Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія Альфа-Гарант, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що об 16 год. 43 хв. 24 жовтня 2024 року в м. Вінниці по вул. Хмельницьке шосе, 1 водій [PERSON] керував транспортним засобом «Volkswagen Caddy», номерний знак « [NUMBER] », не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не виконав екстрене гальмування (порушив низку ПДР) у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем позивача «Audi Q5», ДНЗ « [NUMBER] ». 25 жовтня 2024 року, в межах встановленого законодавством строку, позивач звернулась до страхової філії Відповідача у м. Вінниці, заповнила необхідні документи, здійснила фотофіксацію цих документів. Потім страхувальник зафіксувала візуально рівень збитків. 29 жовтня 2024 року працівник страхової компанії Відповідача здійснив огляд транспортного засобу на СТО, де зазначив 26 пунктів ушкоджень. 25 листопада 2024 року позивач надала страхувальнику: постанову від 19 листопада 2024 року та експертизу від 18 листопада 2024 року. Так, 18.11.2024 Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України проведено експертизу. Висновком за результатами цієї експертизи, вартість матеріального збитку завданого власнику ТЗ «AUDI Q5», 2018 року випуску реєстраційний номер « [NUMBER] » станом на 24.10.2024 становить 472 464,67 гривень (чотириста сімдесят дві тисячі чотириста шістдесят чотири гривні, шістдесят сім копійок). 27 листопада 2024 року в телефонному режимі страхова компанія (третя особа у справі) затвердили до виплати суму 130000 гривень, виплату мали здійснити протягом 15 днів. Позивач із вказаною сумою не погоджувалась. 28.11.2024 у телефонному режимі страхова компанія повідомила, що виплатять позивачу суму 145000 гривень в межах страхової суми протягом 15 днів. 17 грудня 2024 року страхова виплатила позивачу 145000 гривень в межах страхової суми. Отримана позивачем сума є недостатньою, щоб усунути пошкодження, перелічені актом огляду транспортного засобу № ЕД-19/102-24/22497-АВ. Відповідач добровільно відшкодовувати не покриті страховою збитки відмовляється, що й стало підставою для звернення до суду із цим позовом. Позивач зазначає, що замість стягнення різниці (загальна сума збитків 472464,76 грн - 145000 грн страхового платежу = 327464,76 грн.) просить стягнути 210000 грн., які хоча б частково покриватимуть витрати на ремонт автомобіля. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала і моральних страждань, що виразилось у порушенні сну, депресії, постійним нервовим станом та втратою нормального раціону харчування. Авто у занедбаному стані, відсутність коштів на його ремонт, ряд проблем із страховою компанією та витрати свого часу на оцінки авто, пошук деталей, неможливості здійснювати експлуатацію транспортного засобу за призначенням все наведене негативно вплинуло на моральний стан позивача та спричинило їй душевні страждання. Тому, з огляду на характер та тривалість душевних страждань та негативних емоцій, позивач оцінив моральну шкоду на суму 30000,00 грн, які просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 6340 грн, та понесених витрат пов`язаних з складенням звіту оцінювача при визначенні розміру матеріального збитку в сумі 3820,32 грн. Разом із позовною заявою позивач подала до суду заяву про забезпечення позову. 07.02.2025 ухвалою суду частково задоволено заяву про забезпечення позову в цивільній справі №127/4190/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія Альфа-Гарант, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та накладено арешт на майно, що належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , (рухоме та/або нерухоме, та/або кошти), на суму ціни позову - 240000 грн. 10.02.2025 ухвалою суду позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 11.02.2025 позивач усунула недоліки, зазначені в ухвалі, та надала відповідні докази. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.02.2025 відкрито провадження у справі та постановлено провести її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24.02.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про залучення як представника позивача [PERSON] на підставі довіреності та доданих до заяви документів. 24.02.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Малика О.В. надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтовано тим, що дійсно відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу відповідальність відповідача [PERSON] застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 160000 грн. При зверненні до суду із позовною заявою сторона позивача свої позовні вимоги про відшкодування шкоди завданої ДТП обґрунтовує Висновком експертного дослідження №ЕД-19/102-24/22497-АВ від 18.11.2024, проведеного Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, в якому зазначено, що сума матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля марки ««AUDI Q5», державний номер [NUMBER] , станом на 24.10.2024 могла становити 218 683,00 грн. А сторона позивача на припущеннях зазначає, що розмір матеріального збитку становить 450000 грн, а тому на їх думку відповідач має відшкодувати 210000 грн. Також звертає увагу, що сторона позивача погодила розмір страхового відшкодування у сумі 145000 грн. 00 коп. зі страховою компанією ТДВ СК «Альфа-Гарант», де застрахована відповідальність відповідача [PERSON] . Відповідач вказує, що наданий позивачем висновок експертного дослідження №ЕД-19/102-24/22497-АВ від 18.11.2024, проведеного Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Щодо розміру шкоди заявленої до стягнення позивачем зазначає, що сума у розмірі 210000 грн. є необґрунтованою, оскільки не узгоджується із наданим позивачем експертним висновком, згідно із яким вона могла становити всього 218683 грн. 00 коп. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 грн, сторона відповідача не погоджується, зазначає, що не надано жодних доказів, які б вказували, що саме після ДТП у позивача розпочались моральні страждання, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача [PERSON] . Вимоги позовної заяви відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також надав докази понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі 40000 грн та просив їх стягнути з позивача. Разом із відзивом представник відповідача подав клопотання про призначення транспортно-товарознавчої експертизи. Проте у судовому засіданні відмовився від цього клопотання. \~ \~ \~ \~24.02.2025 позивач надіслала через підсистему ЄСІТС Електронний суд відповідь на відзив, у якому виклала свої заперечення щодо відзиву на позовну заяву. Позивач заперечувала щодо неналежності наданого нею висновку експерта та заперечувала щодо заявленої до стягнення з позивача суми понесених відповідачем витрат на правничу допомогу. 26.02.2025 представник відповідача через підсистему ЄСІТС Електронний суд подав докази понесених витрат на правничу допомогу відповідачем. 24.03.2025 третя особа ТДВ СК «Альфа-Гарант» надіслали до суду повідомлення про те, що ними виконано у повному обсязі зобов`язання перед позивачем. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задовольнити їх у повному обсязі. Позивач у судові засідання не з`явилась та надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Надав відзив на позовну заяву. Просив відмовити у позові в повному обсязі з мотивів, викладених у відзиві. Представник третьої особи Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія Альфа-Гарант у судове засідання не з`явився, про дату, часта місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через підсистему ЄСІТС Електронний суд надіслали клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Постановою Вінницького міського суду від 19.11.2024 у справі №127/35445/24 визнано винуватим [PERSON] та притягнуто його до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до цієї постанови 24.10.2024 [PERSON] , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN CADDY, номерний знак [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем AUDI Q5 номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому. Постанова не оскаржувалася та набрала законної сили. До позовної заяви позивач додала копію протоколу серії ЕПР1 №158035 від 24.10.2024, схему місця ДТП від 24.10.2024 та пояснення [PERSON] від 24.10.2024, на підставі яких Вінницький міський суд Вінницької області виніс зазначену вище постанову. Вказані докази оцінювались судом під час вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача у справі. Також суд звертає увагу, що відповідач не заперечує факту вчинення ним ДТП та не заперечує свою винуватість у ньому, а тому ці докази не підлягають повторній оцінці судом під час розгляду цієї справи. Також долучено фото із фіксацією механічних пошкоджень та відеозаписи, на яких зафіксовано момент ДТП. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/3706972 транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY, номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] застраховано до 31.12.2024 включно. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає сто шістдесят тисяч гривень, розмір франшизи нуль гривень. Відповідно до повідомлення від 25.10.2024 про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого [PERSON] звернулась до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» за фактом ДТП за її участю та [PERSON] . Повідомила про обставини події, надала відповідні документи зазначила задовільний розмір страхового відшкодування 300000 грн. Згідно із заявою про страхове відшкодування від 25.10.2024 позивач просить ТДВ СК «Альфа-Гарант» відшкодувати заподіяну [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 300000 грн, у зв`язку із тим, що у ДТП, яка сталась 24.10.2024, його визнано винуватим, а його цивільно правова відповідальність застрахована цією страховою компанією за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ3706972. До заяви додано опис пошкоджень транспортного засобу. До матеріалів справи позивач як доказ вартості завданих збитків додала висновок експертного дослідження № ЕД-19/102-24/22497-АВ від 18.11.2024. Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ, відповідно до заяви [PERSON] проведено транспортно-товарознавче дослідження автомобіля AUDI Q5 номерний знак [NUMBER] . Метою дослідження зазначено встановлення вартості матеріального збитку завданого власнику вказаного транспортного засобу станом на 24.10.2024. Згідно із цим висновком вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля AUDI Q5, 2018 року випуску реєстраційний номерний знак [NUMBER] станом на 24.10.2024 могла становити 218683 (двісті вісімнадцять тисяч шістсот вісімдесят три) гривні. Відповідно до угоди про розмір страхового відшкодування від 02.12.2024 ТОВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] , з метою врегулювання дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24.10.2024 досягли згоди про розмір страхового відшкодування в розмірі 145000 гривень. Цією угодою підтверджують, що сторони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій щодо розміру страхового відшкодування. Вказані обставини щодо визначення розміру страхового відшкодування та факту отримання вказаних коштів позивачем визнані учасниками справи та ніким не спростовані. До матеріалів справи додано позивачем історію автомобіля AUDI Q5, придбаного на аукціоні у США. Вказаний документ викладений англійською мовою, переклад на українську мову - відсутній. Також додано скрін-шот із сайту з описом аукціону та фото автомобіля, представлені на сайті аукціону. Відповідно до вказаних доказів і пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, AUDI Q5 позивачем придбано із пошкодженням даху. Решта деталей ушкоджень не зазнавали. До позовної заяви також додано рахунок-фактуру №СФ-0000008 від 04.02.2025 виконаний ФОП [PERSON] для [PERSON] (без замовлення) на суму 439556 грн. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками в свою чергу є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права. Без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів - цивільна відповідальність не настає. Такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із порушенням. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди - деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Одночасно позивач (потерпілий), зобов`язаний доводити загальний розмір завданої шкоди, також має доводити, що\~розмір страхового відшкодування, визначений за\~домовленістю між потерпілим і\~страховиком, є\~меншим ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією. Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно із ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження№ 14-316цс18), від 14грудня 2021року у справі №147/66/17 (провадження№ 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом№ 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.\~В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди,\~або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика,\~а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, які застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону №1961 - IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті\~дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Одночасно, у\~зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Страховик на підставі статті 29 та пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Верховний Суд у Постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Так позивач просить стягнути у позовній заяві розмір збитку, який вона визначила на підставі висновку експертного дослідження від 18.11.2024 № ЕД-19/102-24/22497-АВ та на підставі замовленого рахунку фактури №СФ-0000008 від 04.02.2025. Разом із цим, з наданого висновку, просить суд брати до уваги саме вартість відновлювального ремонту автомобіля. Однак ця вартість (відновлюваного ремонту без урахування фізичного зносу) могла би бути врахована судом за умови, що на час розгляду справи автомобіль залишався б не відремонтованим (відновленим) (втрати, яких особа мусить понести для відновлення свого майна), натомість у випадку відновлення автомобіля належними доказами розміру майнової шкоди, завданої позивачу є саме його реальні витрати, які він поніс на відновлювальний ремонт автомобіля та втрата його товарної вартості, яка у будь-якому випадку відбувається внаслідок ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля. Проте позивач не надав належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення автомобіля після ДТП, натомість представник позивача підтвердив, що автомобіль перебував на ремонті в неофіційних сервісних мережах, для ремонту використовувались деталі, які були у вжитку. За таких обставин суд не може встановити вартість вже виконаних робіт по ремонту автомобіля, вартість замовлених деталей (б/в), вартість їх заміни, тобто реальних збитків, понесених позивачем на відновлення автомобіля. Зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП, враховуючи, що вартість майнового збитку, згідно з наданим висновком експертного дослідження, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений ТДВ СК «Альфа-Гарант» розмір страхового відшкодування, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] , як винної особи, на користь [PERSON] підлягає стягненню різниця між розміром збитків, завданої відповідачем (218684 грн) та отриманим страховим відшкодуванням (145000 грн), тобто сума в розмірі 73683 грн. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд вважає, що необхідно зазначити таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до положень п. 9 Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як встановлено в судовому засіданні, з вини відповідача позивач потрапив у ДТП, у зв`язку із чим пережила значний стрес, крім того, їй було завдано моральної шкоди, як власнику транспортного засобу, який зазнав механічних ушкоджень. Зазначені обставини протягом певного періоду часу змушували позивача вживати додаткових заходів для організації свого життя без наявності автомобіля. Тому, враховуючи зазначене, беручи до уваги ступінь вини відповідача, характер моральних страждань, які зазнала позивач, враховуючи її хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій відповідача, необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, а також виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та співмірності, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача на його користь підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 10000 грн. Моральну шкоду в розмірі 10000 грн. суд оцінює як належну і допустиму грошову компенсацію моральних страждань позивача і такий розмір моральної шкоди суд вважає справедливим та співмірним перенесеним позивачем моральним стражданням. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. Щодо понесення відповідачем витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідач у відзиві просив стягнути з позивача судові витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката. Судом установлено, що в матеріалах справи міститься ордер серії АР №1214806 від 27.12.2024 на надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Маликом О.В. та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗН №002700 від 05.11.2020, видане Малику Олександру Володимировичу. Позивач [PERSON] з адвокатом Маликом О.В. уклав договір про надання правничої допомоги від 23.12.2024. Додатком 1 до договору визначено, що оплата праці адвоката за юридичну допомогу в суді першої інстанції є фіксованою та становить 40000 гривень. Вартість години роботи становить 2800 гривень. Згідно з розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу (детальний опис даних послуг) адвокатом Маликом О.В. надано правничу/правову допомогу [PERSON] наступного характеру: Вивчення суті звернення до адвоката та обставин справи, судової практики, надання консультаційних послуг, укладення договору про надання правничої допомоги (вартість 2800грн.; витрачений час 60 хв.), підготовлено та подано до суду відзив на позовну заяву, надіслано відзив іншим учасникам справи, підготовлено та подано клопотання про призначення судової експертизи (вартість 34400 грн. витрачений час 750 хв.). Додано квитанцію від 24.12.2024 №0.0.4091277136.1 про оплату відповідачем послуг адвоката Малика О.В. на суму 40000 гривень. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial