Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-15 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит звернулося ТОВ "ВЕЛЛФІН". В обґрунтування позову зазначає, що 10.02.2022 між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №1843178. Зазначає, що вказаний договір було укладено в електронному вигляді, шляхом подання відповідачем заяви на отримання кредиту і виконання дій, які свідчать про укладення договору. Вказує, що враховуючи вимоги Закону України "Про споживче кредитування" та Закону України "Про електронну комерцію", ст.639 ЦК України, договір від 10.02.2023 є письмовим правочином та відповідає формі, визначеній ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджує досягнення сторонами всіх істотних умов договору. Позивач зазначає, що умовами договору визначено, що позикодавець на умовах цього договору надає позичальнику грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Вказує, що позикодавець виконав зобов`язання за вказаним договором та перерахував на картковий рахунок [PERSON] позику у розмірі 6000 грн. строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 0,95% від суми кредиту, але не менше, ніж 50 грн. за перший день користування позикою та 0,95% від суми кредиту щоденно, за кожен день користування кредитом, починаючи з другого дня в межах строку кредиту, зазначеного в п.2.3 договору, а відповідач не повернув суму позики, чим порушив умови договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 11.02.2025 становила 18000 грн. та складалась з 6000 грн. основного боргу і 12000 грн. відсотків за неправомірне користування чужими грошовими коштами відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 18000 грн. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 10.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам було встановлено строки для подання заяв по суті справи. Відповідач правом подати відзив не скористався. В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просить розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В судовому засіданні з копії договору про споживчий кредит №1843178 від 10.02.2022 встановлено, що 10.02.2022 між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит, відповідно до якого кредитодавець надає споживачу на умовах, передбачених договором, споживчий кредит у розмірі 6000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а споживач зобов`язуються повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, зазначені у п.2.5 цього договору. Кредит надається споживачу шляхом безготівкового перерахунку на особистий електронний платіжний засіб споживача (п.2.2 договору). Відповідно до п.2.3 договору, строк кредиту за вказаним договором складає 30 днів, який починається з 10.02.2022. кредит має бути повернуто до 12.03.2022. Згідно \~п.2.5.\~договору,\~строк та\~проценти за\~користування кредитом\~за договором\~є фіксованими\~та нараховуються\~за фактичну\~кількість календарних\~днів користування\~кредитом на\~наступних умовах: 0,95% від суми кредиту, але не менше, ніж 50 грн. за перший день користування позикою та 0,95% від суми кредиту щоденно, за кожен день користування кредитом, починаючи з другого дня в межах строку кредиту, зазначеного в п.2.3 договору (30 днів). Підпунктом 2.5.2 п.2.5 договору визначено, що у разі якщо споживач не повернув кредит у строк, встановлений п.2.3 договору, нарахування процентів, встановлених п.2.5 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком до договору, загальна вартість кредиту (за весь строк кредитування) складає 7710 грн. та включає в себе суму кредиту - 6000 грн. та проценти за користування кредитом - 1710 грн. Порядок укладання договорів в електронній формі визначено Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Зокрема, в ст.13 Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. З аналізу положень ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" вбачається,\~що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12\~цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі Підписи сторін. Водночас, ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до норм ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст.207 ЦК України). Статтею 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що договір №1843178 від 10.02.2022 про споживчий кредит є письмовим правочином, який відповідає формі визначеній ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Даний договір відповідає вимогам ст.1054 ЦК України і доказів того, що він оспорювався відповідачем не подано. Перерахування грошових коштів відповідачу за договором №1843178 від 10.02.2022 у розмірі 6000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] підтверджується довідкою ТОВ "ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН". Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Згідно ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Договором про споживчий кредит №1843178 від 10.02.2022 визначено, що [PERSON] отримав в кредит грошові кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,95% за кожен день користування кредитом в межах строку кредиту. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем умови договору не виконувалися, заборгованість та проценти за користування кредитом не сплачувалися. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути суму основного боргу. Договором про споживчий кредит №1843178 від 10.02.2022 обумовлено сукупну вартість кредиту в розмірі 7170 грн., яка включає 6000 грн. кредиту та 1710 грн. процентів за користування кредитними коштами. Термін повернення кредитних коштів складав 30 календарних днів, а строк повернення кредитних коштів - до 12.03.2022. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Звернувшись до суду, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за договором про споживчий кредит від 10.02.2022. Зважаючи, що умовами договору було обумовлено розмір відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 1710 грн., та оскільки борг по процентам на даний час [PERSON] не сплачений, то в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. При цьому судом береться до уваги і те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором [PERSON] не оспорювався та те, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку не повернуті, та згідно ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за їх користування. Крім того, звертаючись до суду, позивач просить стягнути з [PERSON] відсотки, визначені підпунктом 2.5.2 пункту 2.5 договору про споживчий кредит (у разі якщо споживач не повернув кредит у строк, встановлений п.2.3 договору, нарахування процентів, встановлених п.2.5 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України). Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи спір в даній частині судом взято до уваги те, що відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" з 24.02.2022 в Україні введено режим воєнного стану. 15.03.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України, щодо дії норм на період дії воєнного стану", яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новим п.18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З розрахунку заборгованості за договором позики вбачається, що впродовж дії воєнного стану позивачем здійснювалось нарахування відсотків (в розумінні ст.625 ЦК України). Загальний розмір заборгованості за відсотками станом на 11.02.2025 становив 12000 грн. Таким чином, на підставі Закону України №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України, щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 з [PERSON] відсотки, нараховані у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі 10290 грн. (12000 грн. (загальний розмір заборгованості за відсотками) 1710 грн. (розмір відсотків, визначений договором про споживчий кредит) = 10290 грн.) стягненню не підлягає. А тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 1041,63 грн. \~ \~ \~ \~ На підставі ст.549, 610, 612, 639, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved