025 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Згідно поданої заяви просила позов розглянути без її участі. Представник відповідача Казанківська селищна рада в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - Приватний нотаріус Корж М.В. в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомила. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Неявка сторін не перешкоджає судовому розгляді справи, тому судом проведено судовий розгляд справи по суті за матеріалами справи. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.\~1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2\~ст. 1223 ЦК України). Згідно зі ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частина перша ст. 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач посилається на повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та введення воєнного стану, які перешкодили йому своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачка є донькою [PERSON] , що підтверджується рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10.10.2023 року у справі № 478/1118/23. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Казанківським відділом ДРАГС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 11.11.2021 року. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина та приватним нотаріусом була заведена спадкова справа № 73/2023 до майна померлого. З дослідженої судом спадкової справи № 73/2023 встановлено, що спадкоємцями до майна померлого є позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] . Як встановлено судом, чоловік позивачки [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується довідкою Очаківської міської ради від 05.06.2023 року № 5655. З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.10.2022 року № 5107-5002243967 судом встановлено, що позивачка проживає в м. Ізмаїл, Одеської області. 04 серпня 2023 року позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із: - земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 11,6400 га, яка розташована в межах Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер: 4823683900:05:000:0106; -\~земельної ділянки\~з цільовим\~призначенням \~для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва,\~площею 11,2400\~га,\~яка розташована\~в межах\~Казанківської селищної\~ради Баштанського\~району Миколаївської\~області,\~кадастровий номер:\~4823683900:05:000:0107. Постановою приватного нотаріуса від 07.08.2023 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки нею пропущено строк на прийняття спадщини та відсутність підтвердження родинних відносин. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10.10.2023 року було встановлено факт родинних відносин позивача зі спадкодавцем. Встановивши наведені обставини, суд зазначає наступне. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 і підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року в справі № 318/1037/15, від 21 жовтня 2019 року в справі № 662/1724/18, від 24 січня 2020 року в справі № 192/1663/17. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного статтею 1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи. У постановах від 11 липня 2018 року в справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18) та від 11 листопада 2020 року в справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 28 березня 2022 року в справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зробив висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі№ 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Як убачається зі змісту позову, позивачка посилається на повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та введення воєнного стану як обставини через які вона опинилась в окупації на території с. Покровське, Очаківського району, Миколаївської області, що створили перешкоди для своєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивачка вказує, що після смерті свого чоловіка, що відбулось в серпні 2022 року її було евакуйовано. Через вказані події позивачка перебувала в тяжкому моральному стані, була матеріально не забезпечена та переїхала проживати до сина отримавши статус тимчасово переміщеної особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Згідно з правовою позицію Європейського Суду з прав людини у справі «Ільхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. За результатами судового розгляду, судом встановлено обставини, які вказують на істотні перешкоди для позивачки дотриматись встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Про такі обставини свідчать факти проходження окупації, смерть чоловіка, втрата майна та скрутне матеріальне становище, що в сукупності свідчать про необхідність позивачки налагоджувати своє життя та створювати умови для існування. В даному випадку суд вважає, що посилання позивачки на повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України перебуває у прямому взаємозв`язку із пропуском нею строку для прийняття спадщини у зв`язку з чим позовні вимоги суд знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача слід віднести на його рахунок.

Outcome: approved