Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-28 00:00:00

29 січня 2025 року заявник [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, в якій послався на таке. [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з 1990 року. [INFO] у них народився син [PERSON] (заявник у справі). Матір`ю заявника в актовому записі про народження вказана [PERSON] . Батько дитини вказаний зі слів матері як [PERSON] , оскільки вона не перебувала у шлюбі. 19 серпня 1992 року (коли заявнику було 5 місяців) [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . З початком збройної агресії РФ проти України [PERSON] був призваний до лав ЗСУ та [INFO] загинув під час виконання обов`язків військової служби. За час перебування у шлюбі подружжя не подавало заяву про визнання батьківства, однак від самого народження заявника та по день смерті [PERSON] вони вважали себе однією сім`єю та вели спільне господарство. Встановлення факту батьківства заявнику необхідно для отримання права на відстрочку від проходження військової служби у зв`язку із смертю члена сім`ї. Враховуючи викладене, заявник просить суд встановити факт батьківства щодо нього [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, який загинув [INFO] , та внести відповідні зміни до актового запису про народження, з метою отримання відстрочки від проходження військової служби у зв`язку зі смертю члена сім`ї. Ухвалою суду від 06 лютого 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження; залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи [INFO] ; справу призначено до судового засідання. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Заявник у судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Представник заінтересованої особи: Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Представник заінтересованої особи: [INFO] [PERSON] також не з`явився у судове засідання, надав суду пояснення, обґрунтовані необхідністю призначення судово-генетичної експертизи у справі (вх. № ЕП-480/25-Вх 29.04.2025). Заінтересована особа [PERSON] подала суду заяву про слухання справи у її відсутність, підтвердила, що заявник є сином [PERSON] (вх. № 677/25-Вх 07.02.2025). Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність учасників справи, які не з`явились у судове засідання. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00000179416, сформованого 18 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, [INFO] в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області народився [PERSON] , про що 10 квітня 1992 року Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області складено актовий запис № 28; відомості про матір: [PERSON] , відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, оскільки матір дитини не перебувала у зареєстрованому шлюбі під час народження дитини та не було спільної заяви батьків про визнання батьківства (а.с. 10). \~ \~ \~ \~19 серпня 1992 року [PERSON] (матір заявника) уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надано копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Міськвідділом ЗАГСу м.Шепетівка, актовий запис № 295 (а.с. 12). Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , загинув як військовослужбовець військової частини [NUMBER] , в [ADDRESS] під час виконання бойових дій, прийняття безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у Чернігівській області (а.с. 8-9). 09 липня 2024 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі актового запису № 940 від 12 квітня 2022 року, вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), видано повторно свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). Відповідно до\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має право знати своїх батьків (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини). Статтею 121 СК України\~встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу. Статтею 130 СК України\~передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей\~128,\~129 СК України\~не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування\~статті 130 СК України. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18, від 15 квітня 2021 року у справі №361/2653/15. Згідно з роз`ясненнями, які надав Пленум Верховного Суду України в своїй\~постанові від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"\~(п. 1) перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Крім цього, згідно п. 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.06.2006 року № 3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. До заяви про встановлення факту батьківства, як докази, можна надавати такі документи: письмові докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (анкети, довідки про склад сім`ї, автобіографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, копії медичних документів, виписки з будинкових книг, свідоцтво хрещення дитини, якщо в ньому записані біологічні батьки дитини та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); сімейні фото, відео матеріали; показання свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником та про безпосереднє визнання померлим свого батьківства за життя;докази того, що у інший спосіб неможливо внести зміни до актового запису про народження дитини (відмова відділу ДРАСЦ); витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження дитини з відміткою про те, що запис про батька дитини вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, оскільки відсутність даних про те, що запис про батька дитини вчинено за вказівкою матері, виключає можливість задоволення заяви про встановлення факту батьківства щодо померлого, з яким мати дитини не перебувала у шлюбі, на підставі статті 130 СК України, зазначена правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду, зокрема: Постанові від 21.02.2020 р. у справі №643/9245/18, Постанові від 15.04.2021р. у справі №361/2653/15-ц,Постанові від 16 травня 2018 р. у справі №591/6441/14-ц, Постанові від 21 лютого 2020 р. у справі №643/9245/18, Постанові від 21 березня 2018 року у справі №543/738/16, Постанові від 16.05.2018 року у справі №760/3977/15. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2024 року у справі №367/4662/22 встановлено, що: суди не врахували, що обставини, що входять до предмету доказування, можуть встановлюватися такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це; висновок судової молекулярно-генетичної експертизи у справах про встановлення батьківства є лише одним із засобів доказування, який підлягає оцінці у сукупності із іншими доказами у справі. У разі відсутності висновку судової молекулярно-генетичної експертизи не виключається встановлення батьківства на підставі інших доказів. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами. Таким чином, враховуючи існуючу судову практику та висновки Верховного Суду з розгляду аналогічних справ, суд зазначає, що висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд повинен оцінювати належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 та ч.6 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Так, на підтвердження батьківства [PERSON] , який загинув [INFO] , заявницею надано лише фотокартки, на яких зображенні заявник та начебто [PERSON] , які без сукупності з іншими доказами не доводять родинні біологічні зв`язки (а.с. 44-45). Інших доказів суду на підтвердження обставин, характерних для сімейних відносин, як то проживання матері, батька і дитини в одному жилому приміщенні, спільний бюджет, взаємне піклування, суду не надано. Від призначення судово-генетичної експертизи на підтвердження або спростування походження дитини [PERSON] від [PERSON] , який загинув [INFO] , представник заявника відмовився у судовому засіданні. Клопотання про виклик свідків у судове засідання заявлено не було. За такого, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про визнання [PERSON] за життя, протягом майже 30 років з народження дитини, батьківства щодо [PERSON] та спільного проживання однією сім`єю з дня народження дитини. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі належних та допустимих доказів на підтвердження факту батьківства, суд дійшов висновку про відсутність підстав щодо встановлення факту батьківства, то відповідно вирішення питання щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. Відповідно до вимог ч.7\~ст.294 ЦПК України\~судові витрати, понесені заявником, у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на її рахунок.\~\~ Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed