Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

У січні 2025 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №75639294 від 21.07.2021 у розмірі 33 880,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 23 880,00 грн. - заборгованість за відсотками. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75639294, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою процентів - 1,99% в день. Договір було підписано електронним підписом позичальника, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора «PJNFq19350», який було надіслано на вказану позичальником, тобто відповідачем, електронну адресу [INFO] у порядку визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» було укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №75639294. 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу №310323-ФМ, за умовами якого ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №75639294. Отже, позивач зазначає, що оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів, а ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до нього, останнє просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики №75639294 від 21.07.2021 в загальному розмірі 33 880,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. Відповідно до довідки Дарницького районного суду м. Києва, вищевказана ухвала суду про відкриття провадження у справі від 18.02.2025 була доставленою до електронного кабінету відповідача 27.02.2025 о 21:30:16 год. В судове засідання, яке відбулося 17.04.2025, сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, в прохальній частині позовної заяви представник позивача прохала суд здійснювати розгляд справи без її участі. Також до початку розгляду справи учасниками процесу було подано: відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, клопотання про витребування доказів. Окрім того, на виконання вимог ухвали суду від 18.02.2025, з Акціонерного товариства «Універсал Банк» надійшла витребувана інформація. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши подані учасниками процесу процесуальні документи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 21.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №75639294, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 20.08.2021, зі сплатою процентів - 1,99% в день. Невід`ємною частиною договору позики є додаток №1 до договору, а саме Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (п. 3 договору). Відповідно до п. 5 та п.п. 5.1 договору, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (п. 5.2 договору). Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (п. 12 договору). В графі «Позичальник» зазначено наступні дані позичальника, зокрема: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , номер телефону [NUMBER] , e-mail: [INFO] , рахунок № [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що договір позики №75639294 разом з додатком №1, який є невід`ємною частиною вказаного договору, було підписано відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора «PJNFq19350». Згідно довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 26.12.2024, 21.07.2021 було проведено транзакцію №588b6427-fb8c-43b2-90b4-9090bd7bc1ed, якою на маску картки клієнта за № [NUMBER] було перераховано суму коштів у розмірі 10 000,00 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що жодним доказом, наданого позивачем разом з позовною заявою, не доведено факту укладення договору позики, надання (перерахування) позивачем відповідачу кредитних коштів за умовами договору, наявності будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Так, відповідач категорично заперечує, що він зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) позивача, створив в такій системі особистий кабінет, отримав пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввів одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) кредитодавця; використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) договору позики. Також представник відповідача заперечує факт отримання останнім кредитних коштів, зокрема вказує, що довідка ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 26.12.2024 про перерахування грошових коштів за реквізитами картки клієнта № [NUMBER] є неналежним доказом та не містить інформації про призначення даного платежу, особи від якої надійшли вказані грошові кошти. Таким чином, у відповідача є усі підстави стверджувати про те, що належні та допустимі докази передання грошових коштів в кредит, а отже і укладення кредитного договору у справі відсутні. У відповіді на відзив представник позивача виклала свою позицію щодо доводів представника відповідача. Суд, ознайомившись з вищевказаними відзивом та відповіддю на відзив вважає за необхідним зазначити наступне. За приписами стст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на відсутність доказів передання грошових коштів в кредит, що в свою чергу свідчить про відсутність укладення кредитного договору. Разом із цим, як було зазначено вище, у договорі позики №75639294, укладеного між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та позичальником [PERSON] , в графі «Позичальник» зазначено наступні дані, зокрема: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , номер телефону [NUMBER] , e-mail: [INFO] , рахунок № [NUMBER] . Будь-яких доказів на спростування, що вищевказані відомості не належать відповідачу, представником відповідача надано не було. Окрім того, суду також не було надано доказів того, що персональні дані [PERSON] були використані первісним позикодавцем для укладення договору позики від його імені. З матеріалів справи також вбачається, як і не заперечується/спростовується представником відповідача, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно [PERSON] шахрайських дій останній не звертався, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладеного договору позики. З довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 26.12.2024, яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (Рішення НБУ про включення до Реєстру платіжної інфраструктури та видачу ліцензії від 27.04.2023 №21/764-рк), вбачається, що 21.07.2021 було проведено транзакцію №588b6427-fb8c-43b2-90b4-9090bd7bc1ed, якою на маску картки клієнта за № [NUMBER] було перераховано суму коштів у розмірі 10 000,00 грн. З наданої АТ «Універсал Банк» на виконання вимог ухвали суду від 18.02.2025 інформації вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) була емітована банківська картка за № [NUMBER] . До вказаної відповіді було також долучено виписку про рух коштів по картці за період з 21.07.2021 по 24.07.2021 з якої вбачається, що 21.07.2021 о 18:08:46 год. на картку відповідача № [NUMBER] було зараховано суму грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн. Таким чином, наведене вище свідчить про те, що ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» свої зобов`язання за умовами договору позики №75639294 від 21.07.2021 виконало належним чином, а доводи представника відповідача повністю спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (далі - клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» (далі - фактор) укладено договір факторингу №2112, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» право грошової вимоги до відповідача за договором позики №75639294 від 21.07.2021, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №4 до договору факторингу №2112 від 21.12.2021. 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» (далі - клієнт) та ТОВ «Фінпром Маркет» (далі - фактор) укладено договір факторингу №310323-ФМ, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» відступило ТОВ «Фінпром Маркет» право грошової вимоги до відповідача за договором позики №75639294 від 21.07.2021, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо витребування оригіналів вищевказаних договорів факторингів та додатків до них з огляду необгрунтованості та недоцільності. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень стст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З матеріалів справи вбачається, що договір позики №75639294 від 21.07.2021 був підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «PJNFq19350». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Варто зазначити, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна та пароля до особистого кабінету, вищевказаний договір позики між первісним кредитором та відповідачем не був би укладеним. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20), від 2 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20. Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за договором позики №75639294 від 21.07.2021 за період з 21.07.2021 по 10.01.2025 становить 33 880,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 23 880 грн. - сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами. Водночас, в даному випадку суд враховує позицію представника відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, щодо нарахування позивачем суми процентів поза межами строку дії договору позики та вважає за необхідним зазначити наступне. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою поза визначеними строками суперечить вказаним вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Так, за умовами договору позики №75639294 від 21.07.2021, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] , було передбачено надання позики в розмірі 10 000,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 20.08.2021, з фіксованою процентною ставкою 1,99%. Суд погоджується з представником відповідача, що будь-яких доказів того, що договір позики №75639294 від 21.07.2021 було пролонговано, позивачем надано не було. Таким чином, ТОВ «Фінпром Маркет» має право на стягнення процентів за користування позикою за вказаним договором за 30 днів, тобто по 20.08.2021, що виходячи із установлених у договорі процентних ставок становить - 5 970,00 грн. (10 000 грн. * 1,99%) * 30 днів. Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 3 500,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу суду надано наступні копії документів: договір про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024; витяг з акту №3-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 10.12.2024 за договором про надання правничої допомоги №01-11/24; акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; платіжну інструкцію про оплату наданих адвокатом послуг. За клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд, з урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, не вбачає підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу - 3 500,00 грн. є співмірним, документально підтвердженим та таким, що відповідає вимогам закону. На підставі викладеного та

Outcome: partial