Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, в якому просить визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 42,6 м2, житловою площею 30,5 м2, допоміжна площа 12,1 м2. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що позовних вимог не заперечують, при вирішення справи покладаються на думку суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що при вирішенні справи покладається на думку суду. Крім того приватним нотаріусом на виконання вимог ухвали суду надіслано на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи № 164/2024, яка зареєстрована 11 листопада 2024 року після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , народився [INFO] у селі Ліс, Яворівського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 18 квітня 2000 року. З свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 02 серпня 1967 року, вбачається, що батьком позивача є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Викладеним у довідці № 129, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 04 лютого 2025 року, стверджується, що станом на 30 червня 1990 року останнім членом бувшого колгоспного двору в [ADDRESS] був [PERSON] , 1913 року народження, голова двору, померлий [INFO] . Із виписки з погосподарської книги № 130, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 04 лютого 2025 року, вбачається, що господарство в [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , належало станом на 30 червня 1990 року до колгоспного типу двору, головою двору був [PERSON] , 1913 року народження, який помер [INFO] . Інших членів двору не було. При будинку є 0,61 га землі. Із виписки з погосподарської книги № 132, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 04 лютого 2025 року, вбачається, що господарство в [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , належало станом на 15 квітня 1991 року до колгоспного типу двору, головою двору був [PERSON] , 1913 року народження, який помер [INFO] . Інших членів двору не було. При будинку є 0,61 га землі. Згідно із ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок, який станом на 30 червня 1990 року та на 15 квітня 1991 року належав до колгоспного типу двору, головою та єдиним членом колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] , був [PERSON] , то відповідно будинок (колишній колгоспний двір) повністю належав [PERSON] на праві власності. [PERSON] помер [INFO] , про що 19 серпня 2003 року було складено відповідний актовий запис № 29, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке повторно видане 12 грудня 2023 року Жовківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини після смерті [PERSON] регулюються Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому після смерті батька, [PERSON] , відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, право власності на земельні ділянки. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Викладеним у довідці № 127, яка 04 лютого 2025 року видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, яку додаю (додаток № 9 до позовної заяви), стверджується, що від імені [PERSON] , померлого [INFO] , заповіт не посвідчувався. Не посвідчувався заповіт від імені [PERSON] і нотаріусом. Частиною 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після його смерті відбувається за законом. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач, [PERSON] , як син [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після його смерті. З довідки № 125, яка 04 лютого 2025 року видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , померлий [INFO] , до дня смерті проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Викладеним у довідці № 126, яка 04 лютого 2025 року видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що позивач, [PERSON] , проживав разом із своїм батьком, [PERSON] , померлим [INFO] , до дня його смерті за адресою: [ADDRESS] і вели спільне господарство. Тобто позивач, [PERSON] , прийняв спадщину як спадкоємець за законом першої черги після смерті батька, [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав з ним на день його смерті, не відмовився протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця від прийняття спадщини. Інших спадкоємців першої черги, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] та прийняли спадщину внаслідок звернення до нотаріуса упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, чи внаслідок спільного проживання із спадкодавцем немає. Позивач, [PERSON] , 11 листопада 2024 року звернувся до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. із заявою щодо видачі йому свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , а саме на право власності на житловий будинок, на право власності на земельні ділянки. Внаслідок його звернення приватним нотаріусом Кобзар Л. В. 11 листопада 2024 року було зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON] № 164/2024, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79099019, який виданий 11 листопада 2024 року приватним нотаріусом Кобзар Л. В. Приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівною 11 листопада 2024 року мені, [PERSON] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вже видані свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: на бланку серії НТР № 102722, яке зареєстроване в реєстрі за № 1815, копію якого додаю (додаток № 13 до позовної заяви), спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0,2500 гектара, кадастровий номер 4622787200:03:006:0035, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вищевказана земельна ділянка належала спадкодавцю на праві власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 019535, виданого Зіболківською сільською радою 10 вересня 1998 року, зареєстрованого за реєстровим № 567; на бланку серії НТР № 102721, яке зареєстроване в реєстрі за № 1814, копію якого додаю (додаток № 14 до позовної заяви), спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0,3979 гектара, кадастровий номер 4622787200:03:006:0034, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Вищевказана земельна ділянка належала спадкодавцю на праві власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 019535, виданого Зіболківською сільською радою 10 вересня 1998 року, зареєстрованого за реєстровим № 567. Позивач, [PERSON] , є власником зазначеного вище майна, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав № 403256529, № 403256289, які сформовано 11 листопада 2024 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівною. Видача нотаріусом позивачеві свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] підтверджує факт прийняття ним спадщини після його смерті. Однак постановою від 07 лютого 2025 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила позивачеві, [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , через те, що не подані правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Оригінал постанови приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 лютого 2025 року позивачем додано до позову. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Зіболківської сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З довідки № 75, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 07 січня 2025 року, вбачається, що в КП ЛОР «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] не проводилась. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Блищиводи належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області. Правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, ідентифікатора об`єкта будівництва на будинок садибного типу [ADDRESS] , виготовлених Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що рік спорудження будинку 1930, загальна площа житлового будинку 42,6 м2, житлова площа 30,5 м2, допоміжні приміщення та їх площа: коридор 6,2 м2, кухня 5,9 м2, загальна площа допоміжних приміщень 12,1 м2. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, позивач, [PERSON] , є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька, [PERSON] , прийняв після його смерті спадщину, оскільки проживав разом із ним на день відкриття спадщини, тобто на день його смерті, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після його смерті. Позивач єдиний спадкоємець за законом першої черги після смерті [PERSON] , інших спадкоємців першої черги, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] та прийняли спадщину внаслідок звернення до нотаріуса упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, чи внаслідок спільного проживання із спадкодавцем немає. Так як [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] як голові та єдиному членові колгоспного типу двору, а тому право позивача на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок суд дійшов висновку, що є всі підстави для визнання за позивачем, [PERSON] , права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved