Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

24.12.2024 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди ,завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. А саме просив стягнути з відповідача , за рахунок коштів Державного бюджету України у відшкодування матеріальної шкоди 45066.40 грн. за надання йому професійної правничої допомоги під час судових проваджень по справі про адміністративне правопорушення в першій і апеляційній інстанції, 32000 грн. компенсацію завданої моральної шкоди незаконним притягненням до адміністративної відповідальності , а також судові витрати за подання апеляційної скарги на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2024 року в розмірі 605,60 грн. під час оскарження постанови про адміністративне правопорушення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що дільничним офіцером поліції сектору превенції ВП №2 Дніпровського районного управління поліції ДРУП ГУНП в Дніпропетровькій області 07.03.2024 на нього було незаконно складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( далі КУпАП), про те, що він 07.03.2024 року о 19.10 в приміщенні ВП №2 висловлювався нецензурною лайкою, на зауваження не реагував. В приміщенні ВП №2 він опинився коли його о 14:00 від кафе «Ніч» (пр.Миру 1-б м.Дніпро) безпідставно доставили до установи, де утримували безпідставно до 7 годин, після чого його відпустили. Про складений протокол дізнався із виклику в суд 02.06.2024. Протокол був складений без його участі , права йому не роз`яснювались,підстав для адміністративного затримання не було. 04.06.2024 року постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..173 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді 15 діб адміністративного арешту та стягнуто судовий збір 605.60 грн. Зазначена постанова суду була скасована 03.07.2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду на підставі ст. 247 КУпАП за відсутності складу правопорушення. Незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та перебування позивача під вказаним незаконним адміністративним стягненням, завдало йому моральних страждань та переживань Позивач заявляє про відшкодування моральної шкоди в розмірі 32000.00 грн. тобто в мінімальному гарантованому розмірі в кратному співвідношенні до мінімальної заробітної плати відповідно до статті 13 спеціального Закону « Про порядок відшкодування шкоди ,завданої громадянинові незаконними діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність , органів досудового розслідування, прокуратури , суду» за 4 місяці притягнення до адміністративної відповідальності, які він рахує з неправомірних дій працівників поліції при складанні протоколу до дати скасування судового рішення апеляційним судом ( 8000 грн *4 міс). Також просив стягнути сплачений судовий збір при звернення до суду апеляційної інстанції. Окрім того, позивачем 20.05.2024 року було укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатським бюро «Саєнко і партнери» за надання професійної правничої допомоги на стадії досудової підготовки матеріалів,участь в суді першої,апеляційної інстанції у справі про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП. За договором , за надані послуги ним сплачено 45066,40 грн., які він просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України. 13 січня 2025 року ухвалою суду відкрите провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження та надано учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому визнає позов необґрунтованим. Складання протоколу про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не породжує для особи правових наслідків і не порушує її права, він є лише підставою для адміністративного провадження , а рішенням є постанова суду. Розмір відшкодування за надання правничої допомоги вважає таким , що не відповідає критеріям реальності співмірності та розумності ,виходячи із невеликої складності справи,яка не потребує тривалої підготовки великого обсягу юридичної роботи, а також відсутні докази перерахування цих коштів позивачем на підставі договору. Тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Позивачем надано відповідь на відзив , в якому зазначено, що вимоги до поліції обґрунтовані тим, що протоко про адміністративне правопорушення був складений незаконно і саме з моменту його складання позивачу були завдані душевні страждання, стверджує, що його працівники поліції безпідставно доставили до ВП№2 де утримували більше 7 годин. Йому не було повідомлено про складання протоколу про адміністративне правопорушення . Витрати на правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими доказами. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. Представник третьої особи вважає ,що вимоги до ГУНП заявлені безпідставно, відповідач не є заподіювачем шкоди. В задоволенні позову просила відмовити. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 383611 від 07.03.2024 року, встановлено, що дільничним офіцером поліції сектору превенції ВП №2 Дніпровського районного управління поліції ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області у відношенні [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП. Суть адміністративного правопорушення полягає в тому що [PERSON] , перебуваючи в приміщенні ВП №2 07.03.2024 року о 19.10 висловлювався нецензурною лайкою,ображав нецензурною лайкою, на зауваження не реагував. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2024 року при розгляді справі про адміністративне правопорушення №\~202\\4461\\24 , на підставі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 383611 від 07.03.2024 року позивача було визнано винним за ст.173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб та стягнуто 605,6 грн. судового збору. Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.07.2024 року постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП було скасовано за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а провадження за справою закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Відповідно до викладеного, судом встановлено , що протокол про адміністративне правопорушення був складений за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, що стало підставою для судового провадження в справі про адміністративне правопорушення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В судовому засіданні позивач стверджував , що був безпідставно затриманий і доставлений у ВП №2 Дніпровського районного управління поліції ДРУП ГУНП в Дніпропетровьскій області, де перебував поза своєю волею. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ці положення закону кореспондуються з положеннями ст.81 ЦПК України за змістом якої обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що на час складання протоколу [PERSON] перебував в приміщенні ВП№2, тому що містом вчинення адміністративного правопорушення зазначено м. Дніпро, вул..Осіння, 16 , приміщення ВП №2 . Із положень ст.260КУпАП\~слідує,що у випадках,прямо передбачених законами України,з метою припинення адміністративних правопорушень,коли вичерпано інші заходи впливу,встановлення особи,складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення,якщо складення протоколу є обов`язковим ,забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи.\~\~Порядок адміністративного затримання визначається цим Кодексом та іншими законами України.\~\~Відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним застосуванням заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, проводиться в порядку, встановленому законом. Статтею 261 КУпАП\~визначено, що про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника. Враховуючи, що відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача або на підтвердження правомірного застосування відповідачем заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення та виконання поліцейськими вимог , передбачених ст.260-261 КУпАП , тому, суд вважає доведеним , що 07.03.2024 року при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відповідачем були порушені права позивача , що завдало йому моральних страждань та переживань, які мають бути відшкодовані в порядку встановленому законом. Окрім того, судом встановлено, що позивач був притягнутий постановою суду до адміністративної відповідальності у виді адміністративного арешту. Зазначена постанова суду була скасована судом апеляційної інстанції і провадження в справі про адміністративне правопорушення закрите за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Таким чином, судом встановлено, що в період з 04.06.2024 року ( дата постанови суду першої інстанції) по 03.07.2024 року ( дата постанови суду апеляційної інстанції ) позивач зазнавав моральних страждань, тому що рішенням суду на нього було накладене адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту, який є найсуворішим видом адміністративного стягнення, і незважаючи на те, що він не відбував це адміністративне стягнення, протягом місяця він переживав моральні страждання, з приводу того, що до нього може бути застосоване таке адміністративне стягнення і він може бути ізольований від суспільства . Всі ці підстави є такими, що передбачають право позивача на звернення з позовом про відшкодування моральної шкоди за вказаний час. У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, ця шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб указаних органів. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду, визначені\~ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1\~ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1\~ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті\~така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). За змістом приписів указаних правових норм обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається не на орган державної влади або посадову (службову) особу, незаконними рішенням, дією чи бездіяльністю яких завдано шкоду, а на державу. Вказані приписи матеріального права розкривається у відповідному законі, згідно чого позивач за поточною справою посилається на Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - Закон №266\\94-ВР), а саме приписи, що дозволяють звертатися до суду з відповідними вимогами. Так, відповідно до п. 2 ст. 1 Закон №266\\94-ВР, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Відповідно до п. 4 ст. 2 Закон №266\\94-ВР , право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закон №266\\94-ВР, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода. Відповідно до ст. 4 Закон №266\\94-ВР, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст. 13 Закон №266\\94-ВР, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Так, відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №\~569/1799/16-ц, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке у подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі №\~166/1222/20\~(провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №\~569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». Із системного аналізу зазначених правових норм суд приходить до висновку , що положення Закону №266\\94-ВР щодо визначення розміру моральної шкоди , поширюються лише на період судового розгляду справи про адміністративне правопорушення з 04.06. 2024 по дату скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності 03.07.2024 року. Відповідно до\~ст.13\~Закону №266\\94-ВР Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Суд виходить із того, що це мінімальний гарантований рівень, визначений державою. Виходячи із встановленого Законом «Про Державний бюджет України на 2025 році» мінімального розміру заробітної плати на день судового розгляду - 8000 гривень, та період перебування позивача під судом з 04.06. 2024 по 03.07.2024 року, з урахуванням душевних страждань позивача, суд вважає, що сума в 15\~000 гривень буде достатньою для компенсації завданих моральних страждань . Також, суд вважає доведеним, що позивачу була завдана моральна шкода 07.03.2024 року уповноваженими службовими особами ВП№2 при застосуванням заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення при доставленні Насальського у відділ поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення, яка підлягає відшкодуванню відповідно до положень ч.6 ст.1176 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Тобто, до цих правовідносин суд застосовує загальні правила про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст..1174 ЦК України . Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди, завданої посадовою особою відповідача при застосуванням заходів\~забезпечення провадження\~у справах\~про адміністративні\~правопорушення , суд вважає, що 5000 грн. є достатньою сумою для відновлення порушеного права. Таким чином, суд вважає, що в частині відшкодування моральної шкоди позов підлягає частковому задоволенню , а саме відшкодуванню підлягає моральна шкода завдана незаконними діями органів державної влади та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності в загальному розмірі 20000 гривень. Позивач просить стягнути кошти з відповідача за рахунок державного бюджету, але ж суд вважає наступне. Рішенням Конституційного Суду N 12-рп/2001 від 3 жовтня 2001 року по справі N 1-36/2001 підтримано думку суб`єкта права на конституційне подання та встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на зазначені вище органи державної влади. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України) Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року за № 641/8857/17 вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин, набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади\~у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до статті\~2 ЦК України\~учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі\~статті 1174 ЦК України\~є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2\~ст. 2 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110цс18, вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, зазначено, що у цивільному судочинстві зазначено, що держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Отже, кошти на відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 615/1583/19, провадження № 61-13705св23. Таким чином, завдана позивачу моральна шкода в сумі 20000 грн. підлягає стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Що стосується заявленої вимоги про стягнення на користь позивача матеріальної шкоди у вигляді 605,60 грн ., сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, то перевіривши квитанцію про сплату, встановлено, що позивач не зазначений платником цього платежу чи особою в інтересах якої зроблено платіж, а тому суд вважає цю вимогу не доведеною. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути на свою користь за рахунок коштів державного бюджету витрати, понесені на професійну правничу допомогу за договором про надання професійної правничої допомоги у справі про адміністративне правопорушення № 1\\24 у розмірі 45066грн.40 коп. На підтвердження вимог подано копію договору про надання правничої допомоги АБ « Саєнко і партнери», Додаток до договору №1 яким сторони договору узгодили порядок встановлення та обчислення розміру гонорару . Так, при погодинній формі винагороди , одна година роботи адвоката становить 1323,59 грн., послуги на стадії досудової підготовки матеріалів та суду першої інстанції 450 .00 доларів США, в еквіваленті до національної валюти, на стадії апеляційної інстанції - 675 .00 доларів США , яка відповідає еквіваленту в національній валюті. Згідно акту виконаних робіт від 20.07.2024 року , квитанції до прибуткового касового ордеру №7 від 20,05.2024 та квитанції до прибуткового касового ордеру №9 від 30.06.2024 року Насальським сплачено АБ « Саєнко і партнери» 45066.40 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Про це наголошує Велика Палата Верховного Суду , а саме, зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial