Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася в суд із цим позовом. Просить встановити факт спільного проживання її матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , в період з 1989 року по день смерті останньої та визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкової трансмісії. Визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 1,2971 га з кадастровими номерами: 4620685300:05:000:0057, 4620685300:02:001:0044, 4620685300:08:001:0105, для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва,\~що розташовані\~на території\~Буської міської\~ради (колишньої\~Соколівської сільської\~ради).В обґрунтування позову вказує, що її матір [PERSON] за життя фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки тривалий час (з 1989 року) спільно проживала з нею однією сім`єю, вела спільне господарство, доглядала її та здійснила поховання. Після смерті [PERSON] позивач є її спадкоємцем за законом. Відсутність правовстановлюючих документів та неможливість їх отримання через об`єктивні причини унеможливлюють нотаріальне оформлення спадкових прав, що зумовило звернення до суду . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, направили суду заяви, в якій просять справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Третя особа\~-\~ Буська\~міська рада\~Золочівського району\~Львівської областіявку свого повноважного представника суду не забезпечив, направив суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутності представника. Запити до державного нотаріуса здійснювалися неодноразово, проте відповіді не надходили, а тому суд розглянув справу на підставі наявних матеріалів, що відповідають положенням ч. 3 ст. 211, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.12.2000 року Соколівською сільською радою Буського району Львівської області, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до довідки виданої Соколівським старостинським округом Буської міської ради Золочівського району Львівської області від 01.03.2024 року № 147, [PERSON] на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з померлою на день її смерті з 1989 року в одному будинку проживала та була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , вели спільне господарство, дотримала [PERSON] до дня смерті та здійснила її поховання, що підтвердили свідки: [PERSON] та [PERSON] . Довідкою виданою Соколівським старостинським округом від 01.03.2024 року № 148 підтверджується, що матір позивачки [PERSON] на час смерті [PERSON] була зареєстрована разом з нею в одному будинку за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Буським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 23.08.2022 року підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] . Отже, судом встановлено що [PERSON] більше ніж п`ять років (з 1989 року по [INFO] ) до дня смерті [PERSON] проживала разом з нею в одному будинку, вели спільне господарство, мали спільний побут, спільні права та обов`язки. Встановлення цього факту має для позивачки юридичне значення, оскільки від нього залежить подальше оформлення її спадкових прав. Тому суд доходить висновку, що позовна вимога про встановлення факту спільного проживання є обґрунтованою, доведеною позивачем і підлягає задоволенню. Із свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Соколівською сільською радою Буського району Львівської області 09.07.1991 року підтверджується, що батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Буського району Львівської області від 19.03.2013 року підтверджується дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] ». Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] , яка, у свою чергу, є спадкоємцем після смерті [PERSON] , згідно ст. 1264 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до позивачки перейшли всі права та обов`язки спадкодавця, її матері [PERSON] та в тому числі право спадкувати майно в порядку спадкової трансмісії, що належало [PERSON] (ст. 1276 ЦК України). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на: -житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . -земельну ділянку загальною площею 1,2971 га, в тому числі земельна ділянка площею 0,3045 га з кадастровим номером: 4620685300:05:000:0057, земельна ділянка площею 0,4198 га з кадастровим номером: 4620685300:02:001:0044, земельна ділянка площею 0,5729 га з кадастровим номером: 4620685300:08:001:0105, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Буської міської ради (колишньої Соколівської сільської ради). Згідно Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 21.03.2024 року вбачається, що житловий будинок 1930 року побудови, загальною площею 77,1 кв.м. придатний для проживання, відповідає технічним нормам побудови, інвентаризаційна вартість будинку становить 161 007, 00 грн. Довідкою виданою Соколівським старостинським округом 01.03.2024 року № 146 підтверджується, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до дня смерті належав [PERSON] . Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 033238 від 17.03.2000 року, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 1,2971 га, а саме: земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,3045 га, ділянка № [NUMBER] площею 0,4198 га, ділянка № [NUMBER] площею 0,5728 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Буської міської ради Золочівського району Львівської області (колишньої Соколівської сільської ради). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6800189132024 від 11.03.2024 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,4198 га з кадастровим номером: 4620685300:02:001:0044 належить [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.11.2024 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,3045 га з кадастровим номером: 4620685300:05:000:0057 належить [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.11.2024 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,5729 га з кадастровим номером: 4620685300:08:001:0105 належить [PERSON] . Із довідки, виданої Соколівським старостинським округом 01.03.2024 року № 149 підтверджується, що на час смерті своєї матері [PERSON] , позивачка проживала разом з нею в одному будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки позивачка на час смерті матері [PERSON] проживала разом з нею, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками, а також фактично вступила в управління та розпорядження спадковим майном, здійснює догляд за будинком, несе витрати на його утримання, виготовила паспорт на будинок на своє ім`я, отже позивачка прийняла спадщину в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до положень ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують своє право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України відомо, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що …при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо». До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо (пункт 21\~постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Відповідно до\~ст.\~392\~ЦК України\~власник майна\~може пред`явити\~позов про\~визнання йогоправа, якщо це оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним його документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.\~1\~ст.\~1217\~ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Частиною першою ст. 1225 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їх цільового призначення. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), тобто права та обов`язки спадкодавця власника (спадкодавця) переходять права позивача (спадкоємця), а тому за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно житловий будинок та земельні ділянки, які належали померлій [PERSON] , в тому числі в порядку спадкової трансмісії після смерті [PERSON] . Крім того, згідно ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулась до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №\~320/948/18\~(провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Аналогічні за змістом висновки щодо встановлення факту викладені в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №\~336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18), від 15 квітня 2020 року у справі №\~302/991/19\~(провадження № 61-1128св20), від 27 серпня 2020 року у справі №\~201/1935/20\~(провадження № 61-8149св20), від 14 квітня 2021 року у справі №\~205/2102/19\~(провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі №\~520/19532/19\~(провадження № 61-13709св20). Отже, встановлення факту спільного проживання [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] має для позивачки юридичне значення, від якого залежить подальше оформлення її спадкових прав на житловий будинок, що через відстуність правовстановлюючих документів на будинок вирішується в судовому порядку (ст. 392 ЦК України), а отже за наявності спору про право вимога про встановлення факту, що має юридичне значення розглядається в позовному провадженні. Окрім цього, оскільки визнання цього позову відповідачами по справі не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України за наявності для такого законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved