Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-22 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у грудні 2023 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява, після уточнення позовних вимог від 11.04.2025 (а.с. 234-241 т. 2), позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із ПрАТ «СГ «ТАС» на користь [PERSON] суму відшкодування у розмірі 295390 грн 10 коп.; стягнути з ТОВ «КАРГОМІКС» на користь [PERSON] суму відшкодування у розмірі 41138 грн. 45 коп., моральну шкоду у розмірі 15000 грн 00 коп. та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 7043 грн 20 коп. та вартість звіту у розмірі 5000 грн 00 коп. В обґрунтування позову зазначає, що 22.05.2023 о 15 год. 30 хв. на а/д М-06 «Київчоп» 374 км.+150м. (поблизу м. Дубно) [PERSON] , керуючи транспортним засобом «MAN TGX18.480», д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом «KOGEL SN24», д.н.з. [NUMBER] , що належить ТОВ «КАРГОМІКС», здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] . У результаті вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.06.2023 [PERSON] визнано винним у суоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На момент скоєння ДТП транспортний засіб «MAN TGX18.480», д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом «KOGEL SN24», д.н.з. [NUMBER] був застрахований за Полісом № [NUMBER] у ПрАТ «СГ «ТАС». Позивач звернулася до вказаної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, на підставі чого їй було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 125120 грн. 00 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» та страхове відшкодування складає 660000 грн 00 коп., відповідно страхова компанія має виплатити 660000 грн 00 коп. Розмір реальних збитків на підставі судової експертизи від 19.07.2024 (вартість відновлювального ремонту), завданих власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, становить 461648 грн. 55 коп., де величина втрати товарної вартості становить (ВТВ) - 41138 грн. 45 коп. Внаслідок чого, існує наявність правових підстав для покладення на відповідачів обов?язку з відшкодування позивачу матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у загальному розмірі (461648 грн 55 коп.- 125120 грн 00 коп.) = 336528 грн 55 коп., ВТВ страхова компанія не покриває. Відповідно ПрАТ «СГ «ТАС» має доплатити (461648 грн 55 коп.- 125120 грн 00 коп.- 41138 грн 45 коп. (ВТВ) = 295390 грн. 10 коп. Винуватець, водій ТОВ «КАРГОМІКС», має відшкодувати ВТВ за спричинене ДТП у розмірі - 41138 грн 45 коп., а також моральну шкоду у розмірі 15000 грн 00 коп. 02.01.2023 від представника відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, з підстав того, що автомобіль «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] є фізично знищеним у розумінні п.30.1 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки згідно звіту №30-D/13/42 від 04.08.2023 вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 805724 грн. 64 коп., що перевищує ринкову вартість, яка становить 804120 грн. 00 коп., тому страховик відповідно до вимог п. 30.2 Закону №1961-IV сплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 125120 грн 00 коп., а саме різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, з розрахунку: 804120 грн. 00 коп. (вартість Т3 до ДТП) - 677400 грн. 00 коп. (вартість Т3 після ДТП) - 1600 грн. 00 коп. (франшиза) = 125120 грн. 00 коп. Крім того, відповідач зазначає, що підходи застосовані оцінювачем ФОП [PERSON] у звіті №21/08.06.23 від 26.06.2023 щодо визначення вартості ТЗ у пошкодженому стані - грубо суперечать положенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395. При цьому, оскільки належна позивачу сума страхового відшкодування за полісом ОСЦПВ сплачена позивачу у встановленому Законом порядку та розмірі, а тому позовні вимоги не грунтуються на нормах закону та договору страхування, є незаконними і необгрунтованими та задоволенню не підлягають (а.с. 66-73, т. 1). 09.01.2024 від представника відповідача ТОВ «КАРГОМІКС» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] , становить 805724 грн. 64 коп., а ринкова вартість до пошкодження - 804120 грн. 00 коп., то він вважається фізично знищеним і з відповідача (відповідачів) підлягає стягненню різниця між його вартістю до пошкодження і після. Таким чином, матеріальний збиток, що підлягає стягненню з відповідачів, визначається таким чином: 804120 грн. 00 коп. (вартість непошкодженого авто) - 677400 грн. 00 коп. (вартість після пошкодження) - 1600 грн 00 коп. (франшиза) = 125120 грн. 00 коп. 19.09.2023 ПрАТ «СГ «ТАС» перераховано позивачу 125120 грн. 00 коп. Тобто, позовні вимоги позивача щодо стягнення з позивачів матеріальної шкоди є такими, що не підлягають до задоволенню. Щодо стягнення 15000 грн. 00 коп. моральної шкоди, то позивач жодним чином не підтвердила належними та допустимими доказами обставини наведені у позові, зокрема щодо розміру моральної шкоди, тобто взагалі не обгрунтувала оцінку моральної шкоди. Крім того, з наданих позивачем матеріалів, та з огляду на критерій реальності адвокатських витрат, неможливо переконатись, що витрати правничої допомоги фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обгрунтованим, а тому 20000 грн. 00 коп. за ознайомлення по справі та написання позовної заяви та 60000 грн. 00 коп. за ведення справи у суді не може вважатись розумним розміром (а.с. 132-135, т. 1). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2023 визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 52-53, т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.12.2023 відкрито провадження по справі, у порядку загального позовного провадження (а.с. 55-56, т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.02.2024 за клопотанням представника відповідача по справі призначено автотоварознавчу експертизу (а.с. 213-215, т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2024 після проведення експертизи цивільну справу поновлено (а.с. 138, т. 2). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2024 за клопотанням представника відповідача по справі призначено додаткову автотоварознавчу експертизу (а.с. 167-169, т. 2). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.03.2025 після проведення додаткової експертизи цивільну справу поновлено (а.с. 189, т. 2). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.04.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 3, т. 3). Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, 14.04.2025 представник позивача через систему «Електронний суд» надіслала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити (а.с. 244-246, т. 2). Представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, підтримав позицію викладену у відзиві на позовну заяву та надав письмові пояснення у дебатах для приєднання до матеріалів справи (а.с. 1-2, т. 3). Представник відповідача ТОВ «КАРГОМІКС» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Третя особа у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що 22.05.2023 о 15 год. 30 хв. на а/д М-06 «Київчоп» 374 км.+150м. (поблизу м. Дубно) водій [PERSON] , який керував автомобілем «MAN TGX18.480», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «KOGEL SN24», д.н.з. [NUMBER] , що належить ТОВ «КАРГОМІКС», рухаючись у напрямку м. Рівне, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlender», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальні збитки та порушено п. 2.3 «Б», п. 12.1 та п. 13.1 ПДР, а його дії кваліфіковано за ст. 124 КУпАП. Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.06.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП (а.с. 7 т. 1). Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Станом на момент скоєння ДТП, були діючими поліс №АТ/3493226 та поліс №АТ/3493227, відповідно до яких страхувальником ТОВ «КАРГОМІКС» застраховано в АТ «СГ «ТАС (приватне) транспортний засіб «MAN TGX18.480», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «KOGEL SN24», д.н.з. [NUMBER] , розмір франшизи становить 1600 грн. 00 коп., ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 160000 грн. 00 коп. (а.с. 143, 144, т.1). 26.05.2023 на замовлення АТ «СГ «ТАС» (приватне) оцінювачем [PERSON] було оглянуто ТЗ «Mitsubishi Outlender», д.н.з. [NUMBER] , за результатами якого складено відповідний протокол огляду та звіт №30-D/13/42 від 04.08.2023, згідно якого вартість відновлювального ремонту ТЗ «Mitsubishi Outlender», д.н.з. [NUMBER] становить 805724 грн. 64 коп.; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Mitsubishi Outlender», д.н.з. [NUMBER] складає 804120 грн. 00 коп. (а.с. 105-115, т. 1). Згідно Звіту №96-R/12/28 від 04.08.2023, складеного [PERSON] , вартість ТЗ «Mitsubishi Outlender», д.н.з. [NUMBER] у пошкодженому стані становить 677400 грн. 00 коп. (а.с. 87-104, т. 1). Згідно Звіту №21/08.06.23 від 26.06.2023 оцінювача ФОП « [PERSON] » про оцінку вартості матеріального збитку КТЗ «Mitsubishi Outlender», д.н.з. [NUMBER] , складеного на замовлення [PERSON] , яка є власником вказаного автомобіля, матеріальний збиток, завданий власникові «Mitsubishi Outlender», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 826285 грн. 84 коп. Вартість відновлювального ремонту КТ3 складає 809437 грн. 68 коп. Ринкова вартість КТЗ після пошкодження становить 141131 грн. 61 коп. (а.с. 11-32, т. 1). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №21/08.06.23 від 26.06.2023 [PERSON] сплачено за послуги експерта 5000 грн. 00 коп. (а.с. 10, т. 1). 15.08.2023 [PERSON] звернулася до АТ «СГ «ТАС (приватне) з повідомленням про виплату страхового відшкодування, заподіяного в результаті пошкодження ТЗ «Mitsubishi Outlender», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 8, т. 1). Згідно платіжної інструкції №363990 від 19.09.2023, АТ «СГ «ТАС» (приватне) сплатило [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 125120 грн. 00 коп. (а.с. 117, т. 1). 28.09.2023 представник [PERSON] надіслала на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне) та ТОВ «КАРГОМІКС» претензії про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок ДТП від (а.с. 33-37, т. 1). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №3378/24-54 від 19.07.2024, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] , станом на 22.05.2023, складала 461648 грн. 55 коп.; ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] , станом на 22.05.2023, в стані до ДТП складала 804150 грн. 00 коп.; ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] в стані після ДТП, на 22.05.2023, склала 301363 грн. 00 коп. (а.с. 123-137, т. 2). Згідно висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №9306/24-54 від 11.03.2025, ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] в пошкодженому стані після ДТП, яка мала місце 22.05.2023, станом на 22.05.2023, складала 301363 грн 00 коп. (а.с. 180-188, т. 2). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Станом на день ухвалення рішення, відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-ІХ від 21.05.2024 (далі - Закон №3720-ІХ). Зазначений Закон введений в дію (окрім деяких норм) з 01.01.2025. Водночас, відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3720-ІХ, дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону №1961-ІV. З огляду на те, що ДТП сталася 22.05.2023, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон № 1961-ІV. За ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27.03.2019 в справі № 754/1108/15-ц). Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20.01.2016 розглянув справу № 6-2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05.05.2018 (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03.10.2018 (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19.06.2019 (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11.12.2019 (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19). У постанові від 22.02.2022 у справі №201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Частиною 1 ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23.10.2019 у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20.06.2019 у справі № 362/5422/15. Так, згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки відстрахової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Верховний Суд у постанові від 06.11.2023 у справі №910/11324/22 зазначив, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. З огляду на те, що франшиза не підлягає відшкодуванню страховиком згідно з договором страхування і законодавством також не передбачена до перерахування. Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №3378/24-54 від 19.07.2024, №9306/24-54 від 11.03.2025, які суд враховує в якості належного доказу та бере до уваги, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] , станом на 22.05.2023, складала 461648 грн 00 коп., величина втрати товарної вартості становить 41138 грн 45 коп., а тому, враховуючи ту обставину, що страховою компанією частково сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 125120 грн 00 коп., з урахуванням розміру франшизи у сумі 1600 грн 00 коп., при цьому, відповідачами не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували зазначені позовні вимоги, з ПрАТ «СГ «ТАС» слід стягнути на користь [PERSON] суму відшкодування у розмірі 293790 грн 10 коп. З ТОВ «КАРГОМІКС» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума величини втрати товарної вартості автомобіляу розмірі 41138 грн 45 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення з ТОВ ТОВ «КАРГОМІКС» моральної шкоди у розмірі 15000 грн 00 коп., слід зазначити наступне. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20 (провадження №61-1132св22)). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У позовній заяві позивач зазначає, що моральна шкода полягала у душевних, емоційних стражданнях, пов`язаних зі знищенням її автомобіля, оскільки транспортний засіб був єдиним засобом пересування, в результаті чого довелось витрачати більше часу на поїздки в громадському транспорті, що призвело до порушення звичайного ритму життя, негативного впливу на стан здоров`я, необхідності відновлення психологічного стану позивача. Суд, надаючи оцінку вказаним обставинам, враховує характер порушення прав позивача, що сталися внаслідок вини [PERSON] , який керував транспортним засобом, що належить ТОВ «КАРГОМІКС», обставини, пов`язані зі знищенням належного позивачу автомобіля, порушення усталеного способу, ритму життя, вважає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 грн. 00 коп. таким, що відповідає вимогам розумності і справедливості, тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з сталою практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача суми відшкодування у розмірі 293790 грн 10 коп. та стягнення з ТОВ «КАРГОМІКС» на користь [PERSON] суми величини втрати товарної вартості автомобіляу розмірі 41138 грн 45 коп., моральної шкоди у розмірі 15000 грн 00 коп. V. Розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідачів солідарно на користь позивача слід стягнути суму судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви у розмірі 7043 грн 20 коп. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 5000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне. Частиною 6 статті 139 ЦПК України, встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Вказані витрати відносяться до витрат, пов`язанных з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, і підлягають розподілу в порядку, визначеному ч. 2 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Під час вирішення питання про стягнення витрат, понесених позивачем для виготовлення звіту про оцінку №21/08.06.23 від 26.06.2023, суд приймає до уваги, що вказаний звіт було виготовлено на замовлення позивача. Склад та розмір судових витрат, зокрема, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80рішення у справі «Двойних проти України»(Заява № 72277/01), пункті 88рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №21/08.06.23 від 26.06.2023, [PERSON] здійснила оплату за складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля в розмірі 5000 грн. 00 коп. (а.с. 10 т. 1). Враховуючи, що вказані понесені витрати були фактичними, неминучими та необхідними, оскільки були джерелом доказу на підтвердження позовних вимог, тому з відповідачів солідарно на користь позивача підлягають стягненню витрати на залучення спеціаліста для складання звіту у розмірі5000 грн. 00 коп. Що стосується вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів 20000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. В обґрунтування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 20000 грн 00 коп. представником позивача надано: договір про надання правової допомоги №19/09 від 19.09.2023; додаток №1 до договору про надання правової допомоги №19/09 від 19.09.2023 (а.с. 46-47 т. 1). Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). Представник ПрАТ «СГ «ТАС» у відзиві заперечував проти заявленого позивачем розміру судових витрат, оскільки відсутні підстави для стягнення таких витрат, розмір таких витрат не підтверджено належними та допустимими доказами, вказана сума не відповідає критерію реальності витрат, розумності їхнього розміру, що є підставою для їх зменшення. Представник ТОВ «КАРГОМІКС» у відзиві заперечував проти заявленого позивачем розміру судових витрат, оскільки з наданих позивачем матеріалів, та з огляду на критерій реальності адвокатських витрат, неможливо переконатись, що витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обгрунтованим, а тому 20000 грн 00 коп. за ознайомлення по справі та написання позовної заяви та 60000 грн 00 коп. за ведення справи у суді не може вважатись розумним розміром. Суд, враховуючи клопотання представників, а також ту обставину, що вказана сума 20000 грн 00 коп. у наданому описі не є належним чином обґрунтованою відповідно до переліку робіт та не є пропорційною до предмета спору з урахуванням ціни позову. Проте, враховуючи ту обставину, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд приходить до висновку, що сума, яка підлягає до солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача у виді послуг за надання правової допомоги складає 10000 грн 00 коп., що відповідає принципу співмірності, розумності, справедливості та пропорційностіпредмету спорузі складністю справи та ціною позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial