Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

12 березня 2025 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит № 3838255 від 22.05.2021 у розмірі 8003 грн, що складається з 2000 грн заборгованості за тілом кредиту та 6003 грн відсотків, а також судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. В обґрунтування позову представник позивача вказав, що 22.05.2021 [PERSON] в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» подав заявку на отримання кредиту № 3838255. При введенні одноразового ідентифікатора, надісланого ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням, відповідач підтвердив прийняття умов Договору про споживчий кредит № 3838255 від 22.05.2021, який знаходиться у його особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан». На підставі платіжного доручення 22.05.2021 йому були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок у розмірі 2000 грн. 13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір відступлення прав вимоги № 07T, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» належні йому права вимоги до [PERSON] у розмірі 8003 грн, що складається з 2000 грн заборгованості за тілом кредиту та 6003 грн заборгованості за відсотками. Позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором. За таких обставин позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача Романенко М.Е. у тексті позовної заяви просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Так, з матеріалів справи вбачається, що 22.05.2021 [PERSON] на сайті ТОВ «Мілоан» створив анкету-заяву на кредит Crosstab, в якій вказав свої персональні дані. Цього ж дня його заява була погоджена, і між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 3838255, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер його мобільного телефону. Згідно з умовами договору, кредитодавець зобов`язався надати грошові кошти позичальникові, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. На підставі платіжного доручення № 46872044 від 22.05.2021 відповідачу перераховано кредитні кошти у розмірі 2000 грн. Згідно з деталізованим розрахунком заборгованості, наданим позивачем, загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 3838255 становить 8003 грн, з яких 2000 грн заборгованість за тілом кредиту, 6003 грн заборгованість за відсотками. 13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір відступлення прав вимоги № 07T, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги до відповідача у розмірі 8003 грн. Із досудової вимоги, яка була надіслана відповідачу, вбачається, що ТОВ «Діджи Фінанс» пропонувало сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 8003 грн. Проте відповідач дану вимогу проігнорував. Отже, з укладенням кредитного договору у позичальника виник обов`язок повернути ТОВ «Мілоан» кредит та відсотки за договором у строки, встановлені договором, у разі прострочення якого кредитор має право достроково стягнути заборгованість. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надавши йому визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов`язання не виконав, оскільки не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, та відсотки за користування кредитом. ТОВ «Діджи Фінанс» є новим кредитором за кредитним договором № 3838255 від 22.05.2021, відтак у позивача виникло право вимоги до відповідача. Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання. до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Заміна кредитора здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання доказів переходу прав. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України (ст. 526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а позичальник спростувати розмір заборгованості. Суд, дослідивши надані позивачем докази, дійшов висновку, що у відповідача існує обов`язок перед позивачем щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 3838255 від 22.05.2021. Оскільки на час розгляду справи відповідач не надав даних, що свідчать про погашення заборгованості чи причини її несвоєчасного погашення, а також не надав належних та допустимих доказів для звільнення від відповідальності, суд вважає за наявне підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі щодо стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Що стосується стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 4000 гривень, суд виходить із наступного. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження №61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 (провадження №61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved