Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначив, що з 22.09.2007 року між ним, та [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . 09.08.2012 року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області шлюб між ним та відповідачкою по справі був розірваний. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.10.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 28.08.2012 року. 24.10.2012 року старшим державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Беляєвим М.В. було відкрито виконавче провадження № 34864153 з виконання виконавчого листа № 1625/3581/12, виданого на підставі вищевказаного рішення. 09.01.2020 року постановою старшого державного виконавця Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Піддубного В.В. було прийнято виконавче провадження № 34864153 до виконання. З моменту розірвання шлюбу колишньою дружиною і по червень 2021 року син [PERSON] проживав разом з матір`ю. Однак, в червні 2021 року син переїхав проживати до нього через часті побутові конфлікти з чоловіком відповідачки. [PERSON] повністю забезпечує його всім необхідним для його нормального розвитку та життя. [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, не цікавиться його життям, не піклується про нього. Однак, з червня 2021 року до сьогоднішнього дня [PERSON] нараховуються та стягуються аліменти на утримання сина, який проживає з ним та перебуває на його утриманні, що суперечить нормам статті 181 СК України. Згідно матеріалів виконавчого провадження № 34864153 станом на 13.11.2024 року заборгованість зі сплати аліментів складала 132250,50 грн. Головним державним виконавцем Полтавського ВДВС у ході примусового виконання 10.10.2024 року винесено постанову про накладення штрафу, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про розшук майна боржника. На сьогоднішній день всі рахунки позивача заблоковано та примусово стягуються кошти на користь [PERSON] . На сьогоднішній день син [PERSON] перебуває за кордоном на навчанні. Однак, у зв`язку з блокуванням усіх банківських рахунків, [PERSON] не має змоги перераховувати кошти на його дитини. Враховуючи вищенаведене, просить звільнити його від: сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягуються на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.10.2012 року (справа № 1625/3581/2012); заборгованості зі сплати аліментів на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] , яка нарахована і стягується у виконавчому провадженні № 34864153 на підставі виконавчого листа № 1625/3581/12, виданого 04.10.2012 року Полтавським районним судом Полтавської області, починаючи з 01.07.2021 року; стягнути з [PERSON] ,\~на його\~корить судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. Ухвалою судді від 17.12.2024 року відкрито провадження по справі за пралами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. та просила В судовому засіданні представник позивача- адвокат Нестеренко Н.М. позовні вимоги підтримала звикладених підстав задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 13) 09.08.2012 року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області шлюб між сторонами по справі був розірваний (а.с. 14-15). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.10.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 28.08.2012 року (а.с. 18-19). 24.10.2012 року старшим державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Беляєвим М.В. було відкрито виконавче провадження № 34864153 з виконання виконавчого листа № 1625/3581/12, виданого на підставі вищевказаного рішення (а.с. 20). 09.01.2020 року постановою старшого державного виконавця Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Піддубного В.В. було прийнято виконавче провадження № 34864153 до виконання. Головним державним виконавцем Полтавського ВДВС у ході примусового виконання 10.10.2024 року винесено постанову про накладення штрафу, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про розшук майна боржника, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 22-27, 33-34, 35-36,37-38, 39-40, 41-42). Згідно матеріалів виконавчого провадження № 34864153 станом на 13.11.2024 року заборгованість зі сплати аліментів складала 132250,50 грн. (а.с. 31-32). З червня 2021 року по 04.09.2024 рік неповнолітній [PERSON] фактично проживав без реєстрації з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом обстеження квартири та встановлення факту проживання особи без реєстрації від 30.10.2024 року (а.с. 28). Проте, відбуваються стягнення по аліментам на корить відповідачки в рамках виконавчого провадження (а.с. 43, 44). Як зазначає позивач, у зв`язку з блокуванням його рахунків, грошові кошти [PERSON] він перераховує через свою матір- [PERSON] (а.с. 46-52) Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що після розлучення батьків проживав з матір`ю, а потім став проживати з 2019-2020 року з батьком, оскільки цього сам хотів. До того, як поїхав навчатися за кордон, він проживав разом з батьком. Постійно проживає з ним останні три роки. Батьки купляли йому речі, допомагали. Після того, як він став проживати разом з батьком, мати іноді допомагала по можливості. На теперішній час батько йому перераховує грошові кошти через картку баби, оскільки його картка заблокована. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Їй відомо, що з літа 2021 року син позивача- [PERSON] , постійно проживає разом з ним. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] з літа 2021 року постійно проживає зі своїм батьком [PERSON] , оскільки сама їх бачила. Отже, судом установлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між сторонами є відносини, які пов`язані із припиненням стягнення аліментів на утримання дитини із батька дитини (сімейні правовідносини). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із п. 17постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на викладене розмір аліментів суд визначає з урахуванням, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття та інших обставин, що мають істотне значення. При цьому суд звертає увагу, що стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Із аналізу наведених вище норм Сімейного Закону вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів- матір дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України також передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Із огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів - за положеннями ст. 273 СК України має на меті можливість скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормою якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа №711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти- це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь в її вихованні. Окрім того як зазначено в постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Висновки щодо застосування указаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі №477/1165/20, від 3 лютого 2021 року в справі №125/2525/18, від 26 грудня 2019 року в справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року в справі №760/32225/18, від 27 лютого 2019 року в справі №307/1186/17. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків: При дослідженні матеріалів справи в їх сукупності судом об`єктивно встановлено, що малолітній [PERSON] не проживає з матір`ю, на користь якої були присуджені стягнуті аліменти з позивача- батька дитини, а проживає зі своїм батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відтак, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, судову практику, що склалася при вирішенні аналогічних справ, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягуються на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.10.2012 року (справа № 1625/3581/2012). Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо припинення стягнення з [PERSON] аліментів є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Судом із матеріалів справи встановлено які реально права порушені, ким саме, в який спосіб і які конкретно несприятливі наслідки спричинило для позивача це порушення; а також мету пред`явлення позову позивачем як захист (відновлення) його прав і законних інтересів, оскільки лише при обраному ним способі захисту можливо відновити (захистити) його права саме у спірних правовідносинах про припинення стягнення аліментів. Разом з тим, позивачем при поданні позову до суду також заявлено вимогу про звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, накопиченої за період спільного проживання із дитиною, про що позивачем надано суду достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної вимоги, а тому [PERSON] слід звільнити від нарахованої заборгованості по аліментах починаючи з 01.07.2021 року, оскільки в цього часу дитина фактично проживає із батьком. Щодо розподілу судових витрат суд прийшов до наступного висновку. 25.10.2024 між адвокатом Нестеренко Н.М. та [PERSON] укладений договір про надання правничої допомоги № 13/10/24НА (а.с. 53-56). Згідно квитанції № W152085505 від 25.10.2024 року розмір правничої допомоги склав 5000,00 грн. (а.с. 57). Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, приймає до уваги обставини справи, умови укладеної угоди про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи. За таких обставин, з огляду на реальність та розумність, суд вважає за необхідне стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, підлягає стягненню з [PERSON] судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved