Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-24 00:00:00

У жовтні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить розірвати між нею та відповідачем шлюб, зареєстрований 03 серпня 2019 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1332. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2024 року матеріали вказаної позовної заяви передано на розгляд судді Левицької Т.В. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб 03 серпня 2019 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1332. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Позивачка в своїй позовній заяві зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалося, на даний час вона та її чоловік втратили почуття любові один до одного, тривалий час не ведуть спільного господарства, більше року не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет, різні погляди на життя та сімейні відносини. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить її інтересам. В судовому засіданні позивачка підтримала свою позовну заяву, просила розірвати шлюб, зареєстрований 03 серпня 2019 року між нею та відповідачем Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Зазначила, що відповідач є хорошим батьком, проте вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, оскільки романтичні стосунки та кохання між нею та її чоловіком закінчилися та вона хоче мати свободу від сімейних стосунків. За професією вона є акторкою, приблизно два роки вона та її чоловік проживають окремо, мають різні погляди на життя та на сімейні відносини. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив розірвати шлюб, зареєстрований між позивачем та відповідачем. В судовому засіданні відповідач зазначив, що з позивачем він перебуває у шлюбі, зареєстрованому 03 серпня 2019 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Від вказаного шлюбу вони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Приблизно більше року він з позивачкою проживають окремо, проте він надає матеріальну допомогу для дитини. У нього з позивачкою була спільна квартира, проте свою частку він подарував позивачці. Повідомив, що ініціатором розірвання шлюбу є його дружина та він хотів би зберегти шлюб з позивачкою [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд зобов`язаний всебічно з`ясувати взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, вжити заходів до примирення подружжя. Закон зобов`язує суд розглядати справу про розірвання шлюбу, як правило, за участю обох сторін. Тільки їх особиста участь у процесі дає можливість суду всебічно з`ясувати сімейні взаємостосунки, мотиви розірвання шлюбу, дійсні причини розлучення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема у п. 10 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 03 серпня 2019 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1332. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] тимчасово проживають окремо, проте він надає матеріальну допомогу для дитини, подарував останній свою частку спільної з нею квартири, що не заперечувала позивачка в судовому засіданні. Повідомив, що ініціатором розірвання шлюбу є його дружина та він хотів би зберегти з нею шлюб. Оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги й посилання на засоби їх доказування. Позивачкою на підтвердження позовних вимог не було надано доказів у порядку ст.ст. 76-89 ЦПК України та не було доведено, що їх шлюб з відповідачем носить формальний характер. В той же час, подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплено правило про те, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Обов`язок із доказування покладено на осіб, яким надано право захисту прав, свобод та інтересів сторін (ст. 43 ЦПК України). Позивачкою не доведено, що їх шлюб з відповідачем носить формальний характер, не зазначила дійсних причин позову про розірвання шлюбу та дійсних мотивів розірвання шлюбу. Відповідач в судовому засіданні повідомляв, що ініціатором розірвання шлюбу є його дружина та він хотів би зберегти з нею шлюб. Згідно з вимогами статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як встановлено судом, сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Таким чином, суд враховує наявність малолітньої дитини та забезпечує охорону інтересів малолітньої дитини. Крім того, суд враховує триваючий на території України військовий стан. Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, враховує всі надані докази, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, відсутність доказів того, що шлюб носить формальний характер, наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя, бажання відповідача зберегти шлюб з позивачкою [PERSON] , триваючий на території України військовий стан, вважає, що шлюб необхідно зберегти, оскільки розірвання шлюбу суперечило б інтересам подружжя та інтересам їхньої малолітньої дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed