Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Відповідач, його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення у пред`явленому обсязі заперечували, оспорювали розмір аліментів, вважаючи достатнім та можливим стягнення на дитину аліментів у розмірі одного прожиткового мінімуму, встановленого державою для дитини відповідного віку щомісячно, в задоволенні інших вимог (додаткових витратах, пов`язаних із лікуванням дитини, та стягненні витрат за надання правничої допомоги) просили відмовити. Представник відповідача просив розглянути справу у судовому засіданні без його участі. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] на задоволенні позовних вимог у первинному їх обсязі наполягали, також просили розглянути справу без їх участі. В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 24.11.2015р. про розірвання шлюбу сторін; копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] ; копія довідки ЦНАП Одеської міської ради від 01.07.2022р. про реєстрацію позивачки та сина за місцем мешкання в м.Одеса; копія адвокатського запиту від 01.07.2022р. про витребування інформації з місця роботи та про заробіток відповідача; копія адвокатського запиту від 03.08.2022р. про витребування інформації з ДПС довідок про заробіток відповідача; відповідь ДПС від 10.08.2022р.; копія поштового відправлення; копія адвокатського запиту від 03.08.2022р. про витребування інформації з ГУ Держпраці в Одеській області ; копія висновку від 16.03.2019р. магнітно-резонансної томографії обстеженого [PERSON] ; копія висновку від 30.04.2020р. магнітно-резонансної томографії обстеженого [PERSON] ; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я [PERSON] ; консультативний висновок лікаря Одеської обласної дитячої клінічної лікарні від 01.07.2022р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 22.05.2023р. (заочне) про стягнення аліментів та додаткових витрат; копія довідки ПФУ індивідуальних відомостей про застраховану особу - [PERSON] ; копія виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] ; копія висновку комп`ютерної томографії пацієнта [PERSON] від 21.01.2023р.; копія довідки Одеської філії Одеського обласного центру зайнятості від 12.09.2023р. ( [PERSON] не зареєстрований, як безробітний); копія довідки Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району від 14.09.2023р. про склад сім`ї відповідача; копія виписки з медичної карти №1732 відділення хірургії щодо стану здоров`я [PERSON] ; копія витягу №1495 від 14.09.2023р. про зареєстрованих у житловому приміщення осіб; копії актів депутата Ренійської міської ради від 14.09.2023р. ; копія свідоцтва про шлюб [PERSON] із [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копії квитанцій про грошові перекази відповідача позивачці у 2021р.; копія ухвали Ренійського районного суду Одеської області від 17.10.2024р. про скасування судового рішення; копія свідоцтва про шлюб [PERSON] із [PERSON] ; копії довідок ПФУ станом на 31.03.2025р. про трудовий та страховий стаж [PERSON] ; копія довідки Державної служби зайнятості від 14.04.2025р. ( [PERSON] не зареєстрований, як безробітний); копія довідки Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району від 14.04.2025р. про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 7500 грн. щомісячно з відповідача [PERSON] , із яким вона перебувала у шлюбі (зараз шлюб розірваний) і який є батьком дитини, зазначивши, що після розпаду сім`ї сторони будь-яких стосунків не підтримують, мешкають окремо (в різних населених пунктах). Відповідач певний період часу сплачував кошти на утримання сина у добровільному порядку, але з 2022р. утримання надає нестабільно, матеріально сина не забезпечує, хоча згідно із законом, як батько, зобов`язаний це робити. В даний час син знаходиться на утриманні позивачки, мешкає разом із нею. На теперішній час відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає, тому виникла необхідність у стягненні її у примусовому порядку. Позивачка не надала суду відомостей про її матеріальний стан, не вказала будь-якої інформації про своє працевлаштування, зазначивши, що вона займається вихованням дитини, її утриманням, вважає, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 7500 грн. щомісячно, оскільки він має таку матеріальну можливість. Окрім цього, позивачка зазначила, що у 2019 та у 2020 роках вона разом із сином зверталась за наданням послуг з медичного обстеження дитини, проводилась магнітно-резонансна томографія головного мозку сина, була виявлена кіста головного мозку, з приводу якої позивачка із сином звертались до лікаря Одеської обласної дитячої клінічної лікарні, останнім був наданий консультативний висновок (арахноїдальна кіста Сільвієвої щілини головного мозку ліворуч, рекомендований МРТ контроль). Позивачка зазначила, що у зв`язку із хворобою, син [PERSON] потребує постійного лікування, спостерігання та проходження курсів реабілітації у спеціальних медичних закладах. За міркуваннями позивачки - це спричинить додаткові витрати на дитину, у зв`язку із чим вона просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, в розмірі 25 тис. грн. щорічно до досягнення дитиною повноліття. Будь-яких розрахункових квитанцій та витратних чеків лікарні, аптек, реабілітаційних центрів або установ медичного обстеження - позивачка не надала. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача 3000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Мунтян А.А. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину та витрат за надану правничу допомогу слід відмовити. І. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо від позивачки та дитини. На теперішній час відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитина знаходиться на утриманні позивачки. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 2, ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про охорону дитинства", забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку (10 років) і рівня розвитку, що може її висловити. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах\~своїх здібностей\~і фінансових\~можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2\~ст. 181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Ч. 3\~ст. 181 СК України\~передбачена можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні своєї дитини не приймає, при цьому домовленість між позивачкою та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини. Згідно із ч. 3\~статті 181 СК України\~з а рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні\~розміру аліментів,\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина ; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п.п.3 п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". У позовних вимогах позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 7500 грн. щомісячно до повноліття сина [PERSON] . Аналізуючи стан здоров`я та матеріальне становище платника, суд зазначає, що відповідачем було надано виписку з епікризу із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , який у 2023р. переніс оперативне лікування за медичними показниками (і цей доказ досліджувався судом, як доказ стану здоров`я платника аліментів, який тимчасово погіршився). Досліджуючи матеріальне становище відповідача, суд взяв до уваги те, що він в даний час не зареєстрований, як безробітний в Одеському обласному центрі зайнятості, але й будь-яких доказів того, що він в даний час офіційно або неофіційно працює суду не надано. З довідки ПФУ щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу виходить, що [PERSON] з 2006 р. по травень 2022 р. працював та з його заробітку відраховувались страхові внески на користь держави, але з червня 2022р. такі більше не сплачуються, оскільки довідка була надана ПФУ за період з 2006р по 31.03.2025р. , слід вважати, що з червня 2022р. по 31.03.2025р. будь-які відрахування з заробітку відповідача на користь обов`язкових державних фондів також не ведуться. Тому, з наданих суду доказів, слід вважати, що [PERSON] з червня 2022р. офіційно не працює, нарахованого відповідно до законодавства заробітку не отримує. Аналізуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, суд зазначає, що з доказів, наданих позивачкою, виходить, що дійсно син [PERSON] мешкає із матір`ю, протягом 2021р. позивачка отримувала на утримання сина від відповідача грошові кошти (і в вочевидь, їх було достатньо, оскільки вона за стягненням аліментів в примусовому порядку до суду не зверталась до вересня 2022р.). Після цього періоду надання утримання на сина припинилось, позивачка утримувала сина самостійно. Належними доказами також було підтверджено, що син [PERSON] має неврологічні прояви головного мозку, які були виявлені та встановлені у 2019р., підтверджені у 2020р., та досліджені лікарем у 2022р. із наданням консультативного висновку. Факт встановлення негативних патологій у стані здоров`я дитини є встановленим, сумнівів у суду не викликає, будь-яких доказів того, що лікарем рекомендовано термінове оперативне втручання або підтверджено прогресуючі негативні прояви, проходження постійного лікування - не надано. Щодо наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, суд вказує на те, що до уваги може взяти тільки знаходження на утриманні та догляді батька відповідача, який має певні проблеми із здоров`ям, оскільки обов`язок повнолітніх дітей утримувати та допомагати своїм батькам є встановленим нормами сімейного законодавства України та з урахуванням того, що батько відповідача мешкає разом із ним, - він є невідворотнім та таким, що повинен виконуватися. Стосовно наданих суду доказів того, що на утриманні відповідача знаходиться його теперішні дружина та її неповнолітня донька (відповідач не батько цієї дитини), суд не приймає їх до уваги, оскільки суду не надано достатньо доказів того, хто є встановленим батьком [PERSON] (копії свідоцтва про народження недостатньо), тобто на кого покладений обов`язок щодо утримання дитини, не додано також і доказів того, з яких підстав перебуває [PERSON] на утриманні відповідача. Щодо наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав будь-які докази в матеріалах справи взагалі відсутні, клопотання про їх витребування сторонами не заявлялись. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 3500 грн. щомісячно, тобто задовольнити вимоги позивачки частково, зменшивши розмір аліментів. Суд визначає саме такий розмір аліментів (він є навіть трохи більшим за розмір встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), будь-яких інших критеріїв оцінки або істотних обставин, які в могли вплинути на розмір аліментів (на його підвищення) суд на час розгляду справи не має. При цьому, на підставі ч. 1\~ст. 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 07 вересня 2022 року. Відповідно до п. 1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання їх дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 3500 грн. ІІ. Згідно\~ст.\~185\~СК України\~той з\~батьків,\~з кого\~присуджено стягнення\~аліментів на\~дитину,\~а також\~той з\~батьків,\~до кого\~вимога про\~стягнення аліментів\~не була\~подана,\~зобов`язані\~брати участь\~у додаткових\~витратах на\~дитину,\~що викликані\~особливими обставинами\~(розвитком\~здібностей дитини,\~її хворобою,\~каліцтвом тощо). Розмір\~участі одного\~з батьків\~у додаткових\~витратах на\~дитину в\~разі спору\~визначається за\~рішенням суду,\~з урахуванням\~обставин,\~що мають\~істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз вказаної норми закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові, які зобов`язані нести обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Як було встановлено судом, у спільної дитини сторін присутня арахноїдальна кіста латеральної щілини головного мозку з лівої сторони, що підтверджується висновками МРТ від 15.08.2018р. та 16.03.2019р. та висновком Одеської обласної дитячої лікарні, тому позивач просить стягнути на її користь додаткові витрати на лікування. Однак, заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат,\~представник позивачки,\~позивачка \~не надали беззаперечні докази на їх підтвердження. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами; тощо). Суду є незрозумілим з яких розрахунків виходив представник позивача заявляючи вимоги на стягнення витрат саме суми 25000 грн. раз на\~рік до\~повноліття дитини,\~оскільки на підтвердження понесених витрат на лікування дитини до позовної не долучено жодного доказу. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку відмовити у задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення додаткових витрат на лікування дитини. Суд зазначає, що позивачка має право знов звернутися до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат на лікування дитини при отриманні належних доказів, підтверджуючих конкретну суму. ІІІ. Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп., суд зазначає таке: Згідно ч.3\~ст.133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Зі змісту ч.ч. 1-3\~ст. 134 ЦПК України\~вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч. 1-4\~ ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Представник позивачки, заявляючи вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу, не надав докази на підтвердження розміру витрат (акт приймання-передачі наданих послуг, детальний розрахунок винагороди, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг, тощо), тому, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог у цій частині . Під час подачі позовної заяви позивачка була звільнена від\~сплати судового\~збору відповідно до п.3 ч.1\~ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позову про стягнення аліментів, то відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~держави судовий\~збір в\~розмірі 992,40\~грн.\~ \~

Outcome: partial