Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

7 квітня 2025 року Носівським районним судом Чернігівської області було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, яким позов задоволено. При ухваленні судового рішення суд не вирішував питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки у судовому засіданні до закінчення судових дебатів представник позивача заявив, що у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази витрат позивача на професійну правничу допомогу, будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 10 квітня 2025 року представник позивача адвокат Орлов О.О. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення по вищезазначеній справі, просив вирішити питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином. Представник позивача адвокат Орлов О.О. подав до суду заяву, в якій просив розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення проводити без його участі, заяву задовольнити. Суд розглядає заяву про ухвалення додаткового рішення у відсутності учасників справи, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України їх неявка не є перешкодою для розгляду такої заяви. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 ст. 137 ЦПК України). На зазначене звернула увагу Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У судовому засіданні встановлено, що представником [PERSON] у цій справі був адвокат Орлов О.О., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги № 010922/01-02/12 від 1 вересня 2022 року. На підтвердження понесених позивачем витрат на отримання професійної правничої допомоги адвокатом Орловим О.О. надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію договору про надання правової допомоги № 010922/01-02/12 від 1 вересня 2022 року; копію додаткової угоди від 30 грудня 2022 року та додатків від 1 вересня 2022 року, 3 квітня 2023 року, 10 травня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 010922/01-02/12 від 1 вересня 2022 року; копії актів про надання правової допомоги від 14 жовтня 2022 року та 30 травня 2023 року; копію договору про надання правової допомоги № 220124/01-02/8 від 22 січня 2024 року; копію додаткової угоди від 30 грудня 2024 року та додатків до договору про надання правової допомоги № 220124/01-02/8 від 22 січня 2024 року; акт про надання правової допомоги від 9 квітня 2025 року; копії платіжних документів про оплату позивачем отриманих послуг. Відповідно до зазначених документів адвокатом Орловим О.О. було надано позивачу послуги, пов`язані з наданням правової допомоги, у загальному розмірі 29800 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Пунктами 1 та 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved