Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-16 00:00:00

Адвокат Басараб Наталія Володимирівна в інтересах [PERSON] в особі законного представника [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Київської міської ради, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хоменко Вікторія Валеріївна про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , батько неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку прийняла його донька [PERSON] . Інших спадкоємців, які прийняли спадщину в Україні, ні за законом, ні за заповітом немає. Коло спадкоємців було встановлено Голосіївським районним судом міста Києва у справі №761/44983/2021 за позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначене рішення суду залишено без змін апеляційною інстанцією і набрало законної сили 01.02.2024. Щодо майна померлого, зокрема 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , відкрита спадкова справа. Однак, неповнолітній [PERSON] не було видане свідоцтво про право на спадщину на вказану частку квартири. На думку приватного нотаріуса, якщо спадщину в Російській Федерації після смерті [PERSON] було прийнято ще одним спадкоємцем [PERSON] , то автоматично таке прийняття спадщини відбулось і в Україні, незважаючи, що в спадковій справі відсутня заява від спадкоємця [PERSON] про прийняття спадщини в Україні. Приватним нотаріусом винесена постанова, якою було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просила визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме: на 1/2 частину вказаної квартири. 23.10.2024 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14.11.2024 судом постановлена ухвала про витребування доказів. 27.11.2024 судом постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Представник позивача адвокат Басараб Н.В. та законний представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позовні вимоги. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В. надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , який був батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть від 06.01.2021 серії [NUMBER] та копією свідоцтва про народження від 14.04.2009 серії [NUMBER] . Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2013 [PERSON] та [PERSON] є власниками (по 1/2 частці) квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.08.2013 №8651067 [PERSON] на спільної часткової приватної власності належить 1/2 частка вказаної квартири. Відповідно до копії рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25.09.2023 по справі №761/44983/21 [PERSON] , яка є донькою померлого [PERSON] , відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Вказане рішення набрало законної сили 01.02.2024. Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 02.07.2021 №65416976 була зареєстрована спадкова справа №67912410, спадкодавець [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку прийняла його малолітня донька [PERSON] у визначений законодавством строк та у встановленому порядку. Вказані обставини підтверджуються документами, наявними у вказаній спадковій справі. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В. від 04.09.2024 було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка складається з 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки з матеріалів спадкової справи вбачається, що громадянка Російської Федерації [PERSON] звернулась у встановлений законодавством шестимісячний строк за місцем смерті та останнього місця проживання спадкодавця з заявою про прийняття спадщини. Проте, суд погоджується з доводами позивача, що в матеріалах спадкової справи відсутні докази того, що спадщина в Україні була прийнята у визначений законодавством строк іншими спадкоємцями. З вказаної спадкової справи вбачається, що [PERSON] особисто не зверталася до приватного нотаріуса КМНО Хоменко В.В. з заявою про прийняття спадщини на нерухоме майно в Україні у передбачений законодавством шестимісячний строк. Також в матеріалах спадкової справи відсутня відмова нотаріуса у видачі такого свідоцтва [PERSON] . Спадкування в Україні регулюється положеннями ЦК України. Водночас за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується норми Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (частина 1, 2 статті 1221 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина 1 ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина 1 ст. 1297 ЦК України). Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Водночас спадкування нерухомого майно регулюється міжнародним договором, зокрема Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі - Конвенція), що була чинна на час розгляду вищевказаної справи судами попередніх інстанцій. Згідно з ст. 44 Конвенції громадяни кожної із договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної Договірної сторони. Відповідно до ст. 45 Конвенції право спадкування майна, крім випадків, передбачених пунктом 2 вказаної статті, визначається по законодавству тієї договірної сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання. У пункті 2 статті 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. У статті 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких спадкодавець мав останнє місце проживання на час своєї смерті. Провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України, тобто спадкування нерухомого майна здійснюється за матеріальним правом держави, на території якого це майно знаходиться (стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Отже, тлумачення вказаних норм свідчить, що спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та статтею 1269 ЦК України; якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця. Водночас судом враховується правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду, викладений у справі №398/1796/20 від 13.03.2023, згідно з яким у випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна в Україні. Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна в Україні заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Прийняття спадщини за межами України не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для спадкування права на нерухоме майно, розташованого на території України. Враховуючи вказаний правовий висновок, Об`єднана палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі №320/5056/17-ц, згідно якого чинне законодавство, з урахуванням наявності між Україною та Російською Федерацією відповідного договору про правову допомогу, не змушує спадкоємця одночасно звертатись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори на території України та до нотаріальної контори на території Російської Федерації. Крім того, Об`єднана палата Верховного Суду зазначила, що 1 грудня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Вказаний закон передбачає зупинення дії вказаної Конвенції та протоколу до неї у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1) та вихід з них (стаття 2). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві є достовірними, підтверджені належними письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим вказані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved